Справа № 454/1458/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/7480/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів:
Мікуш Ю.Р., Мельничук О.Я.,

секретаря
Гацій І.І.

з участю
прокурора Лящка Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сокалького районного суду
Львівської області від 28 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Генеральної прокуратури України про
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В травні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до
Генеральної прокуратури України,
просив стягнути з відповідача в його
користь 1000000 грн. на відшкодування
моральної шкоди в результаті
протиправних дій Генеральної
прокуратури України під час розгляду
його заяви про злочин від 07.11.2011 року, що
спричинило приниження честі, гідності
та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що 07.11.2011 р. направив
на адресу Генеральної прокуратури
України заяву про вчинення злочину
суддею Вищого спеціалізованого суду
України Макарчуком М.А.

Від відповідача він отримав лист, в
якому роз'яснено, що кримінальну справу
щодо судді не порушено у зв'язку з
відсутністю достатніх даних, що
вказують на наявність ознак злочину.
Після цього він не отримав жодного
документа за результатами розгляду
його заяви, в тому числі постанови про
порушення чи відмову у порушенні
кримінальної справи.

Оскаржуваним рішенням Сокальського
районного суду Львівської області від
28 жовтня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури
України про відшкодування моральної
шкоди - відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

Вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним та необґрунтованим, в
рішенні неповно з"ясовано та
недоведено обставини, що мають
значення для справи, має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи, рішення ухвалене у
зв'язку з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Стверджує, що суд зобов"язаний був
застосувати норми Конституції України,
як норми прямої дії і враховуючи
приписи ст. 56 Конституції України,
задоволити позов та захистити його
права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув увагу на
подані ним докази на підтвердження
факту заподіяння моральних страждань
відповідачем, ступінь вини останнього
та з чого він виходив при вирахуванні
грошової суми.

Просить рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
28.10.2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити,
стягнути з Генеральної прокуратури
України кошти в сумі 1000000 грн. на
відшкодування моральної шкоди в
результаті протиправних дій
Генеральної прокуратури України.

Представник відповідача Лящук Т.І. в
судовому засіданні апеляційну скаргу
заперечив, просить вимоги скарги
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 будучи повідомленим
належним чином про день та час розгляду
справи, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення йому
поштового відправлення (а.с. 68), в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибув, не повідомив суд про причину
неявки.

На переконання колегії суддів,
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
справу можна розглядати за відсутності
осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача Лящука Т.І. на
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, при
цьому виходячи з положень ст.ст. 10, 60 ЦПК
України зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Виходячи з положень ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відмовляючи в задоволенні позову
районний суд виходив з того, що позивач
не притягувався до кримінальної або
адміністративної відповідальності, а
також до нього не застосовувалися
заходи, визначені у ст. 1176 ЦК України.

Крім того, з позовної заяви та додатків
не вбачається, в чому полягає ця шкода,
з яких міркувань позивач виходив,
визначаючи розмір шкоди та якими
доказами це підтверджується.

Колегія суддів погоджується із
висновками судом першої інстанції з
наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
07.11.2011р. позивач звернувся із заявою до
Генеральної прокуратури України,
просив вирішити питання про порушення
кримінальної справи за ст. 375 КК України
щодо судді Вищого спеціалізованого
суду України Макарчука М.А., оскільки
останній виніс ухвалу про повернення
його касаційної скарги.

Листом від 24.11.2011 р. Генеральна
прокуратура України повідомила
позивача ОСОБА_2 про те, що підстав для
вжиття заходів прокурорського
реагування немає, оскільки доводи
останнього про неправомірні дії судді
зводяться до його незгоди з
постановленим рішенням, проте сама
незгода з постановленим судовим
рішенням не є підставою для розгляду
звернення в порядку
кримінально-процесуального
законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Частинами 1, 2 ст. 1176 Цивільного кодексу
України передбачено, що шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою в повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду виникає у випадках,
передбачених законом.

Ці ж положення закріплені у п. 1 ст. 1
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду".

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» підлягає відшкодування шкода,
завдана громадянинові внаслідок:
незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян; незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу;
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ставить питання про стягнення
відшкодування моральної шкоди,
завданої, на його думку, внаслідок
порушення порядку оформлення
Генеральною прокуратурою України
рішень за наслідками перевірки його
заяви про вчинений злочин суддею
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Як вбачається зі ст.ст. 1, 2 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» та ч. 1, ч. 2 ст. 1176 ЦК України, дія
вказаних законодавчих актів
розповсюджується на вичерпний перелік
процесуальних дій уповноважених
органів в межах кримінальної справи,
оперативно-розшукової справи чи справи
про адміністративне правопорушення.

В ході розгляду справи встановлено, що
кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 не
порушувалася, до адміністративної
відповідальності він не притягувався,
при цьому, не встановлено інших
обставин, передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК
України та ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», які дають підстави
для відшкодування майнової та
моральної шкоди, жодних неправомірних
дій, які б потягли за собою негативні
наслідки для позивача прокуратурою не
вчинено.

Крім цього, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК
України, шкода завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої (ніж
передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми)
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах.

Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду передбачені ч. 1
ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності
вини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає обгрунтованим висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для відшкодування шкоди
Генеральною прокуратурою України у
зв"язку розглядом його заяви, оскільки
незаконність дій відповідача не
доведена у встановленому законом
порядку, зокрема шляхом оскарження дій
прокурора в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК
України, доведення факту заподіяння
такими діями матеріальної та моральної
шкоди, а також безпосереднього
причинового зв"язку між такими діями та
наслідком.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сокалького районного суду
Львівської області від 28 жовтня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Я. Мельничук