Справа № 447/2152/14
Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/6925/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4,
представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
25 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням, -

в с т а
н о в и л а :

В липні 2014 року позивач ОСОБА_4
звернулася в суд з позовом про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право на
користування житловим будинком в
АДРЕСА_1 з підстав ч.2 ст.405 ЦК України.
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона
є головою двору АДРЕСА_1. Земля , будинок
і всі господарські будівлі за даною
адресою перейшли їй за заповітом її
батька ОСОБА_6 від 05.10.2001 року. Згідно
будинкової книги в даному будинку
зареєстровані: позивач - власник
будинку; відповідач - чоловік позивача,
син , дочка та внучка сторін. З 2009 року
відповідач став проживати з іншою
жінкою в АДРЕСА_2, хоча з позивачем не
розлучений. В спірному будинку
відповідач не проживає, ніякого
господарства не вів і не веде,
комунальні послуги не оплачує,
подружні відносини з позивачем не
підтримують. Факт не проживання ОСОБА_2
в спірному будинку підтверджується
актами комісії від 28 травня 2014 року, 28
червня 2014 року та 17 липня 2014 року,
згідно яких встановлено, що відповідач
не проживає в даному будинку з 2009 року.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 25 вересня
2014 року позов задоволено. Вирішено:
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування жилим приміщенням в
АДРЕСА_1.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржив відповідач ОСОБА_2. Вважає, що
рішення суду першої інстанції було
постановлено упереджено і є таким, що
не відображає об'єктивних обставин
справи, з огляду на те, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. В обгрунтування апеляційної
скарги зазначає, що після одруження
дочки на сімейній раді вони вирішили,
що молода сім»я буде проживати
самостійно у спільному будинку сторін,
який вони з дружиною добудовували
спільно і мають на нього рівні права. На
той час позивач перебувала на
заробітках в Росії. Його мати, яка
проживає у тому ж селі хворіє і він
вимушений доглядати за матір»ю. У нього
є майстерня у гаражі на подвір»ї по
АДРЕСА_1, де він ремонтує побутову
техніку односельчан. Перешкод в
користуванні будинком і нежитловими
приміщеннями між ним і дочкою не
виникало, а непорозуміння, які між ними
виникали носили тимчасовий характер.
Після чергового приїзду дружини
(позивача) на Україну відношення до
нього зі сторони доньки і дружини
різко змінилось , вони перестали
пускати його до будинку та до
майстерні. Він сприйняв це як чергове
сімейне непорозуміння та не звернув на
це уваги, однак незабаром по місцю
реєстрації АДРЕСА_1 отримав повістку із
суду. Про те, що 28.05.2014 р., 28.06.2014 року,
17.07.2014 року комісією перевірялось місце
проживання відповідача, йому стало
відому лише у суді. Водночас,
відповідач зазначає, що тимчасова
відсутність по основному місці
реєстрації була зумовлена
домовленістю між членами сім'ї, а також
обов'язком по догляду за його хворою
матір»ю , яка проживає сама. Вважає, що
судом не правильно застосовано ч. 2 ст.
405 ЦК України, оскільки існувала
домовленість між ним і донькою, а
дружина протягом його відсутності
також не проживала в спірному будинку,
оскільки перебуває в Росії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог ,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить задовільнити з
наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції зазначив, що в судовому
засіданні було встановлено , що
відповідач був зареєстрований у
спірному будинку як член сім»ї
власника, при його вселенні угоди про
порядок користування цим приміщенням
не було, і такий з 2010 року без поважних
причин не проживає у спірному будинку,
а тому позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки такі висновки
зроблені за неповного з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, і судом першої
інстанції допущено неправильне
застосування норм матеріального права,
що вбачається в наступному.

У позовній заяві позивач стверджувала,
що є власником будинку АДРЕСА_1, який
заповів їй батько. Однак, як випливає із
письмових доказів, наданих
відповідачем апеляційному суду,
будинку АДРЕСА_1, належав батькові
позивача - ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право власності від 30
жовтня 1989 року, - не існує, оскільки
його було демонтовано до часу
звернення позивача з даним позовом, що
підтвердила позивач у судовому
засіданні апеляційного суду 18 грудня
2014 року. В будинку ( який згідно
будинкової книги значився під № 14 ) ,
який належав батькові позивача, був
прописаний батько позивача ОСОБА_6,
який виписаний з цього будинку в
листопаді 2001 року у зв»язку з смертю, а
також з 1984 по 1996 рік були прописані,
зокрема: мати позивача ОСОБА_8, позивач,
відповідач і їхні діти, які виписані з
цього будинку 16.02.1996 року і 16.02.1996 року
перепрописані в будинок АДРЕСА_1 ,
головою двору у якому до 07.02.2001 року
була ОСОБА_8, яка 07.02.2001 року виписана і
перепрописана в будинок АДРЕСА_1).

Відповідач стверджує, що будинок в
якому з 1996 року зареєстровані позивач ,
відповідач, їхні діти та внуки , він
добудовував разом з дружиною
(позивачкою) і має на цей будинок рівні
права з позивачкою.

Позивачем не було надано документів,
які б підтверджували її одноосібне
право власності на житловий будинок, в
якому зареєстровані вона і відповідач.

У відповідності до ч. 2 ст.405 ЦК України
член сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік , якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла.

У відповідності до ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що позивачем не
було доведено тієї обставини , що вона
є власником житлового будинку в якому
зареєстровані : позивач , відповідач та
інші члени їхньої сім»ї, тобто не
доведено, що вона має право вимоги,
передбачене ч.2 ст.405 ЦК України для
визнання відповідача таким, що втратив
право користування житлом, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення позову немає.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що при ухваленні
судом першої інстанції оскарженого
рішення не були дотримані вимоги,
встановлені пунктами: 1, 3, 4 частини 1
ст. 309 ЦПК України, що дає підстави для
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 25 вересня 2014
року скасувати і ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням- будинком АДРЕСА_1
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді: ________________
Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.