Провадження № 2/127/972/14
Вступна та резолютивна частини
Вінницький міський суд
у складі головуючого - судді
при секретарі Алексюк В.О.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових
засідань Вінницького міського суду
Вінницької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди, -
В позові ОСОБА_1 до Комунального
закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди - відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Повне рішення буде виготовлено
16.01.2014 р.

Справа № 127/22432/13-ц

Провадження № 2/127/972/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд
Вінницької області

у складі головуючого - судді
Романчук Р. В.

при секретарі Алексюк В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального закладу "Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2" про скасування наказу, поновлення
на роботі, стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди, мотивуючи
позов тим, що понад сорок років вона
працювала лікарем-гінекологом першого
пологового будинку м. Вінниці, із них
тринадцять років працювала
завідувачем відділення. У зв'язку з
реформою в системі охорони здоров'я
15.01.2013 року її було переведено на роботу
до Комунального закладу "Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2" в порядку передбаченому п.5 ст. 36
КЗпП України згідно наказу головного
лікаря №3-К від 10.01.2013 року за
попереднім погодженням з головним
лікарем Комунального закладу "Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2", шляхом внесення змін до штатного
розпису вказаної лікарні. 16.01.2013 року
відповідно до наказу головного лікаря
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" №4-к від
16.01.2013 року вона була прийнята на посаду
лікаря акушера-гінеколога на 0,75 ставки
по переводу. Незважаючи на такі умови
прийняття на роботу, через декілька
днів її було викликано в відділ кадрів
лікарні, де було наказано написати
заяву, з мотивацією про прийняття на
роботу на строк шість місяців. Вона
відмовлялась виконати такі незаконні
вимоги, посилаючись на те, що працює по
переводу. Оскільки їй погрожували
звільненням, під психологічним тиском
адміністрації лікарні вона написала
заяву. Невдовзі після цього її було
повторно викликано в відділ кадрів, де
було сказано про те, що попередня заява
яку вона писала є незаконною, а тому
вона повинна підписати так званий
строковий трудовий договір з
адміністрацією лікарні. Вона
заперечувала, однак під впливом
психологічного тиску та погроз
звільненням, її примусили підписати
неоформлений бланк так званого
строкового трудового договору. В ньому
не були вписані дати встановлення
договору, дати його кінцевої дії, не
зазначено посаду та розмір заробітної
плати. Було лише вписане її прізвище та
поставлений штамп медичної установи.
На її вимогу, їй було видано другий
екземпляр договору. 16.07.2013 року, після
одинадцятої години, коли вона
знаходилась на робочому місці та
оглядала чергових хворих жінок, в
кабінет зайшло три представника
адміністрації лікарні і завідувач
кадрами надала їй копію наказу про
звільнення і трудову книжку та
наказали негайно звільнити кабінет і
забрали журнал прийому хворих. Такі
протиправні, принижуючі честь та
гідність дії відбувались в присутності
молодшого медперсоналу. Від такого
кричущого несправедливого поступку
адміністрації лікарні їй стало дуже
зле. Повідомлення про звільнення з
займаної посади та вручення трудової
книжки відбувалось в її робочому
кабінеті під кінець робочого дня 16
липня 2013 р., в той час як в трудовій
книжці зроблено запис про те, що її
звільнено з роботи 15 липня 2013 р. Такі
протиправні дії адміністрації
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" вона
оскаржувала міському голові, так як
дана лікувальна установа є комунальним
підприємством Вінницької міської ради.
На що лише через місяць отримала
відповідь за підписом заступника
міського голови, з якої вбачається, що
матеріали скарги розглянуті поверхово
та однобічно. Нею з поважних причин
пропущений строк звернення до суду, так
як наказ про звільнення вона
попередньо оскаржила вищестоящому
керівництву лікарні, тобто голові
Вінницької міської ради. Отримавши
відповідь, вона зразу ж звернулася до
суду. Просить визнати пропущений строк
на звернення до суду таким, що
пропущений з поважних причин та
поновити його, скасувати наказ в.о.
головного лікаря Комунального закладу
"Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2" №51 п.1 від 15 липня 2013 року
як незаконний, поновити її на роботі на
посаді лікаря акушера-гінеколога
гінекологічного кабінету, стягнути з
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" на її
користь середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 11 728 грн. 15
коп. що складає 1 005 грн. 27 коп. за період
з 15 липня по 01 серпня 2013 року, а також за
серпень, вересень, жовтень, листопад,
грудень місяці 2013 року, по 2010 грн. 54 коп.,
щомісячно, що складає суму 10052 грн.70 коп.
та за період з 01 січня 2014 року по 11 січня
2014 року, що складає суму 670 грн.18 коп.
Стягнути з Комунального закладу "Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2" моральну шкоду в розмірі 3000 грн.
Відповідно до ч.1 п.4 ст. 367 ЦПК України
допустити негайне виконання судового
рішення.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав з наведених у позові підстав
та суду пояснив, що 15.01.2013 року позивача
було переведено на роботу до
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" в
порядку передбаченому п.5 ст. 36 КЗпП
України згідно наказу головного лікаря
№3-К від 10.01.2013 року за попереднім
погодженням з головним лікарем
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2", шляхом
внесення змін до штатного розпису
вказаної лікарні. 16.01.2013 року позивач
була прийнята на посаду лікаря
акушера-гінеколога на 0,75 ставки по
переводу. Оскільки позивачу
погрожували звільненням, під
психологічним тиском адміністрації
лікарні вона написала заяву, після чого
її було повторно викликано в відділ
кадрів та змусили підписати так званий
строковий трудовий договір з
адміністрацією лікарні, в якому не були
вписані дати, не зазначено посаду та
розмір заробітної плати. 16.07.2013 року,
коли позивач знаходилась на робочому
місці представники лікарні надали їй
копію наказу про звільнення і трудову
книжку та наказали негайно звільнити
кабінет і забрали журнал прийому
хворих. Такі протиправні дії принизили
честь та гідність позивача, нанесли їй
значну моральну шкоду. Крім того,
повідомлення про звільнення з займаної
посади та вручення трудової книжки
позивачу відбувалось в її робочому
кабінеті під кінець робочого дня 16
липня 2013 р., в той час як в трудовій
книжці зроблено запис про те, що її
звільнено з роботи 15 липня 2013 р., що не
відповідає чинному законодавству.
Протиправні дії адміністрації
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" позивач
оскаржувала міському голові, так як
дана лікувальна установа є комунальним
підприємством Вінницької міської ради,
на що лише через місяць отримала
відповідь за підписом заступника
міського голови, з якої вбачається, що
матеріали скарги розглянуті поверхово
та однобічно. Вважає, що позивачем з
поважних причин пропущений строк
звернення до суду, так як наказ про
звільнення вона попередньо оскаржила
вищестоящому керівництву лікарні,
тобто голові Вінницької міської ради.
Отримавши відповідь, позивач зразу ж
звернулася до суду. Просить позов
задовольнити.

Представник відповідача Костенецький
О.І. у судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, суду пояснив, що
позовна заява подана після строку,
передбаченого чинним законодавством,
оскільки відповідно до вимог ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору у
справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки. Трудова книжка була видана
позивачу 16 липня 2013 року, позовна заява
подана 20 вересня 2013 року, тому вважає,
що строк звернення до суду пропущений
без поважних причин. Посилання
позивача на те, що наказ про звільнення
попередньо оскаржений голові
Вінницької міської ради, якого позивач
вважає вищестоящим керівництвом
лікарні, не може братися до уваги,
оскільки відповідно до ст. 221 КЗпП
України органи, як розглядають трудові
спори, це: комісії по трудових спорах та
районні, районні у місті міські чи
міськрайонні суди. Крім того, позивач
подала заяву не до міського голови, а до
Вінницької обласної Асоціації
споживачів, яка відповідно до ЗУ "Про
захист прав споживачів" не може
розглядати трудові спори. Крім того,
пояснив, що позивач 15 січня 2013 року
власноруч написала заяву про прийняття
на роботу до Комунального закладу
"Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2" на строк з 16 січня 2013 року
по 15 липня 2013 року. При цьому свідомо
зазначила, що з умовами праці
погоджується. 16 січня 2013 року був
виданий відповідний наказ і заповнена
типова форма № П-2 "Особова картка
працівника", у якій позивач поставила
свій підпис. Отже, був укладений
трудовий договір на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін,
відповідно до норм ст. 23 КЗпП України.
Жодних заяв стосовно неправомірності
укладеного строкового трудового
договору від позивача не було. Строк
договору, укладеного з позивачем,
закінчився 15 липня 2013 року. У цей день
позивач була попереджена про
закінчення договору з посиланням на
відповідний наказ. На наступний день
позивач не була допущена до роботи, про
що було складено відповідний акт.
Позивачу було видано копію наказу та
трудову книжку, також з позивачем було
проведено повний розрахунок. Вважає, що
відповідачем не допущено порушень норм
трудового законодавства при
звільненні позивача, тому немає
підстав для задоволення позовних
вимог. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані сторонами докази у справі, суд
приходить до висновку, що позов є
необґрунтованим та позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено
наступне.

З листа Комунального закладу "Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2" від 07.11.2012 року №01-2/1503 вбачається, що
адміністрація Комунального закладу
"Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2" гарантує працевлаштування
з 15.01.2013 року на 0,75 посади лікаря
акушера-гінеколога ОСОБА_1 за умови
внесення відповідних змін до штатного
розпису Комунального закладу "Центру
первинної медико-санітарної допомоги
№2" .

Як вбачається з копії укладеного між
головним лікарем та ОСОБА_1 строкового
трудового договору від 2012 року, ОСОБА_1
наймається на роботу в Комунальний
заклад "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" термін
дії та інші умови строкового трудового
договору не зазначені.

З листа - відповіді виконавчого
комітету Вінницької міського ради від
04.09.2013 року № К-01-15969/01-00-10 вбачається, що
виконавчим комітетом Вінницької
міського ради опрацьовано звернення
ОСОБА_1 від 17.07.2013 року до Вінницької
обласної Асоціації споживачів щодо
звільнення з посади лікаря
акушера-гінеколога та повідомлено, що
її згідно наказу №4к від 16.01.2013 року та
на підставі заяви від 15.01.2013 року
прийнято на роботу до Комунального
закладу "Центру первинної
медико-санітарної допомоги №2" на 0,75
посади лікаря акушера - гінеколога за
строковим договором з 16.01.2013 року по
15.07.2013 року. В період з 02.07.2013 року по
15.07.2013 року заяви щодо продовженя дії
строково трудового договору від ОСОБА_1
до адміністрації закладу не надходило.
Тому строковий договір від 16.01.2013 року
припинений 15.07.2013 року, виданий наказ
від 15.07.2013 року №51к про звільнення із
посади та внесено запис в трудову
книжку. За інформацією адміністрації
Комунального закладу "Центру первинної
медико-санітарної допомоги №2" в
останній робочий день ОСОБА_1
відмовилась з'явитися у відділ кадрів
для отримання копії наказу та трудової
книжки, 16.07.2013 року адміністрацією
закладу ОСОБА_1 було не допущено до
роботи, комісією було вручено трудову
книжку та копію наказу про звільнення
від 15.07.2013 року, що підтверджується
актом від 16.07.2013 року.

З листа Комунального закладу "Центру
первинної медико-санітарної допомоги
№2" про зміни в штатному розписі від
15.01.2013 року №04/59-1 адресованого
директору Департаменту охорони
здоров'я Вінницької міської ради
вбачається, що відповідно до наказу ДОЗ
№280 від 02.11.2012 року щодо введення посад
лікарів акушерів - гінекологів в ЦПМСД
№2 просять затвердити зміни до
штатного розпису по загальному фонду
ЦПМСД № 2 станом на 15.01.2013 року.

Відповідно до змін до штатного розпису
на 15.01.2013 року по Комунальному закладу
"Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2", затверджених директором
Департаменту охорони здоров'я
Вінницької міської ради введено посаду
лікаря - акушера - гінеколога вищої
категорії на 0,75 ставки, місячний фонд
зарплати 2010 грн. 45 коп. та посаду лікаря
- акушера - гінеколога першої категорії
на 0,75 ставки, місячний фонд зарплати 1885
грн. 65 коп.

Із заяви ОСОБА_1 від 15.01.2013 року
вбачається, що вона звернулася із даною
заявою до головного лікаря
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" та
просить прийняти її на посаду лікаря
акушера - гінеколога з 16.01.2013 року по
15.07.2013 року на 0,75 посади, з умовами праці
та правилами внутрішнього трудового
розпорядку погоджується.

Відповідно до витягу з наказу
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" від
16.01.2013 року № 4 к, ОСОБА_1 прийнято на 0,75
посади лікаря акушера - гінеколога за
строковим трудовим договором з 16.01.2013
року по 15.07.2013 року, оплата праці
відповідно до штатного розкладу,
пропорційно відпрацьованому часу, як
лікарю вищої кваліфікаційної
категорії. Підставою зазначено заяву
ОСОБА_1 від 15.01.2013 року.

Відповідно до витягу з наказу
Комунального закладу "Центру первинної
медико-санітарної допомоги №2" від
15.07.2013 року №51 к, ОСОБА_1, лікаря акушера
- гінеколога гінекологічного кабінету,
звільнено 15.07.2013 року у зв'язку із
закінченням строкового трудового
договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Підставою зазначено заяву ОСОБА_1 від
15.01.2013 року.

Накази про прийняття на роботу та про
звільнення позивача зареєстровано в
журналі обліку наказів з кадрових
питань, яка оглянута в судовому
засіданні.

Як вбачається з статуту Комунального
закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2"
затвердженого рішенням Вінницької
міської ради №439 від 30.09.2011 року, Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2 є міським комунальним
лікувально-профілактичним закладом
охорони здоров'я і є власністю
територіальної громади м. Вінниці (п.1.1
Статуту). Засновником центру є
Вінницька міська рада (п.1.3 Статуту).
Центр є юридичною особою (п.1.5 Статуту).
Центр підпорядкований Вінницькій
міській раді, виконкому міської ради,
міському голові, департаменту охорони
здоров'я Вінницької міської ради (п.1.7
Статуту). Поточне управління центром
здійснює головний лікар, який
призначається на посаду або
звільняється з неї міським головою
шляхом укладання контракту (п.5.1
Статуту). Головний лікар центру приймає
на роботу лікарів на підставі рішення
конкурсної комісії по
працевлаштуванню лікарів в
лікувально-профілактичні заклади
міста і направлення департаменту
охорони здоров'я (п.5.2.10 Статуту).
Приймає на роботу інших працівників та
звільняє їх з роботи відповідно до
чинного законодавства ( п. 5.2.10. Статуту).

Як вбачається з наказу Вінницької
міської ради №280 від 02.11.2012 р. "Про зміни
в організації виробництва і праці в ЛПЗ
міста" головним лікарям ВМКПБ №1, ВМКПБ
№2, МЛ "ЦМтД" наказано перевести з 15.01.2013
року всіх медичних працівників, що
досягли пенсійного віку, на роботу на
умовах строкового договору до прибуття
молодих спеціалістів, про що
попередити їх письмово не менше ніж за
два місяці. Скоротити з 15.01.2013 року
посади лікарів акушерів - гінекологів
згідно додатку 1 до наказу.
Запропонувати лікарям акушерам -
гінекологам, що займали ці посади,
переведення з 15.01.2013 року на посади
лікарів акушерів - гінекологів ЦПМСД
№1, 2, 3, 5, 6. Головним лікарям ЦПМСД №1, 2,
3, 5, 6 ввести з 01.01.2013 року в штатний
розпис по 1,5 посади лікарів акушерів -
гінекологів.

Відповідно до листа №01-2/2041 від 25.12.2013 р.
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2"
середньомісячна заробітна плата
позивача становила 2 010 грн. 54 коп.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір це угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України
трудовий договір може бути: 1)
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; 2) на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; 3) таким, що укладається на час
виконання певної роботи. Строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

З роз'яснень п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів" слідує, що при
укладенні трудового договору на
визначений строк цей строк
встановлюється погодженням сторін і
може визначатись як конкретним
терміном, так і часом настання певної
події (наприклад, повернення на роботу
працівниці з відпустки по вагітності,
родах і догляду за дитиною; особи, яка
звільнилась з роботи в зв'язку з
призовом на дійсну строкову військову
чи альтернативну службу, обранням
народним депутатом чи на виборну
посаду (або виконанням певного обсягу
робіт).

Згідно положень ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим,
зокрема, при укладенні трудового
договору з фізичною особою. Укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Особі, запрошеній на роботу в порядку
переведення з іншого підприємства,
установи, організації за погодженням
між керівниками підприємств, установ,
організацій, не може бути відмовлено в
укладенні трудового договору.

Зі змісту заяви позивача ОСОБА_1 від
15.01.2013 року вбачається, що вона
звернулася із даною заявою до
головного лікаря Комунального закладу
"Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2" та просить прийняти її на
посаду лікаря акушера - гінеколога з
16.01.2013 року по 15.07.2013 року на 0,75 посади, з
умовами праці та правилами
внутрішнього трудового розпорядку
погоджується. Отже, із даної заяви
вбачається, що позивач виявила бажання
укласти саме строковий трудовий
договір. Посилання позивача та її
представника на те, що дану заяву
позивач написала під тиском, не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду справи.

Як вбачається із витягу з наказу
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" від
16.01.2013 року № 4 к, ОСОБА_1 прийнято на 0,75
посади лікаря акушера - гінеколога за
строковим трудовим договором з 16.01.2013
року по 15.07.2013 року, оплата праці
відповідно до штатного розкладу,
пропорційно відпрацьованому часу, як
лікарю вищої кваліфікаційної
категорії. Підставою зазначено заяву
ОСОБА_1 від 15.01.2013 року. Даний наказ
позивачем не оскаржувався.

Суд критично оцінює твердження
позивача в позовній заяві та її
представника в судовому засіданні про
те, що позивач була призначена на
посаду за переведенням на невизначений
термін, оскільки дані твердження
спростовуються дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Крім того, суд критично оцінює
твердження представника позивача про
те, що оскільки бланк строкового
трудового договору не містить
необхідних реквізитів, то призначення
позивача на посаду за строковим
трудовим договором не відповідає
вимогам законодавства, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що
позивач була прийнята на роботу на
підставі наказу Комунального закладу
"Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2" від 16.01.2013 року № 4 к, про що
є відповідний запис в трудовій книжці
позивача за №19. Дана обставина також
підтверджується особовою карткою з
якої вбачається, що ОСОБА_1 16.01.2013 року
призначена на посаду лікаря акушера -
гінеколога на 0,75 ставки, наказ №4к від
16.01.2013 року. 15.07.2013 року у зв'язку із
закінченням строкового трудового
договору звільнена на підставі п. 2 ст. 36
КЗпП України, наказ №51 к від 15.07.2013 року.
В картці міститься підпис позивача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є, зокрема, закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично
тривають і жодна з сторін не поставила
вимогу про їх припинення.

З положень даної статті вбачається, що
звільнити працівника за зазначеною
статтею можна в останній день строку
трудового договору.

Як вбачається із витягу з наказу
Комунального закладу "Центру первинної
медико-санітарної допомоги №2" від
15.07.2013 року №51 к, ОСОБА_1, лікаря акушера
- гінеколога гінекологічного кабінету,
звільнено 15.07.2013 року у зв'язку із
закінченням строкового трудового
договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Підставою зазначено заяву ОСОБА_1 від
15.01.2013 року.

Тобто, позивача звільнено в останній
день строку трудового договору, отже
відповідачем дотримано вимог п. 2 ч. 1 ст.
36 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України якщо
після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із
сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою
на невизначений строк.

Як встановлено в судовому засіданні,
після закінчення строку трудового
договору роботодавець не бажав
продовжити строк трудового договору та
вимагав припинення трудових відносин,
однак, позивач не бажала припинити
трудові відносини.

Дані обставини підтверджуються актом
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" від
15.07.2013 року затвердженим виконуючою
обов'язки головного лікаря Олевінською
В.М., складеним головною медичною
сестрою - Білоус В.Л., начальником ВК -
Звягінцевою С.В., юрисконсультом -
Бондаренко О.Ю. про те, що 15.07.2013 року
лікар ОСОБА_1 категорично відмовилась
отримувати у відділі кадрів трудову
книжку та копію наказу №41 к від 15.07.2013
року про звільнення у зв'язку із
закінченням строку трудового договору
(п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Крім того, як вбачається з акту
Комунального закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" від
16.07.2013 року затвердженого виконуючою
обов'язки головного лікаря Олевінською
В.М., складеного головною медичною
сестрою - Білоус В.Л., начальником ВК -
Звягінцевою С.В., юрисконсультом -
Бондаренко О.Ю. про те, що лікар ОСОБА_1
відмовилась від підпису у наказі №51 к
від 15.07.2013 року, щодо її звільнення, з
яким вона була ознайомлена у кабінеті
заступника головного лікаря з медичної
частини Олевінської В.М. У зв'язку із
закінченням строку трудового договору
до роботи 16.07.2013 року не допущена.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку.

Згідно п. п. 2.26, 2.27, 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58, роботодавець зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом
про звільнення. Записи про причини
звільнення у трудовій книжці повинні
провадитись у точній відповідності з
формулюванням чинного законодавства
із посиланням на відповідну статтю,
пункт закону. Днем звільнення
вважається останній день роботи.

Як вбачається з оглянутої в судовому
засіданні трудової книжки позивача, в
трудову книжку внесений відповідний
запис за №20 про звільнення позивача у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП
України відповідно до наказу №51к від
15.07.2013 року.

Крім того, суд критично оцінює
твердження представника позивача про
те, що оскільки вручення трудової
книжки позивачу відбувалось в її
робочому кабінеті 16 липня 2013 р., а в
трудовій книжці зроблено запис про те,
що позивача звільнено з роботи 15 липня
2013 р., це не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Суд зазначає, що як вбачається з наказу
Комунального закладу "Центру первинної
медико-санітарної допомоги №2" від
15.07.2013 року №51 к, позивача звільнено
15.07.2013 року, отже день 15.07.2013 року був
останнім днем роботи позивача.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що при звільненні позивача
відповідачем додержано норм
законодавства, що регулюють звільнення
працівників.

Що стосується тверджень позивача та її
представника про те, що позивач
оскаржила наказ про звільнення
вищестоящому керівництву лікарні, а
саме голові Вінницької міської ради,
суд зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивача було звільнено із займаної
посади 15.07.2013 р., до суду позивач
звернулася 20.09.2013 року.

З листа - відповіді виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
04.09.2013 року № К-01-15969/01-00-10 вбачається, що
ОСОБА_1 17.07.2013 року звернулася до
Вінницької обласної Асоціації
споживачів щодо звільнення з посади
лікаря акушера-гінеколога.

Згідно ч. 1 ст. 221 КЗпП України трудові
спори розглядаються: 1) комісіями по
трудових спорах; 2) районними, районними
у місті, міськими чи міськрайонними
судами. Такий порядок розгляду
трудових спорів, що виникають між
працівником і власником або
уповноваженим ним органом,
застосовується незалежно від форми
трудового договору.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що строк для звернення з
позовом позивачем пропущено без
поважної причини. Крім того, суд
зазначає, що Вінницька міська рада та
Вінницька обласна Асоціація
споживачів не є органами, які
розглядають трудові спори в розумінні
ч. 1 ст. 221 КЗпП України.

Представником відповідача в судовому
засіданні заявлено про застосування
позовної давності.

Як вбачається з роз'яснень, які
містяться в п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 "Про судове рішення у цивільній
справі" встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не надано жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог та не доведено
обставини, на які позивач посилається
як на підставу своїх вимог, як це
передбачено ст. 60 ЦПК України, а судом
за результатами розгляду справи не
встановлено підстав для задоволення
позову. Натомість відповідачем
доведено ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд вважає, що
слід відмовити за безпідставністю в
задоволенні позовних вимог позивача
про скасування наказу про звільнення
та про поновлення на роботі, а
відповідно і в задоволенні позовних
вимог про стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди,
оскільки заявлені вимоги є похідними
від даних вимог.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
суд бере до уваги, що позивач звільнена
від сплати судового збору відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір". Враховуючи, що
позивачеві в задоволенні позовних
вимог відмовлено, судові витрати слід
віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Комунального
закладу "Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2" про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ