Справа № 459/4619/14
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/7613/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Монастирецького Д.І., Приколоти
Т.І.,

секретаря - Матяш С.І.

з участю представника апелянта -
Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 29 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків внаслідок
професійних захворювань та трудового
каліцтва, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 29 жовтня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3 10
000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач,
просить його скасувати й ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
вимог позивача, посилаючись на те, що
судом першої інстанції не враховано те,
що спричинення моральної шкоди у
спірних правовідносинах згідно з
вимогами законодавства не є
матеріально-правовою презумпцією, а
отже має доводитись як і сам факт
спричинення моральної шкоди, так і її
розмір. Одночасно зазначає, що районним
судом було постановлено рішення без
жодних підтверджуючих доказів факту
моральних страждань позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів погоджується з правильністю
висновків суду першої інстанції,
оскільки вони зроблені на підставі
правильного встановлення існуючих
правовідносин між сторонами, а доводи
апеляційних скарг правильності
оскаржуваного рішення не спростовують.
До такого висновку колегія суддів
дійшла з врахуванням наступних
обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної
шкоди визначається законодавством.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, яка, зокрема полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
встановлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", в
редакції закону, яка діяла на момент
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності та інвалідності,
моральну шкоду потерпілому виплачує
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків та професійних
захворювань України.

Пунктом 3 ст. 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання спричинили втрату
працездатності", в редакції закону, яка
діяла на момент встановлення позивачу
стійкої втрати працездатності та
інвалідності, передбачено
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України.

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
трудовою книжкою позивача, останній
13.03.1972 року прийнятий підземним
електриком IV розряду на дільницю ОГМ
шахти №5 «Великомостівська». 30.04.1972
року звільнений у зв'язку з призовом в
Радянську армію, де проходив службу з
09.05.1972 року по 14.05.1974 року. 29.07.1974 року
прийнятий підземним електрослюсарем IV
розряду на дільницю № 1. 15.11.1975 року
переведений підземним електрослюсарем
III розряду на дільницю №1. 07.09.1976 року
звільнений по ініціативі працівника по
ст.38 КЗОТ УССР. 26.07.1977 року прийнятий
підземним машиністом гірничих
виїмкових машин по V розряду на
дільницю УПР. 23.01.1978 року переведений
підземним машиністом гірничих
виймальних машин VI розряду на дільницю
УПР. 24.10.1984 року згідно із заключенням
ВКК переведений підземним учнем
гірничого робітника на дільницю ВШТ.
23.11.1984 року переведений гірничим
робітником III розряду на дільницю ВШТ.
24.04.1987 року направлений на курси
машиністів підземних машин. 21.09.1987 року
переведений машиністом підземних
машин на дільницю ВШТ. 01.03.1993 року
призначений бригадиром гірничих
робітників. 02.11.1995 року переведений
підземним гірничим робітником III
розряду на дільницю № 6. 27.01.1997 року
звільнений за власним бажанням, згідно
ст. 38 КЗпП України. 27.01.1997 року прийнятий
підземним машиністом III розряду. 08.02.2002
року звільнений з роботи по п. 2 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з виявленою
невідповідністю працівника
виконуваній роботі по стану здоров'я.

18.12.1979 року з позивачем стався
нещасний випадок, в результаті якого
останній отримав вивих правого плеча
(акт №75 про нещасний випадок на
виробництві від 18.12.1979 року).

27.06.1981 року з позивачем стався
нещасний випадок, в результаті якого
останній отримав вивих правого плеча
(акт №26 про нещасний випадок на
виробництві).

02.12.1981 року з позивачем стався
нещасний випадок, в результаті якого
отримав забійну рану лівої гомілки (акт
№67 про нещасний випадок на виробництві
від 24.03.1982 року).

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці позивач був змушений звертатися
за медичною допомогою, що
підтверджується копіями наявних у
справі медичних документів.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 №006884 від 13.03.2002 року позивачеві
вперше встановлено 50% втрати
професійної працездатності, з них: 40% -
антракосилікоз від 07.02.2002 року,
зараховано з 07.02.2002 року, 10% - виробничі
травми від 1979 року, 1981 року, зараховано
з 28.02.2002 року.

Згідно з довідкою МСЕК серії
ЛВА-2 №017843 від 28.01.2003 року, позивачеві
безтерміново встановлено 50% втрати
професійної працездатності, з яких: 40% -
антракосилікоз, 10% - трудове каліцтво
від 1979 року, 1981 року.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання представника відповідача
про необхідність встановлення факту
моральної шкоди на підставі висновків
МСЕК, оскільки, як вірно зазначено в
рішенні суду першої інстанції,
відповідно до п.4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі №1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що знайшли підтвердження
обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я,
погіршення життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
вірно врахував той факт, що позивач не
має можливості повноцінно працювати та
для організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля, а відтак при визначенні
розміру відшкодування, керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності правильно
визначив таке в сумі 10 000 (десять тисяч)
грн. 00 коп., а в іншій частині позову
відмовив за необґрунтованістю.

Наведе спростовує твердження апелянта
про незаконність рішення суду першої
інстанції, таке прийнято з дотриманням
вимог процесуального та матеріального
закону, а тому підстави для його
скасування відсутні. Суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
та оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст.
308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 29 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Приколота Т.І.