інстанції - Катрич О. М.Номер
провадження 22-ц/788/306/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 23 грудня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг», треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю охоронно-детективне
агентство «Гранд Легіон», Акціонерне
товариство «Страхова компанія «АХА
Страхування», про розірвання договору
та відшкодування завданих
матеріальних збитків, -

в с т
а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з даним позовом, який в подальшому
уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що
він, будучи власником автомобіля HONDA CR-V,
2011 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, який був застрахований за
договором добровільного страхування
на випадок страхових ризиків, уклав з
відповідачем ТОВ «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг» договір
тимчасового зберігання транспортного
засобу на території цього товариства
по вул. Горького, 12. В ніч з 04 на 05 серпня
2013 року за період часу з 19 год. 20 хв. до 07
год. 45 хв. його автомобіль був
викрадений з автостоянки відповідача
невстановленою особою. Вважаючи, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо забезпечення охорони
його майна, позивач просив розірвати
укладений договір тимчасового
зберігання транспортного засобу від 07
липня 2013 року та стягнути з ТОВ
«Сумська швейна фабрика «Спецодяг» на
свою користь понесені ним матеріальні
збитки в сумі 22221,42 грн., які складаються
з: різниці ринкової вартості
автомобіля та отриманим ним страховим
відшкодуванням від страхової компанії
в сумі 8275,12 грн., утриманої банком
комісії з перерахованих страховиком
коштів в сумі 1186,52 грн., вартості
придбаного і встановленого у
викраденому автомобілі навігатора в
сумі 1287,77 грн., а також страхової премії
в сумі 11472 грн., яку він заплатив
страховій компанії, укладаючи договір
страхування належного йому
транспортного засобу.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 23 грудня 2013 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

Розірвано договір тимчасового
зберігання транспортного засобу на
території ТОВ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг», укладений 07 липня 2013 року
між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг».

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг» на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в сумі 22221 грн. 41 коп.,
а також судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Вказане рішення суду в частині
стягнення матеріальної шкоди
відповідач ТОВ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг» оскаржило в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі товариство,
посилаючись на неповне встановлення
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду в зазначеній
частині скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні вказаної
позовної вимоги.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що позивачем не доведено,
що належний йому автомобіль був зданий
ним відповідачу під охорону, відтак, не
доведений обов'язок відповідача
зберігати цей автомобіль.

Крім того, навігатор Easy Go 520B Навітел,
вартість якого відшкодував суд в
оскаржуваному рішенні, не входить до
комплектації автомобіля HONDA CR-V, а також
позивачем не доведено, що на час
викрадення автомобіля він був
встановлений в салоні його автомобіля,
тому відсутні підстави для його
відшкодування.

Відповідач також не погоджується з
рішенням суду в частині стягнення з
нього на користь позивача страхової
премії, вважаючи, що вона не є реальними
збитками, а також стверджує, що
позивачем не доведена дійсна вартість
належного йому автомобіля саме на дату
крадіжки, оскільки звіт про оцінку
аналогічного викраденому
транспортного засобу, покладений в
основу оскаржуваного рішення, був
складений пізніше.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ТОВ «Сумська
швейна фабрика «Спецодяг» Нагорного
В.Б. та представника третьої особи ТОВ
охоронно-детективного агентства
«Гранд Легіон» Осипчого О.І. про
задоволення апеляційної скарги,
пояснення позивача ОСОБА_3 про
залишення рішення без змін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 20 червня 2013
року ОСОБА_3 на праві власності належав
автомобіль HONDA CR-V, 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.26).

21 червня 2013 року між ОСОБА_3 та
Акціонерним товариством «Страхова
компанія «АХА Страхування» був
укладений договір добровільного
страхування транспортного засобу:
автомобіля HONDA CR-V, 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, за яким
сторони визначили страхову суму у
розмірі 240000 грн., з якої 10% - норматив
знецінення транспортного засобу за
період страхування (а.с.5-14, 15).

За умовами договору страховик взяв на
себе зобов'язання компенсувати
страхувальнику прямі збитки, виходячи
з розміру страхової суми за
вирахуванням суми знецінення
транспортного засобу за період
страхування, які можуть бути наслідком
настання певних подій за страховими
ризиками, в тому числі і від викрадення
(п.п.7; 11; 15.1; 15.2; 15.2.1; 20.5; 20.24; 20.24.1; 24.2.14).

Також у п.16.1 договору добровільного
страхування передбачено, що він
набуває чинності з моменту внесення
страхувальником (позивачем) першого
страхового платежу (страхової премії) в
сумі 11472 грн., розмір якої визначений у
п.13.2 договору, тобто плати за
страхування (п.24.2.9 договору).

07 липня 2013 року ОСОБА_3 та ТОВ «Сумська
швейна фабрика «Спецодяг» уклали
договір тимчасового зберігання
транспортного засобу позивача на
території ТОВ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг» за № 75, предметом якого є
виділення позивачу одного машино-місця
для стоянки належного йому автомобіля
на території відповідача за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.16-17), так як вказана
діяльність відповідача не заборонена в
його статуті.

Умовами цього договору були
передбачені підстави його розірвання
(п.5.5), момент взяття транспортного
засобу під охорону (п.3.7), а також
визначено, що автостоянка забезпечує
охорону прийнятого на зберігання
транспортного засобу у відповідності з
вимогами зберігання транспортних
засобів на автостоянках (п.2.1) і не несе
відповідальності, в тому числі, і за
предмети, які знаходяться в салоні
автомобіля, але не входять до його
комплектності (п.2.6).

Зі свого боку відповідач уклав договір
з третьою особою по справі ТОВ
охоронно-детективне агентство «Гранд
Легіон» від 10 грудня 2012 року щодо
надання послуг з фізичної охорони,
згідно якого працівники третьої особи
здійснювали охорону стоянки за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45-49).

Відповідно до довідки, наданої СВ
Сумського МВ УМВС України в Сумській
області від 06 серпня 2013 року, в період
часу з 19 год. 20 хв. 04 серпня 2013 року до 07
год. 45 хв. 05 серпня 2013 року сталося
незаконне заволодіння транспортним
засобом позивача HONDA CR-V, реєстраційний
номер НОМЕР_1, з автомобільної стоянки
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

17 вересня 2013 року АТ «Страхова компанія
«АХА Страхування» перерахувало ОСОБА_3
страхове відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту від 21 червня 2013 року в сумі
237304,11 грн. шляхом безготівкового
зарахування коштів на його рахунку в
банку, з яких банк відрахував комісію
за здійснення вказаної операції в сумі
1186,52 грн. (а.с.18, 51).

Згідно звіту про оцінку транспортного
засобу № 01/051 від 11 жовтня 2013 року
ринкова вартість аналогічного
викраденому автомобіля HONDA CR-V,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату
оцінки складає 245579,23 грн. (а.с.20-23, 24, 25).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконав зобов'язань щодо зберігання
переданого йому позивачем автомобіля,
чим завдав позивачу матеріальної
шкоди, так як автомобіль був викрадений
невстановленою особою, але виплачена
позивачу сума страхового
відшкодування не покрила всіх
понесених ним затрат, у зв'язку з чим
він зазнав втрат, тому для поновлення
порушеного права стягнув з відповідача
на його користь збитки, які полягають у
різниці між дійсною вартістю
автомобіля та отриманим ним страховим
відшкодуванням від страхової компанії
в сумі 8275 грн. 12 коп., від утриманої
банком комісії із суми перерахованих
йому страховою компанією коштів на
суму 1186 грн. 52 коп., страхової премії в
сумі 11472 грн. та вартості придбаного і
встановленого навігатора на суму 1287
грн. 77 коп.

Проте, колегія суддів не в повній мірі
погоджується з такими висновками суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Вимогами ст.ст.942, 950 ЦК України
передбачено, що зберігач зобов'язаний
вживати усіх заходів, встановлених
договором, законом, іншими актами
цивільного законодавства, для
забезпечення схоронності речі. За
втрату (нестачу) речі або пошкодження
речі, прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.

За правилами ч.2 ст.977 ЦК України за
договором зберігання транспортного
засобу в боксах та гаражах, на
спеціальних стоянках зберігач
зобов'язується не допускати
проникнення в них сторонніх осіб і
видати транспортний засіб за першою
вимогою поклажодавця.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.951 ЦК України
збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості.

Як передбачено ч.1 ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання, про що
йдеться у ст.611 ЦК України, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
розірвання договору, відшкодування
збитків.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.22 ЦК України,
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Виходячи з вимог ст.623 ЦК України,
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу та у
запереченні визначеного позивачем
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання.

Отже, виходячи з матеріалів справи,
факт незаконного заволодіння належним
позивачу автомобілем саме з
автомобільної стоянки, яка належить
відповідачу, коли автомобіль
знаходився на зберіганні, внаслідок
порушення відповідачем взятого
зобов'язання щодо забезпечення охорони
транспортного засобу, і, відповідно,
заподіяння позивачу майнової шкоди
судом встановлений правильно.

Доводи апеляційної скарги про
протилежне висновків місцевого суду не
спростовують, враховуючи і обставини
того, що відповідач рішення місцевого
суду в частині розірвання укладеного
між сторонами договору тимчасового
зберігання транспортного засобу на
території ТОВ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг» не оскаржує, хоча у рішенні,
як на підставу розірвання цього
договору, суд першої інстанції
послався саме на порушення
відповідачем свого зобов'язання.

Таким чином, відповідач фактично
визнав, що з його боку і за його вини
мало місце порушення зобов'язання, що
виявилося у невиконанні обов'язку
забезпечити зберігання переданого
йому автомобіля та призвело до його
викрадення.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що в книзі реєстрації транспортних
засобів відсутня відмітка позивача про
те, що автомобіль був зданий ним під
охорону висновків місцевого суду
стосовно порушення відповідачем
взятих на себе зобов'язань не
спростовують, оскільки обставини щодо
перебування автомобіля позивача під
охороною на автостоянці відповідача
підтверджуються наявними в матеріалах
справи належними та допустимими
доказами, зокрема, довідкою СВ
Сумського МВ УМВС України в Сумській
області від 06 серпня 2013 року (а.с.19),
визнання вказаного факту охоронною
фірмою, працівники якої охороняли
автостоянку (а.с.43-44).

До того ж, вказаних книг реєстрації з
відповідними помітками відповідач
суду не надав.

Більше того, з аналізу п.п.12, 21 Постанови
Кабінету Міністрів України від 22 січня
1996 року № 115, з відповідними змінами і
доповненнями, якою затверджені Правила
зберігання транспортних засобів на
автостоянках, вбачається, що за
прийомку транспортного засобу на
зберігання із внесенням відповідних
записів до журналу обліку
транспортного засобу розписується
черговий приймальник, а за видачу
транспортного засобу з автостоянки
розписується у відповідному журналі
обліку сам одержувач транспортного
засобу.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заподіяних збитків як різниці між
вартістю автомобіля за ринковою ціною
станом на момент подачі позову та
отриманим ним страховим
відшкодуванням від страхової компанії
в сумі 8275 грн. 12 коп. (245579 грн. 23 коп. - 237304
грн. 11 коп.), а також від утриманої
банком комісії з перерахованих на ім'я
позивача коштів страховою компанією в
сумі 1186 грн. 52 коп., виходячи з положень
п.1 ч.2 ст.22, п.1 ч.1 ст.951 ЦК України.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
справи, ринкова вартість аналогічного
викраденому автомобіля HONDA CR-V,
реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 11
жовтня 2013 року складала 245579,23 грн.
(а.с.20-23), сума нарахованого позивачу
страхового відшкодування становила
237304,11 грн. (а.с.51), але фактично внаслідок
відрахування сплаченої банку комісії
(1186,52 грн.), позивачем було отримано лише
236117,59 грн. (237304,11 грн. - 1186,52 грн.) (а.с.18).

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції для визначення
розміру відшкодування шкоди
безпідставно взята ринкова вартість
автомобіля станом на день звернення
позивача до суду з позовом, а не на день
угону автомобіля, не заслуговують на
увагу колегії суддів, оскільки
відповідно до ч.3 ст.623 ЦК України збитки
визначаються з урахуванням ринкових
цін, що існували на день добровільного
задоволення боржником вимоги
кредитора у місці, де зобов'язання має
бути виконане, а якщо вимога не була
задоволена добровільно, - у день
пред'явлена позову, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що позивач звернувся з
позовом до суду 22 жовтня 2013 року, тобто
відповідач добровільно збитки не
відшкодував, тому, на думку колегії
суддів, обґрунтованою є взята за основу
в оскаржуваному рішенні суду ринкова
вартість автомобіля станом на 11 жовтня
2013 року, враховуючи, що відповідачем не
доведено, що звіт про оцінку
транспортного засобу № 01/051 від 11
жовтня 2013 року не є належним і
допустимим доказом на підтвердження
даної обставини.

В той же час, заслуговують на увагу
колегії суддів доводи апеляційної
скарги щодо безпідставності стягнення
з відповідача на користь позивача в
якості відшкодування заподіяних
збитків страхової премії в сумі 11472 грн.
та вартості придбаного навігатора в
сумі 1287 грн. 77 коп., виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
страхування» страховий платіж
(страховий внесок, страхова премія) - це
плата за страхування, яку
страхувальник зобов'язаний внести
страховику згідно з договором
страхування.

Таким чином, сплата позивачем
страхової премії не є реальним збитком
у розумінні п.1 ч.2 ст.22 ЦК України,
оскільки вказана сума була сплачена
ним добровільно при укладенні договору
страхування з АТ «Страхова компанія
«АХА Страхування», щоб вказаний
договір набув чинності відповідно до
вимог ст.983 ЦК України, тобто позивачем
не доведений причинний зв'язок між
порушенням відповідачем зобов'язання
стосовно охорони транспортного засобу
на автостоянці та шкодою у вигляді
оплати страхової премії третій особі
АТ «Страхова компанія «АХА
Страхування».

До того ж, договір страхування був
укладений ще до виникнення між
позивачем та відповідачем
зобов'язальних правовідносин зі
зберігання на автостоянці належного
позивачу автотранспортного засобу.

Також, як вбачається з товарного чека,
виданого фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_6, 05 березня 2012 року ОСОБА_3
придбав GPS навігатор Easy Go 520B Навітел,
вартістю 1287,77 грн. (а.с.27).

Відповідно до п.2.6 укладеного між
сторонами договору тимчасового
зберігання транспортного засобу на
території ТОВ «Сумська швейна фабрика
«Спецодяг» від 07 липня 2013 року за № 75
автостоянка не несе відповідальності
за предмети, які знаходяться в салоні
автомобіля, але не відносяться до його
комплектності.

Враховуючи, що вказаний GPS навігатор не
входить до комплектності автомобіля
позивача, чого не заперечував і сам
позивач в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, оскільки був
придбаний ним шляхом укладення
договору на відстані за допомогою
засобів дистанційного зв'язку, тобто
через інформаційні мережі Інтернет, не
разом з автомобілем, а також був
придбаний ним ще у 2012 році, тобто до
реєстрації права власності на
автомобіль, колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду першої
інстанції в частині відшкодування
вартості зазначеного навігатора.

Крім того, позивач не довів, що на
момент викрадення автомобіля з
автостоянки в салоні цього
транспортного засобу знаходився
вказаний навігатор.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення в частині
визначення розміру стягнення
матеріальної шкоди з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
рішення суду у зазначеній частині
необхідно змінити, зменшивши розмір
відшкодування матеріальної шкоди до
9461,64 грн. (22221,41 грн. - 11472 грн. - 1287,77 грн.),
відмовивши, таким чином, у стягненні з
відповідача на користь позивача
страхової премії в сумі 11472 грн. та
вартості придбаного навігатора у
розмірі 1287 грн. 77 коп.

Отже, апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково.

Судові витрати необхідно розподілити
відповідно до ст.88 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди
задоволені на 42,58% (9461,64 грн. * 100% / 22221,41
грн.), тому позивачу необхідно
повернути сплачений ним судовий збір
за розгляд справи судом першої
інстанції в сумі 97,68 грн. (229,40 грн. * 42,58%)
за часткове задоволення вимоги
майнового характеру, який необхідно
стягнути з відповідача на користь
позивача.

Вимоги апеляційної скарги в частині
стягнення матеріальної шкоди
задоволені на 57,42% (100% - 42,58%), тому
відповідачу необхідно повернути
сплачений ним судовий збір за
апеляційний перегляд рішення суду
першої інстанції в сумі 69,94 грн. (121,80
грн. * 57,42%) щодо вимоги майнового
характеру, який необхідно стягнути з
позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.1, 3, 4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сумська
швейна фабрика «Спецодяг»
задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 23 грудня 2013 року в даній
справі в частині визначення розміру
стягнення матеріальної шкоди та
стягнення судових витрат змінити,
зменшивши розмір стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг» на користь ОСОБА_3
матеріальної шкоди до 9461 грн. 64 коп.,
відмовивши, таким чином, у стягненні з
відповідача на користь позивача
страхової премії в сумі 11472 грн. та
вартості придбаного навігатора в сумі
1287 грн. 77 коп.

В іншій частині оскаржуване рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 23 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг» на користь ОСОБА_3
судовий збір за розгляд справи судом
першої інстанції в сумі 97,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумська швейна
фабрика «Спецодяг» судовий збір за
апеляційний перегляд рішення суду
першої інстанції в сумі 69,94 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -