АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 408/2-2651/11 22-ц/774/2131/К/14
Справа № 2-2651/11
Провадження 22ц/774/2131/К/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської
І.Є.,Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: відповідача ОСОБА_2, позивача
ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського
районного суду м.Кривого Рогу від 29
серпня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
встановлення факту проживання
чоловіка і жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на 1/2 частину майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
та поділ майна, визнання договорів
купівлі - продажу недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
чоловіка і жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на 1/2 частину майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
та поділ майна.

Уточнивши позовні вимоги, в останній їх
редакції позивач просила суд
встановити факт її проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з
лютого 2001 року по 01.08.2011 р.; визнати їх
спільною сумісною власністю як жінки
та чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
належне їм майно, а саме: двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1; трикімнатну квартиру
АДРЕСА_2; автомобіль марки СНЕRY EASTAR,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року
випуску, кузов НОМЕР_3, колір сірий;
визнати недійсними: договір
купівлі-продажу трикімнатної квартири
АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, посвідчений 25.08.2011 р. приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 462;
договір купівлі-продажу двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_5, посвідчений 25.08.2011 р.
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6.,
зареєстрований в реєстрі за № 464;
повернути сторони вищевказаних
договорів купівлі-продажу в початковий
стан, повернувши у власність ОСОБА_2
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2,
стягнувши з нього на користь ОСОБА_5
сплачені в рахунок придбання квартир
158500 грн.; поділити майно, що є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_3 право
власності на двокімнатну квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за
кожним окремо, право власності на 1/2
частину автомобіля марки СНЕRY EASTAR,
державний номерний знак НОМЕР_1,
стягнути з відповідача на користь
позивача понесені нею судові витрати:
судовий збір в сумі 2518,79 гри. та витрати
на оплату правової допомоги адвоката в
сумі 3000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначила, з лютого 2001 р. по серпень 2011
р. проживала спільно однією сім'єю як
чоловік та дружина без реєстрації
шлюбу з відповідачем ОСОБА_2

До серпня 2004 року сторони у справі
мешкали за адресою: АДРЕСА_5, а згодом
переїхали у спільно придбану квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Від цивільних шлюбних відносин у
позивача з відповідачем 09.10.2005 року
народився син - ОСОБА_7, батьком якого
записаний відповідач.

Під час сумісного проживання протягом
10 років позивач та відповідач вели
спільне господарство, мали спільний
побут та сімейний бюджет, разом
виховували сина.

Позивач зазначає, що без реєстрації
шлюбу вони з відповідачем проживали з
лютого 2001 року до серпня 2011 року. Однак,
останнім часом їх стосунки з
погіршились, оскільки ОСОБА_2 став
її ображати та застосовувати фізичне
насильство, у зв'язку з чим , вона
вимушена була піти від чоловіка та,
починаючи з серпня 2011 р. і до
теперішнього часу, разом з сином
проживає за адресою: АДРЕСА_4, в
квартирі своїх батьків.

В період спільного проживання однією
сім'єю з відповідачем, не перебуваючи у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, за рахунок спільних коштів
сторонами у справі були придбані дві
квартири, які були зареєстровані на
ім'я відповідача, а саме: двокімнатна
квартира АДРЕСА_1, вартістю18979 грн. та
трикімнатна квартира АДРЕСА_2, вартістю
19500 грн., а також автомобіль НОМЕР_2. 2008
року випуску, вартістю 108000 грн., які
позивач просила поділити.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 29 серпня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_2 з січня 2004 р. по 01.08.2011 р.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, належну
їм в рівних частках по 1/2 частині
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2;
автомобіль марки СНЕRY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску,
кузов НОМЕР_3, колір сірий.

Визнано недійсними договір
купівлі-продажу трикімнатної квартири
АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, посвідчений 25.08.2011 р. приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 462;
договір купівлі-продажу двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_5, посвідчений 25.08.2011 р.
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 464.

Повернуто сторони вищевказаних
договорів купівлі-продажу в початковий
стан, повернуто у власність ОСОБА_2
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2,
стягнувши з нього на користь ОСОБА_5
сплачені в рахунок придбання квартир
158500 грн.

Поділено майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
визнано за ОСОБА_3 право власності на
двокімнатну квартири АДРЕСА_1, визнано
за ОСОБА_2 право власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за кожним
право власності на 1/2 частину
автомобілю марки СНЕRY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску,
кузов НОМЕР_3, колір сірий.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача судовий збір в сумі 2518,79 гри.
та витрати на оплату правової допомоги
адвоката в сумі 3000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Зокрема, апелянт посилається на те, що
обставини, на які, як на доказ сумісного
проживання протягом 10 років,
посилається позивач, а саме: пояснення
свідків з боку позивача, акт КП ЖЕО № 8
про проживання позивача з дітьми
спірній квартирі на вул.Революційній у
м.Кривому Розі, нотаріально посвідчена
заява позивача, якою вона надає дозвіл
відповідачу на придбання спірної
квартири, на надання якої відповідач
згоди не давав, та фототаблиця, не
доводять того, що сторони у справі
мешкали однією родиною та вели спільне
господарство.

На думку відповідача ОСОБА_2, до
пояснень свідка ОСОБА_8 суду слід було
поставитися критично, оскільки
відповідач з ним не спілкується з
підстав професійної несумісності,
пояснення свідка ОСОБА_9 є
необ'єктивними, оскільки вона є донькою
позивача та заінтересованою особою.
Пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 містять
протиріччя та не узгоджуються з
матеріалами справи. Також неналежним
доказом у справі є заява позивача до
Дзержинського РВ КМУ з приводу
заподіяння їй відповідачем тілесних
ушкоджень. Натомість, судом не дано
належної правової оцінки поясненням
свідків з боку відповідача ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які
підтвердили, що відповідач з позивачем
не мешкали однією родиною та не вели
спільне господарство.

Також апелянт посилається на те, що
протягом розгляду цивільної справи за
позовом ОСОБА_19 до ОСОБА_3 про
розірвання договору піднайму,
відповідач у даній справі ОСОБА_3
адресою свого місця проживання
називала квартиру АДРЕСА_5 та
стверджувала, що це єдине житло її та та
неповнолітніх дітей.

Зазначаючи, що сторони у справі мешкали
однією сім*єю до серпня 2011 року у
квартирі, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, позивач не повідомила суд про
те, що вказана квартира у серпні 2011 року
відповідачу у справі вже не належала,
оскільки сама про це дізналася тільки
під час розгляду даної справи у 2013 році,
що, на думку ОСОБА_2, свідчить про те, що
у спірній квартирі позивач не мешкала.

Судом при ухваленні рішення не взято до
уваги, що позивачем надано копії
договорів купівлі-продажу спірних
квартири та взагалі не надано договору
купівлі-продажу спірного автомобіля,
що, на думку апелянта, свідчить про те,
що позивач не мала відношення до
придбання вказаного майна та не
мешкала з ним у період його придбання.

Крім того, судом не досліджено той факт,
що на свідка з боку відповідача ОСОБА_18
позивачем ОСОБА_3 здійснювався тиск та
висловлювалися погрози на її адресу, а
відповідачу ОСОБА_2 було спричинено
тілесні ушкодження.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача просить її
відхилити, а рішення суду, як законне та
обґрунтоване, на його думку, залишити
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що згідно договору
купівлі-продажу від 23.05.2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_20 за № в реєстрі № 6328,
зареєстрованого Комунальним
підприємством «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації на підставі
Витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 3777450 від 07.07.2004 року,
реєстраційний номер 5816469, про що в книзі
№ 89П-124 зроблено запис №124,
відповідачем ОСОБА_2 придбана у
власність двокімнатна квартира
АДРЕСА_1, вартістю 18979 грн.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 14.09.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13 за № в реєстрі 4986,
зареєстрованого Комунальним
підприємством «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації на підставі
Витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 12175692 від 17.10.2006
року, реєстраційний номер 8208162, про що в
книзі № 30-83 зроблено запис № 9592
відповідачем ОСОБА_2 придбана у
власність трикімнатна квартира
АДРЕСА_2, вартістю 19500 грн.

На підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_5 від 27.08.2010 року та
довідки-рахунок КІМ058300, на ім'я
відповідача ОСОБА_2 зареєстрований
автомобіль марки CHERY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року
випуску, кузовНОМЕР_4, колір сірий,
вартість якого відповідно до договору
купівлі-продажу № 116137 від 04.09.2009 року
становить 108000 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
посилалася на те, що вона з лютого 2001
року по серпень 2011 року мешкала з
відповідачем спільно, однією сім*єю як
чоловік та дружина без реєстрації
шлюбу та у зазначений період ними було
придбано спільно майно: двокімнатна
квартира АДРЕСА_1, вартістю18979 грн.,
трикімнатна квартира АДРЕСА_2, вартістю
19500 грн. та автомобіль марки CHERY EASTAR,
державний номерний знак НОМЕР_1,
2008 року випуску, вартістю 108000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
доведеності факту сумісного
проживання сторін у справі однією
сім*єю без укладання шлюбу з 01.04.2004 року
по 01.08.2011 року та придбання майна:
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
вартістю18979 грн., трикімнатної
квартири АДРЕСА_2, вартістю 19500 грн. та
автомобіля марки CHERY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року
випуску, вартістю 108000 грн., яке суд
визнав їх спільною сумісною власністю
та поділив його.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із частиною першою
статті 21 СК України шлюбом є сімейний
союз жінки та чоловіка, зареєстрований
у державному органі реєстрації актів
цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю
складають особи, які спільно
проживають, пов`язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до положень ч.1 ст.74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснює, що
при застосуванні статті 74 СК України,
що регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактично шлюбних
відносинах, судам необхідно врахувати,
що правило зазначеної норми
поширюється на випадки, коли чоловік та
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Позивачем ОСОБА_3 не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження позовних вимог про
встановлення факту її спільного
проживання з відповідачем однією
сім*єю без реєстрації шлюбу.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем не доведено
наявність усталених стосунків з
відповідачем, притаманних подружжю.

Зазначена обставина підтверджується
поясненнями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, які в суді першої
інстанції пояснили, що відповідач
ОСОБА_2 ніколи не мешкав однією родиною
як чоловік та дружина зх. позивачем;
дані пояснення узгоджуються з
матеріалами справи.

Крім того, матеріалами справи
встановлено, що позивач ОСОБА_3 не була
зареєстрована у спірній квартирі за
адресою: АДРЕСА_1. Натомість, з 1998 року
на підставі договору піднайму вона
була зареєстрована у квартирі за
адресою: АДРЕСА_5, а потім у квартирі
своїх батьків за адресою: АДРЕСА_4, де
зберігала право користування житловим
приміщенням.

Тимчасове проживання позивача ОСОБА_3 у
спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, з
дозволу відповідача ОСОБА_2 не свідчить
про наявність усталених стосунків між
ними. Як пояснила у засіданні колегії
суддів позивач ОСОБА_3, шлюб між нею та
відповідачем не було укладено,
оскільки ОСОБА_2 ніколи не пропонував
їй зареєструвати шлюб, що підтверджує
відсутність наміру у сторін по справі
створити сім*ю.

Посилання суду першої інстанції, як на
підтвердження факту спільного
проживання сторін у справі, на
фототаблицю, є посилковим, оскільки з
неї не вбачається, що між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 були усталені стосунки,
притаманні подружжю. Зазначена
фототаблиця лише відображає певні
окремі події, що не можуть бути
підтвердженням постійного спільного
проживання сторін у справі як чоловіка
та дружини без реєстрації шлюбу. В
засіданні колегії суддів відповідачем
було надано фототаблицю, з якої
вбачається, що у нього протягом 2005-2010
років, тобто за аналогічний період,
були такі ж стосунки з іншою жінкою.

Пояснення свідка ОСОБА_8 щодо того, що
на роботу у медичному центрі «Мрія»
позивача та відповідача сприймали як
сім*ю, з їх розмов свідку відомо, що
квартиру ОСОБА_3 і ОСОБА_2 придбали
спільно, колегія суддів не бере до
уваги, оскільки, як пояснив відповідач,
між ними склалися неприязні стосунки
на професійному підґрунті та його
пояснення не узгоджуються з іншими
матеріалами справи.

Пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та Пірко, допитаних у суді
першої інстанції, також не можуть бути
підставою для задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім*єю з
відповідачем, оскільки зазначені
свідки висловлювали своє суб'єктивне
бачення відносин між сторонами у
справі, знали про них зі слів позивача
ОСОБА_3

Посилання суду першої інстанції, як на
підставу для задоволення позову
ОСОБА_3, на нотаріально посвідчену
заяву про надання згоди на придбання
квартири, на думку колегії суддів, є
помилковим, оскільки дана заява не має
правового значення для вирішення спору
по суті, так як позивачем не надано
належних доказів факту спільного
проживання як чоловіка і дружини на час
придбання квартири. Крім того, як
пояснив в засіданні колегії суддів
відповідач ОСОБА_2, згоди на надання
такої заяви він не давав.

В засіданні колегії суддів була
оглянута цивільна справа № 2-487/07 за
позовом ОСОБА_19 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та розірвання договору
піднайму. З матеріалів зазначеної
цивільної справи вбачається, що згідно
заяви ОСОБА_3 до Дзержинського РВ КМУ
від 03.04.2006 року, вона та її діти на
підставі договору піднайму протягом
декількох років зареєстровані та
проживають у квартирі АДРЕСА_5, там
знаходиться її майно, документи, цінні
речі. У вказаній заяві позивач
зазначила, що у квартирі АДРЕСА_5 вона
зареєстрована та їй більше немає де
жити. Зазначені обставини позивач
ОСОБА_3 підтвердила у запереченнях на
позовну заяву ОСОБА_19 та в судовому
засіданні суду першої інстанції, що
підтверджується протоколом судового
засідання.

Визначаючись з правовідносинами, які
виникли між сторонами та їх змістом на
підставі наданих сторонами доказів,
суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, обєктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв*язок
доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку наданим сторонами
доказів, суди мають оцінювати кожний
доказ окремо, а потім надавати оцінку
сукупності доказів і їх
співвідношенню. При цьому, суд має
з*ясовувати як належність та
допустимість доказів формою та їх
відношенням до правовідносин між
сторонами так і за їх змістом.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що позивачем ОСОБА_3 не
надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження її сумісного
проживання з відповідачем ОСОБА_2
однією сім*єю без реєстрації шлюбу з
лютого 2001 року по 01.08.2011 року.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення
факту сумісного проживання з
відповідачем ОСОБА_2 однією сім*єю без
реєстрації шлюбу з лютого 2001 року по
01.08.2011 року.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Положеннями статті 319 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.334 ЦК України,
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно договору купівлі-продажу від
23.05.2004 року відповідач ОСОБА_2 придбав
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю
18979 грн.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 14.09.2006 року,
ОСОБА_2 придбав трикімнатну квартиру
АДРЕСА_2, вартістю 19500 грн.

На підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_5 від 27.08.2010 року та
довідки-рахунок КІМ058300, на ім'я
відповідача ОСОБА_2 зареєстрований
автомобіль марки CHERY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року
випуску, кузовНОМЕР_4, колір сірий,
вартість якого відповідно до договору
купівлі-продажу № 116137 від 04.09.2009 року
становить 108000 грн.

Позивачем ОСОБА_3 не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що на час придбання спірного
нерухомого та рухомого майна сторони
мешкали однією сім*єю без реєстрації
шлюбу.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
правових підстав для визнання
зазначеного рухомого та нерухомого
майна спільною сумісною власністю
сторін у справі.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
в цій частині заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
третьою, п*ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, якими передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

У абз. 5 п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року № 9 роз*яснено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи,
звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу спірних квартир,
укладених між відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 посилалася на
те, що зазначене нерухоме майно є їх з
відповідачем ОСОБА_2 спільною сумісною
власністю та було відчужено ним без її
згоди.

Однак, оскільки факт спільного
проживання як чоловіка і дружини без
реєстрації шлюбу на момент придбання
спірних квартир позивачем ОСОБА_3 не
доведено та не підлягають задоволенню
її позовні вимоги про визнання їх
спільною сумісною власністю, то
позовні вимоги про визнання
оспорюваних договорів купівлі-продажу
спірних квартир, укладених між
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, є
похідними від попередніх, тому також не
підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, у
зв'язку з чим, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 29 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання чоловіка і жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права власності на 1/2 частину майна, що
є об'єктом спільної сумісної власності
та поділ майна, визнання договорів
купівлі - продажу недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді