Справа № 359/4654/13-ц Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/492/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 28 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» про відшкодування шкоди
спричиненої внаслідок злочину, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив стягнути з відповідача ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» на свою користь страхове
відшкодування у розмірі понесених
матеріальних збитків внаслідок ДТП в
сумі 15 342 грн. та 2 550 грн. моральної шкоди
в межах 5 % ліміту страхового
відшкодування, а також стягнути з
відповідача ОСОБА_1 на свою користь в
рахунок відшкодування моральної шкоди
кошти в сумі 47 450 грн. заподіяну
внаслідок ДТП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначив, що 26 квітня 2008 року близько
23.00 год. ОСОБА_2, керуючи власним
автомобілем марки «ВАЗ-2107» д.н.з НОМЕР_1,
та рухаючись по вул. Горького на
перехресті з вул. Київський Шлях в м
Борисполі Київської області, порушив
вимоги п.п. 10.1, 12.3, 16.11 Правил дорожнього
руху та допустив зіткнення з
моторолером «Viper» під його керуванням.
В результаті ДТП позивач отримав
значні тілесні ушкодження у вигляді
відкритого перелому правової
стегнової кістки, перелому правового
наколінника, закриті переломи лівої
стегнової кістки та кісток лівої
гомілки з пошкодженням судин
підколінної ямки, струс головного
мозку, забійні рани та крововиливи на
обличчі та нижніх кінцівках.

Внаслідок отриманих під час ДТП травм,
позивач тривалий час знаходився на
стаціонарному лікуванні в
Бориспільській ЦРЛ та в Київській
обласній клінічній лікарні обласного
травматологічного центру, тому поніс
витрати на лікування, придбання
медичних препаратів та втратив доходи,
які міг би реально одержати за
звичайних обставин.

Вироком Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 18 грудня 2009 року ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач вказав, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2, як водія
наземного транспортного засобу, була
застрахована в ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія». У зв'язку
цим, 19 липня 2013 року позивач звернувся
до останніх із заявою про виплату
страхового відшкодування, як це
передбачено Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», проте питання про проведення
такої виплати вирішено не було.

Також внаслідок ДТП йому завдано
маральної шкоди, як полягає в
перенесенні фізичної і психологічного
страждання, нервового потрясіння,
сильного болю та переживання.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» страхове
відшкодування у розмірі понесених
ОСОБА_1 матеріальних збитків внаслідок
ДТП в сумі 15 342 грн.

Стягнути з ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_1 страхове відшкодування у
розмірі спричиненої моральної шкоди в
межах 5% ліміту в сумі 2 550 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
кошти в сумі 5 000 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» подали
апеляційну скаргу, в якій просять його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказали, що 19 липня 2013 року позивач
подав заяву про виплату страхового
відшкодування по ДТП, яке мало місце 26
квітня 2008 року, і не даючи змогу у
встановлений законом термін прийняти
вмотивоване рішення, передчасно
звернувся до суду, так як його права
ніким не порушено.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачу
завдано матеріальну шкоду та певних
моральних страждань внаслідок ДТП,
винним у скоєнні якого визнано
відповідача, цивільно-правова
відповідальність якого застрахована в
ПАТ «Українська пожежно-страхова
компанія».

З огляду на те, що на час розгляду
справи питання про проведення виплат
страхового відшкодування
відповідачами вирішено не було, суд
вважав, що вказані суми підлягають
стягненню в примусовому порядку.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
26 квітня 2008 року близько 23.00 год.
відповідач ОСОБА_2, керуючи власним
автомобілем марки «ВАЗ-2107» д.н.з НОМЕР_1,
та рухаючись по вул. Горького на
перехресті з вул. Київський Шлях в м
Борисполі Київської області, порушив
вимоги п.п. 10.1, 12.3, 16.11 Правил дорожнього
руху та допустив зіткнення з
моторолером «Viper», під керуванням
позивача ОСОБА_1

В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_1
отримав тілесні ушкодження у вигляді
відкритого перелому правової
стегнової кістки, перелому правового
наколінника, закриті переломи лівої
стегнової кістки та кісток лівої
гомілки з пошкодженням судин
підколінної ямки, струс головного
мозку, забійні рани та крововиливи на
обличчі та нижніх кінцівках.

З місця ДТП позивача було направлено до
Бориспільської ЦРЛ, де виконано
оперативне втручання та де по 7 травня
2008 року він знаходився на
стаціонарному лікуванні.

З 7 травня 2008 року до 2 червня 2008 року
ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в
Київській обласній клінічній лікарні
обласному травматологічному центрі з
діагнозом: політравма, поєднані
пошкодження, ЗЧМТ, струс головного
мозку, закритий поперечний перелом
правої стегнової кістки в середній
третині, закритий злам правого
наколінника, закритий поперечний злам
лівої стегнової кістки, закритий
внутрішньо суглобовий злам обох
мищелків лівої великогомілкової
кістки, закритий злам лівої
малогомілкової кістки в верхній
третині, синусова трахікардія, які за
ознакою належать до тяжких тілесних
ушкоджень по критерію небезпечності
для життя.

Вироком Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 18 грудня 2009 року ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. У разі
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
(ст. 1195 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи та не
заперечувалося сторонами, ОСОБА_1 для
лікування та збереження власного
здоров'я поніс матеріальні витрати на
придбання медичних компонентів для
проведення операції на зламаних
кінцівках, проведення
електонейроміографії та придбання
медичних препаратів та ліків, що
складають 5 262,70 грн.

Судом встановлено, що внаслідок
отриманих травм, тривалого
стаціонарного та амбулаторного
лікування, і втрати працездатності,
позивачу з 1 вересня 2008 року була
встановлена II група інвалідності, що
підтверджується повідомленням
Броварської міжрайонної МСЕК від 7
жовтня 2008 року. Дана група інвалідності
була знята 10 листопада 2009 року, про що
свідчить довідка МСЕК щодо невизнання
інвалідом.

В результаті цього більше року позивач
не працював і фактично втратив дохід,
який міг би реально одержати за
звичайних обставин, розмір якого
обчислюється виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати, яка була
встановлена бюджетним законодавством
у період з 1 травня 2008 року по 1 жовтня 2009
року.

Так, згідно бюджетного законодавства
на 2008 - 2009 роки розмір мінімальної
заробітної плати становив з 1.04.2008 року -
525 грн., 1.07.2008 року - 545 грн., 1.10.2008 року - 605
грн., 1.04.2009 року - 625 грн. та 01.07.2009 року - 630
грн.

Отже, загальна сума втраченого доходу
за період перебування на інвалідності
становить - 10 080 грн.

Крім того судом встановлено, що між
ОСОБА_2 та ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» було
укладено поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВВ/0093926, з
лімітом відповідальності за шкоду
заподіяну життю і здоров'ю (на одного
потерпілого) 51 000 грн. та заподіяну
майну - 25 000 грн., та із забезпеченим
транспортним засобом «ВАЗ-2107» д.н.з
НОМЕР_1.

Як слідує з фактичних обставин справи,
які підтвердженні поясненнями
відповідача, ОСОБА_2 після ДТП відразу
повідомив страхову компанію про цей
факт та 29 квітня 2008 року подав
відповідну письмову заяву.

Також з матеріалів справи встановлено,
що ОСОБА_1 19 липня 2013 року звернувся до
ПАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» із заявою про виплату
страхового відшкодування, як це
передбачено Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», проте питання про проведення
такої виплати вирішено не було.

Згідно п. 22.1. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1. цього Закону визначено, що
шкодою, заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; шкода, пов'язана з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою
втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Зважаючи на те, що вищевказана ДТП
сталася з вини відповідача,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована в ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія», суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про доведеність вимоги ОСОБА_1
щодо відшкодування матеріальних
збитків, які складаються з витрат на
лікування та втраченого доходу
позивача в розмірі 15 342 грн. та її
задоволення в повному обсязі.

При вирішенні питання про стягнення
моральної шкоди слід виходити з вимог
ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави
покладання обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди, та обставин, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Крім того відповідно роз'яснень даних в
п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
справ про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача, та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема суд
повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин, та якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні ,в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
шкоду та з чого він виходив при цьому.

Стаття 26-1 Закону визначає, що
страховиком (у випадках, передбачених
підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та
підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього
Закону, - МТСБУ) відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов правомірного
висновку про відшкодування
відповідачами позивачу моральної
шкоди, визначивши її розмір, з
урахуванням 5 % ліміту відповідальності
та інших обставин справи, в сумі 2 550 грн.
і 5 000 грн. відповідно, оскільки
порушення законних прав позивача
призвели до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: