Справа № 487/247/14-ц
Провадження № 2/487/833/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2014 року Заводський районний суд м.
Миколаєва

у складі головуючого судді
Притуляк І.О.,

при секретарі
Уманського І.В.,

за участю представника позивача
адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним ,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування,
укладеного 25.12.2007 року, за яким її
бабуся ОСОБА_6 подарувала належну їй на
праві власності ? частку квартири
АДРЕСА_1 відповідачці, як такого, що не
відповідає положенням ст..215 ч.1 ЦК
України.

В заяві ОСОБА_3 зазначила, що квартира
АДРЕСА_1 належала на праві спільної
часткової власності її батьку ОСОБА_7
та бабусі ОСОБА_6

За рішенням Заводського районного суду
м.Миколаєва від 23.06.1995 року з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_8 на її утримання, як
неповнолітньої дитини, було стягнуто
аліменти у розмірі ? частки від усіх
видів заробітку (доходу).

22.12.2007 року Заводським відділом ДВС
було відкрито провадження з
примусового виконання вищезазначеного
рішення суду, та за Постановою
державного виконавця накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, спірний договір було
укладено на час коли існувала заборона
у вигляді арешту квартири і будь-яка її
реалізація була неможлива.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що вказаним
договором порушено її права, як
спадкоємиці на частку у майні ОСОБА_6,
просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.05.2014 року, до участі у
справі у якості третьої особи було
залучено приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, підтвердили
викладені в заяві обставини.

Відповідач до судового засідання не
з'явилася, була опитана в порядку
виконання судового доручення
Кіровським районним судом
Ставропольського краю Російської
Федерації, відповідно до протоколу
судового засідання позовні вимоги не
визнала, та у їх задоволені просила
відмовити за необґрунтованістю.

Представник відповідачки в судовому
засіданні позов не визнала,
посилаючись на те, що зазначений
договір було укладено з дотриманням
вимог діючого законодавства, у його
задоволені просила відмовити.

Третя особа - Приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу - ОСОБА_5 у судовому засіданні
позов не визнала, пояснивши, що 25.05.2007
року до неї звернулися ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 та висловили побажання укласти
договір дарування квартири. При цьому
ними були надані всі необхідні для
укладення договору документи.
Відповідно до положень діючої на той
час Інструкції про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
нею було отримано витяг з Єдиного
реєстру заборон відчуженя нерухомого
майна, щодо відсутність наявних
арештів та заборон відчуження відносно
квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те,
що при посвідченні даного договору
було дотримано усіх вимог діючого
законодавства, просила суд у
задоволені позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 25.12.2007 року було
укладено договір дарування, за яким
ОСОБА_6 подарувала відповідачу, належну
їй на праві власності, на підставі
Свідоцтва про право власності на житло
від 06.10.2005 року ? частку квартири
АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія
повторного свідоцтва про смерть НОМЕР_1
від 09.02.2010 року).

Власником іншої ? частки вказаної
квартири був батько позивачки ОСОБА_7,
померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва
про смерть НОМЕР_2 від 25.08.2009 року).

Відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину за законом №3-339 виданого
державним нотаріусом Третьої
Миколаївської Держнотконтори 18.05.2010
року, позивач прийняла спадщину після
смерті батька у вигляді ? частки
квартири АДРЕСА_1.

Як прописує ст..202 ЦК України -
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст..717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до ст..11 ЦК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, правочин може бути визнано
недійсним лише з підстав, передбачених
ЦК України та зазначених у позові.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України викладених у Постанові
Пленуму «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009
року - судам необхідно враховувати, що
згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Підставами даного позову, позивач та її
представник зазначили визнання
недійсним договору дарування як
такого, що вчинений стосовно
нерухомого майна, на яке було накладено
арешт.

Як вбачається з наданої суду
позивачкою ксерокопії Постанови
державного виконавця Заводського
відділу ДВС про відкриття виконавчого
провадження від 22.12.2007 року, арешт було
накладено на все майно боржника ОСОБА_7,
тобто належну особисто йому ? частку
квартири. Більш того, відповідно до п.4
Постанови - арешт на майно боржника
накладається з моменту надходження
постанови до реєстратора Реєстру
заборон.

Відповідно до «Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна», затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№31/5 від 09.06.1999 року (в редакції чинній
на час виникнення спірних відносин) -
реєстраторами Реєстру заборон є:
державні нотаріальні контори,
державні нотаріальні архіви, приватні
нотаріуси, які уклали відповідні
договори з Адміністратором і мають
повний доступ до Реєстру заборон через
комп'ютерну мережу; державне
підприємство "Інформаційний центр"
Міністерства юстиції України та його
регіональні філії.

Реєстратори приймають заяви про
реєстрацію обтяження об'єкта
нерухомого майна від державних
нотаріальних контор та приватних
нотаріусів, які не є Реєстраторами,
посадових осіб виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад,
судів та слідчих органів та
постанови про арешт майна боржника
органів державної виконавчої служби
та інших осіб, визначених цим
Положенням; уносять та вилучають
записи до (з) Реєстру заборон про
заборони, арешти щодо нерухомого майна;
отримують (видають) витяги з Реєстру
заборон (п.п.1.5).

Відомості про накладені (зняті)
заборони та арешти на об'єкти
нерухомого майна вносяться
Реєстратором до Реєстру заборон у день
їх надходження (п.п.2.5).

Підставами для внесення до Реєстру
заборон відомостей про накладення
(зняття) заборони та арештів на об'єкти
нерухомого майна є, зокрема : постанови
органів державної виконавчої служби
про арешт (звільнення з-під арешту)
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, складені
відповідно до Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.99 N 74/5 (п.п. 2.1,
2.1.3.)

Органи та посадові особи, зазначені
в підпунктах 2.1.2-2.1.3 пункту 2.1 цього
Положення, надсилають Реєстратору в
день накладення (зняття) заборони
(арешту) заяву встановленого цим
Положенням зразка або постанову про
арешт (звільнення з-під арешту) майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження (п.п.2.2).

Витяг з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна -
це документ, який свідчить про
внесення реєстраційного запису до
Реєстру заборон або про відсутність
такого запису (п.п.1.8).

Разом з тим, відповідно до Витягу з
Державного реєстру іпотек №16272783 від
25.12.2007 року; Витягу з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна №16272686 від 25.12.2007 року - квартира
АДРЕСА_1 не перебувала під арештом чи
забороною.

Більш того, як вбачається з Свідоцтва
про право на спадщину за законом №3-339
від 18.05.2010 року, на момент його видачі
відсутність заборони відчуження
спадкового майна була також
підтверджена Витягом з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна №27164180 від 18.05.2010 року

Відповідно до положень ст..361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Законодавець вимагає обов'язкову згоду
іншого співвласника на розпорядження
спільним частковим майном, лише у разі
його відчуження за договором
купівлі-продажу (ст..362 ЦК України).

Не передбачає наявність згоди іншого
співвласника на розпорядження часткою
у майні, що перебуває на праві спільної
часткової власності, у разі укладення
та посвідчення договору дарування і
пункт 54 «Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №20/5 від
03.03.2004 року (в редакції чинній на час
виникнення спірних відносин).

Аналізуючи викладене, суд приходить до
висновку, що оспорюваний договір
дарування, був укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 та посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу з дотриманням
вимог, діючого на момент його укладення
законодавства

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 не
обґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 5-8, 10, 11, 213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним - відмовити.

Рішення набуває законної сили
через 10 днів з моменту його винесення.
Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м.Миколаєва у строк та порядку
передбаченими ст.ст.294, 296 ЦПК України.

Суддя:
І.О.Притуляк

Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді: Притуляк
І.О.,

при секретарі: Уманському
І.В.,

за участю представника позивача
адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним ,

ВСТАНОВИВ:

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 5-8, 10, 11, 213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним - відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10
днів з моменту його винесення. Рішення
може бути оскаржено до апеляційного
суду Миколаївської області через
Заводський районний суд м.Миколаєва у
строк та порядку передбаченими ст.ст.294,
296 ЦПК України.

Суддя:

І.О.Притуляк