АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 24 квітня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві, про стягнення
заборгованості по аліментам,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/7664/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Сухомлінов С.М. Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 24 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві, про стягнення
заборгованості по аліментам
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 110
141,11 грн. заборгованості по аліментам та
775,00 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 326,41
грн. судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити в повному обсязі. Зазначає,
що в матеріалах справи відсутній
складений державним виконавцем
розрахунок заборгованості, яка
утворилась за відповідачем по сплаті
аліментів на підтвердження
обґрунтованості позовних вимог. За
змістом наявного в матеріалах справи
розрахунку заборгованості №835/7 станом
на 01 квітня 2014 року за відповідачем
заборгованість зі сплати аліментів
відсутня. Суд безпідставно не взяв до
уваги доводи відповідача щодо
самостійної сплати аліментів у
більшому ніж встановленого рішенням
суду розмірі, доказів на їх
обґрунтування та не врахував при
визначенні розміру аліментів
наявність у платника аліментів інших
дітей та стану їх здоров'я. Також,
вважає, що судом було безпідставно
прийнято до розгляду заяву позивача
про збільшення позовних вимог без
доплати судового збору.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити
з наведених в ній підстав.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала, вважала, що спір
вирішений судом правильно.

Особисто ОСОБА_3, ОСОБА_2, а також
представник Відділудержавної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
в судове засідання не з'явилися, про час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 забезпечили явку в судове
засідання своїх уповноважених
представників, а тому, колегія суддів
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважала за можливе слухати
справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та оговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
22 лютого2007 року стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ј
частки від заробітку щомісячно,
починаючи з 10 січня 2007 року і до
повноліття дитини (а. с. 4).

На виконання вказаного рішення, 26
лютого 2007 року Дарницьким районним
судом м. Києва було видано виконавчий
лист №2-1664, який було пред'явлено до
примусового виконання за місцем роботи
ОСОБА_2 (а. с. 67).

Згідно постанови державного виконавця
ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві від 27
червня 2013 року виконавчий лист був
направлений на виконання до ВДВС
Дарницького РУЮ в м. Києві у зв'язку зі
скороченням посади відповідача в ВСГО
«Федерація футболу України».

Через ненадання боржником інформації з
місця роботи з 05 червня 2013 року розмір
аліментів стягуваних з відповідача
нараховувався згідно статистичних
даних середньомісячного заробітку по
м. Києву.

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментам у розмірі
77 500,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що
на протязі 2010-2013 років ОСОБА_2 сплачував
аліменти на дитину з заробітної плати,
яку він офіційно отримує, при цьому,
відповідачем було приховано від
державного виконавця додаткові доходи
отримані від ведення підприємницької
діяльності, внаслідок чого такі доходи
не були враховані під час нарахування
аліментів. Під час розгляду справи
ОСОБА_3 збільшила позовні вимоги і
просила стягнути з ОСОБА_2
заборгованість по аліментам за період
з 01 січня 2010 року по 01 січня 2013 року в
сумі 110 223,12 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 та стягнув з ОСОБА_2 на
користь позивачки 110 141,11 грн.
заборгованості по аліментам.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд
виходив з того, що відповідач умисно
приховував від державного виконавця
свої додаткові доходи за період з 01
січня 2010 року по 01 січня 2013 року в
загальному розмірі 440565,46 грн. від
ведення підприємницької діяльності, а
саме: за 2010 рік - 1920,00 грн., за 2011 рік - 255
000,00 грн. за 2012 рік - 183645,46 грн., внаслідок
чого з даної суми не було стягнуто ј
частку в рахунок сплати аліментів, і
виникла заборгованість по стягненню
аліментів у розмірі 110 141,11 грн. (440565,46 / 4).

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції та вважає, що при
ухваленні вказаного рішення судом було
неправильно застосовано положення
норм матеріального права.

Так, відповідно до положень ч. ч. 1 та 4
ст. 195 СК України заборгованість за
аліментами, присудженими у частці від
заробітку (доходу), визначається
виходячи з фактичного заробітку
(доходу), який платник аліментів
одержував за час, протягом якого не
провадилося їх стягнення.

Розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження» розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України. У разі визначення суми
заборгованості у частці від заробітку
(доходу) розмір аліментів не може бути
менше встановленого Сімейним кодексом
України.

Таким чином, за змістом вказаних
положень Закону, за наявності рішення
суду про встановлення розміру
аліментів у частці від заробітку,
розмір заборгованості за аліментами
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення на підставі
виконавчого листа та стягнення такої
заборгованості проводиться в межах
виконавчого провадження.

Оскільки питання стягнення суми
заборгованості, яка виникла в ході
виконання рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 22 лютого2007
року про стягнення аліментів з ОСОБА_2,
відноситься до виключної компетенції
державного виконавця, ухвалення
додаткового судового рішення про
стягнення цієї ж суми заборгованості
чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 195 СК
України, ч. 9 ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» у судовому
порядку передбачено вирішення спору
лише щодо розміру заборгованості із
сплати аліментів.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув та дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення суми заборгованості по
аліментам, цим самим фактично допустив
подвійне стягнення відповідних сум з
платника аліментів.

Зважаючи на те, що право ОСОБА_3 на
стягнення суми заборгованості по
аліментам не порушене, позовні вимоги
щодо стягнення заборгованості по
аліментам є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
ОСОБА_3 не позбавлена можливості
порушити питання щодо належного
виконання рішення суду про стягнення
аліментів у порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження».

При цьому, враховуючи те, що вимоги
ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості по аліментам не
ґрунтуються на Законі, колегія суддів
вважає передчасним встановлення факту
наявності або відсутності такої
заборгованості, а також її розміру.

Таким чином, рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 24 квітня
2014 року, ухвалене з порушенням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 24 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А.Пікуль

В.В. Саліхов