Справа № 203/5613/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 жовтня 2014 року Кіровського районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Фролові П.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 30 серпня 2003 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
однак сімейне життя з відповідачем не
склалося через різні характери,
постійні суперечки, що призвело до
втрати почуття любові, припинення
ведення спільного господарства,
шлюбних стосунків та окремого
проживання. Спору про поділ майна та
місце проживання малолітньої дитини
немає. Вважає, що подальше спільне
життя з відповідачем, як подружжя,
примирення і збереження шлюбу
неможливе, а тому просила шлюб
розірвати.

Будучи належним чином повідомленою про
час та місце розгляду справи позивач в
судове засідання не з'явилася, подавши
через канцелярію суду заяву про
розгляд справи у її відсутності,
наполягаючи на задоволенні позовних
вимог з наведених у позові підстав,
зазначивши, що подружні стосунки,
спільне проживання та ведення
господарства з відповідачем припинено
з 15 липня 2013 рокуровича.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився,
у поданому через канцелярію суду заяві
позов визнав повністю та одночасно
клопотав про розгляд справи у його
відсутності.

На підставі неявки осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, і журнал судового
засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази, враховуючи
принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК
України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК
України, вважає за необхідне ухвалити
рішення про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
з 30 серпня 2003 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому Відділом реєстрації
актів громадянського стану Жовтневого
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська, актовий запис №759, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження, залученим до матеріалів
справи в копії (а.с. 4). Сторони є
батьками народженої у цьому шлюбі
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження в копії (а.с.5).

Сімейне життя не склалося з причин
відсутності спільних інтересів,
різниці поглядів на подружнє життя,
через що втрачене почуття любові і
поваги один до одного та сторони шлюбні
стосунки припинили, спільне
господарство не ведуть в проживають
окремо з 15 липня 2013 року. Майновий спір
відсутній, як і вирішено за спільною
згодою сторін питання проживання
малолітнього сина ОСОБА_2 з батьком
(відповідачем), обставини чого сторони
визнали у поданих 14 жовтня 2014 року
заявах.

Вирішуючи справу, суд зважає на
особливий характер сімейних відносин
та їх об'єктивну недоступність для
оточуючих, при цьому, бере до уваги
наявність у подружжя малолітньої
дитини, враховує також її інтереси та
зазначає про те, що задля охорони її
інтересів є кращим проживання в повній
родині, проте зауважує, що зазначені
вище та дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, категоричне
заперечення як позивача, так і
відповідача проти збереження шлюбу,
вочевидь свідчать про те, що примирення
сторін неможливе, подальше спільне
життя сторін як подружжя і збереження
шлюбу буде суперечити їхнім інтересам,
що мають істотне значення, тому
відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.
110, ст. 112 СК України суд приходить до
висновку про наявність підстав для
розірвання шлюбу та, відтак, можливість
прийняти визнання позову відповідачем.

З урахування клопотання позивача, суд
вважає за можливе віднести судові
витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 30 серпня 2003 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Жовтневого
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська, актовий запис №759 -
розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1
прізвище - ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко