КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/2894/14-ц
Провадження № 2/505/1450/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

25.09.2014 року
м. Котовськ

Котовський міськрайонний суд Одеської
області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої
особи орган опіки та піклування
Котовської міської ради Одеської
області про розірвання шлюбу та
визначення місця проживання
малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про
розірвання шлюбу з відповідачем та
визначення місця проживання
малолітньої дитини, стверджуючи, що
сумісне життя з відповідачем не
склалося, в них різні характери і
погляди на життя, внаслідок чого
перестали розуміти та поважати один
одного, що і призвело до розпаду сім'ї.
За ствердженням позивач, за час
проживання у зареєстрованому шлюбі у
сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_3
народилася донька ОСОБА_7 та
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_8.

Позивач вважає, що подальше сумісне
життя та збереження сім'ї неможливі, у
зв'язку з чим позов просить
задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник - адвокат ОСОБА_3 у судовому
засідання позов підтримали, наполягали
на їх задоволенні.

Відповідач представник
відповідача - адвокат ОСОБА_4 у судовому
засіданні частково заперечував проти
задоволення позовних вимог у частині
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_5 з батьком - ОСОБА_1,
у частині позовних вимог щодо
розірвання шлюбу позов визнав.

Представник органу опіки та піклування
Котовської міської ради Одеської
області у судовому засіданні надав
висновок щодо визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_5 з його
матір'ю ОСОБА_2.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу
України передбачено розірвання шлюбу,
якщо судом буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувають у шлюбі який
зареєстрований 19 січня 2004 року
виконавчим комітетом Антонівської
сільської ради Красноокнянського
району Одеської області, за актовим
записом № 01, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1,
виданим 20 травня 2005 року.

У теперішній час, за ствердженням
позивача шлюбні стосунки з
відповідачем фактично припинені.
Подальше сумісне життя і збереження
сім'ї, за ствердженнями позивача не
можливе.

Судом також встановлено, що заява
про розірвання шлюбу відповідає
дійсній волі чоловіка та дружини, як це
передбачено ст. 109 СК України.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Щодо позовних вимог про визначення
місця проживання малолітнього ОСОБА_5.

Згідно ст.157 СК України питання
виховання дітей вирішується батьками
спільно.

Частиною 1 ст.160 Сімейного Кодексу
України передбачено, що місце
проживання дитини, яка не досягла 10
років, визначається за згодою батьків.

Згоди між батьками щодо визначення
місця проживання їх малолітнього сина
не досягнуто.

Відповідно до ст.161 СК України якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким з них буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватись органом опіки
та піклування або судом. При вирішенні
спору щодо місця проживання дитини суд
бере до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з батьків, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Згідно ст.7 СК України сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства. При вирішення спору
між батьками щодо місця проживання
дитини мають вагу не тільки
матеріальні обставини. Неможливо
прийняти рішення суто механічно тільки
з урахуванням житла та заробітної
плати батьків. До обставин, що мають
істотне значення відносяться умови,
які кожен з батьків може створити для
виховання та розвитку дитину. Велике
значення має кількість часу, який кожен
з батьків може та бажає приділити
дитині, необхідно також враховувати і
почуття та емоції дитини.

Згідно Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV)
Генеральної асамблеї ООН) малолітня
дитина не повинна, крім тих випадків
коли є виключні обставини, бути
розлучена з матір'ю. Ця норма є
загальною.

За змістом ст.3.9 Конвенції "Про права
дитини" від 20 листопада 1989 року, яка
набрала чинності для України 27.09.1991
року, у всіх діях щодо дітей, у тому
числі коли дитини розлучається з одним
з батьків, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи
доказів, які б свідчили, що при
визначенні місця проживання
малолітнього ОСОБА_5 з ним, позитивно
сприяли б його дійсним інтересам та
всебічному розвитку - не додано.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст.160 СК України місце
проживання неповнолітньої дитини слід
визначити за її фактичним місцем
проживання, а саме - з її матір'ю.

Суд враховуючи вищеназвані
обставини, приходить до висновку, що
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує лише
формально і підлягає розірванню, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_5 - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 109, 110, 112, 113, 141, 157,
160-162 Сімейного кодексу України,
Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 р., ст.ст. 10,
11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та
визначення місця проживання
малолітньої дитини задовольнити
частково.

Шлюб зареєстрований 19.01.2004 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 виконавчим комітетом
Антонівської сільської ради
Красноокнянського району Одеської за
актовим записом № 01 - розірвати.

Прізвище дружини після розірвання
шлюбу залишити незмінним - "ОСОБА_1".

У задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1
судові витрати за сплачений судовий
збір у сумі 121 гривня 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на правову допомогу у сумі 500
гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку в апеляційний суд
Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-ти денний
строк апеляційної скарги.

Особа яка не була присутня у
судовому засіданні при оголошені
рішення може оскаржити його в 10 денний
строк з дня отримання його копії.

Суддя:
Н.В. Бондаренко