АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6421/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3939/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого судді : Кривчун Т.О.

Суддів : Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі : Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 18 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про вселення та стягнення моральної
шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 18 листопада 2014 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення та
стягнення моральної шкоди задоволено
частково.

Вселено ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 н користь ОСОБА_4 2000,00
грн. моральної шкоди.

Вирішено питання стягнення судових
витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач подала на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права просить рішення
скасувати.

Наголошує, що в ході судового розгляду
справи у суді першої інстанції позивач
постійно змінював опис фактичних
обставин справи; його пояснення
суперечать змісту позовної заяви.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача апеляційну
скаргу не визнав та прохав її
відхилити.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення учасників процесу, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

У відповідності д, рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

За приписом статті 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 02.12.2013 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області від 05 лютого 2014
року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 яка знаходиться у спільній
сумісній власності (а.с.3-4).

Вказаним судовим рішенням установлено,
що, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1 але протягом
тривалого часу ОСОБА_4 не може
користуватися своєю власністю
внаслідок того, що не може потрапити до
квартири; не має вхідних ключів від
дверей, двері йому тривалий час не
відчиняють.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звертався з
цього питання до органів внутрішніх
справ та з висновку від 17.05.2013р.
вбачається, що дійсно зазначений факт
мав місце, з ОСОБА_3 було проведено
профілактичну бесіду.

З матеріалів справи вбачається, що
після ухвалення місцевим судом рішення
від 02.12.2013р. та його апеляційного
перегляду 05.02.2014р., ОСОБА_4 у спірну
квартиру не вселився, з приводу чого
неодноразово звертався до
правоохоронних органів з відповідними
заявами, по яким були проведені
перевірки та направлені відповіді
(а.с.5,6,30,31,32).

Задовольняючи позов про вселення та
стягнення моральної шкоди, місцевий
суд обґрунтовано виходив із того, що
відповідач чинить позивачу перешкоди у
користуванні квартирою, яка належить
їм на праві спільної власності, а
позивач має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном шляхом вселення, тому
незаконними діями відповідача
позивачу завдано моральної шкоди.

Такі висновки відповідають
встановленим по справі обставинам та
ґрунтуються на законі.

Так, статтею 47 Конституції України
встановлено, що кожен має право на
житло. Держава гарантує не тільки
свободу його придбання, але й
можливість стабільного користування
житлом, його недоторканість, а також
недопущення примусового позбавлення
житла, не інакше, як на підставі закону
і за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст.316,317,319,321 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд; має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону; при здійсненні
своїх прав та виконанні обов'язків
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена
чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала, якщо вона не
доведе, що шкода завдана не з її вини.

У п.п.3, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у порушенні права власності.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Вірно встановивши обставини справи,
здійснивши аналіз правових норм, що
регулюють дані правовідносини,
місцевий суд дійшов вірного висновку
про задоволення позову про вселення
ОСОБА_4 до спірної квартири,
співвласником якої він являється.

Також, обґрунтованими є висновки суду
першої інстанції щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 2000,00
грн. моральної шкоди, оскільки вони
здійснені на підставі встановлених
обставин справи, відповідно до
приписів ст.1167 ЦК України та з
урахуванням роз'яснень, викладених у п.3
постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від
31.03.1995р. № 4.

При цьому місцевим судом вірно було
враховано глибину фізичних та душевних
страждань позивача внаслідок
незаконних дій відповідача, яка не
надала позивачу можливості вселитися у
належну їм на праві власності квартиру,
та, при визначенні розміру
відшкодування враховано вимоги
розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на
зміну позивачем опису фактичних
обставин справи не заслуговують на
увагу з огляду на те, що позовні вимоги
доведені, підтверджені належними та
допустимими доказами, зокрема,
рішенням суду першої інстанції від
02.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду від 05.02.2014р., які
відповідачем не спростовані.

Суд першої інстанції, встановивши
фактичні обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дослідив
надані докази, на підставі яких дійшов
вірного висновку про наявність підстав
для часткового задоволення позову про
вселення позивача до спірного
житлового приміщення та стягнення на
його користь моральної шкоди.

З огляду на наведене, підстав для
скасування судового рішення з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 18 листопада 2014 року, -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ
/підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І.
Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області:
Т.О. Кривчун