Справа № 465/1322/2009
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/5497/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Гриновця Б.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4;

ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до
Львівської міської ради, Львівського
міського управління земельних
ресурсів, Львівської регіональної
філії Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру», треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11,
про визнання державного акта на право
приватної власності на землю
недійсним, за апеляційною скаргою
Управління Держкомзему у місті Львові
та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Франківського районного суду
міста Львова від 01 жовтня 2009 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У грудні 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулися до суду з позовом до
Львівської міської ради, Львівського
міського управління земельних
ресурсів, Львівської регіональної
філії державне підприємство «Центр
Державного земельного кадастру», треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11,
у якому просили суд ухвалити рішення,
яким: 1) визнати недійсним Державний акт
на право приватної власності на землю,
виданий ОСОБА_4, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 на
земельну ділянку на підставі рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради народних депутатів № 771
від 26 грудня 1997 року; 2) зобов'язати
Львівську міську раду в особі
Львівського міського відділу
Львівської міської ради, Львівське
міське управління земельних ресурсів
та Львівський відділ регіональної
філії центру державного земельного
кадастру видати Державний акт на право
приватної власності на землю новим
співвласникам будинку АДРЕСА_1, а саме:
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ОСОБА_11
пропорційно права власності на будівлю
та споруди визначених договором
купівлі-продажу, дарування часток
будівлі та договору про порядок
користування будинком між
співвласниками.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що ОСОБА_4 подарував частину будинку
своїм дочкам. Під час продажу 3/8 частини
будинку ОСОБА_8 продавець ОСОБА_12 та
ОСОБА_4 приховали ту обставину, що
земельна ділянка біля будинку ними
приватизована. Між співвласниками
будинку укладено договір про порядок
користування будинком № 950 від 26 червня
2002 року. У даному договорі також
визначено порядок користування
земельною ділянкою біля будинку.
Договір був підписаний власником і
нотаріально посвідчений. Оскільки
змінились співвласники будинку,
позивачі просили визнати державний акт
на право власності на землю недійсним
та видати новий державний акт особам,
які на даний час є власниками будинку
(т.1, а.с. 4-6).

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 01 жовтня 2009 року вище
згаданий позов задоволено. Визнано
недійсним державний акт на право
приватної власності на землю, виданий
ОСОБА_4, ОСОБА_12 і ОСОБА_13. на земельну
ділянку на підставі рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради народних депутатів № 771
від 26 грудня 1997 року. Зобов'язано
Львівську міську раду в особі
Львівського міського відділу,
Львівське міське управління земельних
ресурсів та Львівську регіональну
філію державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
видати державний акт на право
приватної власності на землю новим
співвласникам будинку АДРЕСА_1, а саме:
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ОСОБА_11
пропорційно права власності на будівлю
та споруди визначених договором
купівлі-продажу, дарування часток
будівлі та договору про порядок
користування будинком між
співвласниками (т.1, а.с. 120-122).

Додатковим рішенням цього ж суду від 17
лютого 2010 року зобов'язано Львівську
міську раду в особі Львівського
міського відділу Львівської міської
ради, Львівське міське управління
земельних ресурсів та Львівську
регіональну філію державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» видати Державний
акт на право приватної власності на
землю новим співвласникам будинку
АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пропорційно права
власності на будівлю та споруди
визначених договорами купівлі-продажу,
даруванням часток будівлі та договору
про порядок користування будинком між
співвласниками. Вирішено питання про
розподіл судових витрат (т.1, а.с. 141-142).

Вище згадані рішення в апеляційному
порядку оскаржили Управління
Держкомзему у місті Львові та ОСОБА_4.

Управління Держкомзему у місті Львові
(„Управління") просить скасувати
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 01 жовтня 2009 року в частині
зобов'язання Львівської міської ради,
Львівського міського управління
земельних ресурсів та Львівської
регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру»
видати Державний акт на право
приватної власності на землю новим
співвласникам будинку АДРЕСА_1, а саме:
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ОСОБА_11
пропорційно права власності на будівлю
та споруди визначених договорами
купівлі-продажу, даруванням часток
будівлі та договору про порядок
користування будинком між
співвласниками, покликаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Звертає увагу на те, що до повноважень
Управління, яке є органом виконавчої
влади, не входить видача державних
актів про право власності на землю і
таке не має ліцензії на проведення
відповідних робіт.

Також звертає увагу на те, що розробку
технічної документації зі складання
державного акта здійснюють
ліцензовані організації - суб'єкти
господарювання, а заповнення державних
актів виконує державне підприємство
„Центр державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по
земельних ресурсах", структурними
підрозділами якого видаються державні
акти (т.1, а.с. 153-155).

ОСОБА_4 просить рішення Франківського
районного суду м. Львова від 01 жовтня 2009
року скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, покликаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що позивачі ОСОБА_7
та ОСОБА_8 стали співвласниками будинку
у 2002 році - вже після приватизації у 1997
році земельної ділянки на якій цей
будинок розташований та видачі у 1998
році Державного акту на право
приватної власності на землю на
згадану земельну ділянку, що
оспорюється.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних
вимог, оскільки ОСОБА_9, як спадкоємець
ОСОБА_14, не була позивачкою по даній
справі і суд не вправі був ухвалювати
рішення щодо її прав та обов'язків.

Вважає, що суд не встановив статус
спірної земельної ділянки, а відтак
неправомірно позбавив права власності
на земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_12
(т.1, а.с. 165-168).

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 23 грудня 2010 року рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 01 жовтня 2009 року та додаткове
рішення цього ж суду від 17 лютого 2010
року були скасованими й ухвалено
нове рішення у справі про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (т.1,
а.с. 217-219).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_9 (третьої особи
по справі), до якої приєднався ОСОБА_8,
було частково задоволено та скасовано
рішення Апеляційного суду Львівської
області від 23 грудня 2010 року, а справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції (т.2, а.с. 38-40).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
адвоката ОСОБА_3, представника апелянта
ОСОБА_4, на підтримання доводів
апеляційних скарг та заперечення цих
доводів зі сторони ОСОБА_5,
представника ОСОБА_6 (допущеного до
участі у справі в якості
правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7, який прийняв спадщину після
смерті згаданої позивачки - т.2, а.с. 72, 73),
а також перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що апеляційна скарга Управління
Держкомзему у місті Львові підлягає до
задоволення, а апеляційна скарга
ОСОБА_4 - до часткового задоволення, з
наступних підстав.

Задоволення позовних вимог ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 у повному обсязі суд першої
інстанції мотивував тим, що станом на 11
травня 1998 року (день видачі Державного
акту на право приватної власності на
землю, що оспорюється) ОСОБА_15 вже
відчужила 1/8 частину будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_14 по Договору купівлі-продажу
житлового будинку від 03.03.1998 року, а
відтак станом на 11 травня 1998 року
ОСОБА_14 також була співвласником
згаданого будинку, до якої (у
відповідності до ч.2 ст. 30 Земельного
кодексу України в редакції від 13.03.1992
року, яка була чинною станом на 1997-1998
роки) перейшло право власності на
земельну ділянку, яка була передана у
приватну власність співвласникам
цього будинку рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради
народних депутатів № 771 від 26 грудня 1997
року, а також тим, що станом на час
розгляду справи судом першої інстанції
співвласниками вище згаданого будинку
є ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 і
ОСОБА_11

Однак з вище наведеними висновками
суду в повній мірі погодитися не можна,
виходячи з наступного.

Земельним кодексом України в редакції
від 13.03.1992 року (в редакції, чинній
станом на 1997-1998 роки) було встановлено,
що:

- право власності на землю або
право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення меж цієї ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання документа,
що посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється (ст.
22);

- при переході права власності на
будівлю і споруду розом з цими
об'єктами переходить і право власності
або право користування земельною
ділянкою без зміни її цільового
призначення, якщо інше не передбачено у
договорі відчуження будівлі та споруди
(ч.1 ст. 30);

- при переході права власності на
жилий будинок і господарські будівлі
та споруди до кількох власників, а
також при переході права власності на
частину будинку в разі неможливості
поділу земельної ділянки між
власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів (ч.2
ст. 30).

Судами встановлено, що на підставі
рішення виконкому Львівської міської
ради від 26 грудня 1997 року № 771 (наказ №
351 від 30 жовтня 1997 року) ОСОБА_4, ОСОБА_12 і
ОСОБА_13 передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0,1 га та надано
у постійне користування земельну
ділянку площею 0,0115 га для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1. Про це їм видано державні акти
від 11 травня 1998 року серія ЛВ № 20506003 і
П-ЛВ № 000752, 20506003-1 (т.1, а.с. 22-23).

03 березня 1998 року ОСОБА_15 продала
належну їй 1/8 частину вказаного будинку
з відповідними господарськими
спорудами ОСОБА_14, що стверджується
відповідним договором купівлі-продажу
(т.2, а.с. 70).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 19 вересня 2007 року після
смерті ОСОБА_14 власником цього майна в
порядку спадкування стала ОСОБА_9 (т.1,
а.с. 26-27).

24 січня 2002 року ОСОБА_17 продав ОСОБА_7 1/4
частину житлового будинку з
господарськими спорудами. Між
продавцем і покупцем укладено договір
купівлі-продажу, який посвідчений
нотаріально (т.1, а.с.29). На підставі
вказаного договору 04 лютого 2002 року
покупцеві видано реєстраційне
посвідчення на 1/4 частину будинку (т.1,
а.с.30).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 26 червня 2002 року ОСОБА_12 продав
ОСОБА_8 3/8 будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 32-33).

Цього ж дня між співвласниками будинку
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_8 (3/8), ОСОБА_7
(1/4), ОСОБА_18 (1/8) було укладено
нотаріально посвідчений договір
користування будинком та земельною
ділянкою площею 1444,2 кв.м, на якій
розміщені будівлі (т.1, а.с.44). Вказаний
договір не є підставою для виникнення
права власності на земельну ділянку.
Підстави виникнення Цивільних прав
передбачені ч. 4 ЦК України в редакції
1963 року, який діяв на час укладення
вказаного договору.

ОСОБА_4 16 травня 2007 року подарував
належну йому 1/8 частину зазначеного
вище будинку ОСОБА_10 (т.1, а.с. 35-36).

12 липня 2007 року ОСОБА_4 1/8 частину
вказаного будинку подарував ОСОБА_11
(а.с. 38-39).

Щодо земельної ділянки, на якій
розташований будинок АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями,
цивільно-правові угоди не укладалися.

Таким чином, судом було встановлено, що
на час розгляду справи судом першої
інстанції житловий будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10
і ОСОБА_11

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що оскільки на
день укладання договору
купівлі-продажу між ОСОБА_13. та ОСОБА_14
(а саме - станом на 03.03.1998 року) ще не було
державного акта на право власності на
землю (який було видано лише 11.05.1998 року
- т.1, а.с. 23), то до ОСОБА_14 перейшло право
спільного користування земельною
ділянкою разом з іншими співвласниками
будинку, що відповідає вимогам ст. 30 ч. 2
ЗК України (в редакції 13 березня 1992
року) чинним на час укладення договору
купівлі-продажу, якою було встановлено
законодавчу преюдицію щодо переходу
права власності на земельну ділянку до
покупця житлового будинку, крім
випадку, якщо договором встановлено
протилежне.

Вище наведена правова позиція знайшла
своє відображення в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 червня 2014 року по даній
справі (т.2, а.с. 38-40). Доводи апеляційної
скарги ОСОБА_4 цих висновків не
спростовують, а відтак оскаржуване
рішення в частині визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю від 11.05.1998 року
скасуванню не підлягає.

Порядок набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
встановлено главою 19 Земельного
кодексу України. Зокрема, порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами передбачено ст. 118
ЗК України і цей порядок передбачає
відповідну процедуру, яка передує
видачі державного акту на право
приватної власності на землю.

З урахуванням вище наведеного
оскаржуване рішення в частині
зобов'язання відповідачів видати
державний акт на право приватної
власності на землю новим співвласникам
будинку АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з
ухваленням у цій частині нового
рішення - про відмову у задоволенні
цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314
ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Держкомзему у місті Львові
задовольнити, а апеляційну скаргу
ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
міста Львова від 01 жовтня 2009 року та
додаткове рішенням Франківського
районного суду міста Львова від 17
лютого 2010 року в частинах зобов'язання
Львівської міської ради в особі
Львівського міського відділу
Львівської міської ради, Львівського
міського управління земельних
ресурсів та Львівської регіональної
філії Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
видати державний акт на право
приватної власності на землю новим
співвласникам будинку АДРЕСА_1, а саме:
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ОСОБА_11
пропорційно права власності на будівлю
та споруди у визначених договорами
купівлі-продажу і дарування часток
будівлі та договору про порядок
користування будинком між
співвласниками - скасувати і в цій
частині ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні цих позовних
вимог.

В решті рішення Франківського
районного суду міста Львова від 01
жовтня 2009 року та додаткове рішенням
Франківського районного суду міста
Львова від 17 лютого 2010 року залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: