Справа № 755/9680/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» про визнання кредитного договору недійним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним кредитний договір № 9 від 19 липня 2012 року, укладений між нею та ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 липня 2012 року між нею та ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» укладено кредитний Договір № 9 від 19 липня 2012 року. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб з метою оплати товару в магазині «Ельдорадо» (ноутбук та аксесуари до нього - ч.4 Пропозиції).

Відповідно до кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування Банком суми на рахунок Підприємства торгівлі ТОВ «ДІЕСА» і терміном на 18 місяців, у сумі 13 535 гривень 50 копійок. Отже, термін сплати за кредитним договором настав 19 січня 2014 року.

Даний договір має бути визнаний недійсним з наступних причин.

31 травня 2012 року вона зустріла ОСОБА_3, він молодший рідний брат її старого знайомого, якого вона не бачила 7 з половиною років і не достатньо добре знала як для того, щоб мати достатнє уявлення про характер їх діяльності щодо інших людей. Зустріч відбулась випадково, вона приїжджала у гості до своєї однокласниці ОСОБА_4, за 50 метрів від будинку, де прописаний ОСОБА_3 Він впізнав її та вони з того часу почали близько спілкуватись. Для збільшення її довіри (як вона тепер може судити) ОСОБА_3 обіцяв з нею одружитись при своїх знайомих, заохочував щоб вона спілкувалась тільки з його середнім братом ОСОБА_6 по мобільному телефону і з ним самим. Через деякий час ОСОБА_3 попросив, щоб вона допомогла йому в роботі. Для чого необхідно було принести ксерокопії паспорту та ідентифікаційного коду для оформлення її як співробітника в його новому бізнесі, оскільки вона на той час тільки захистила дипломну роботу в КНУ ім. Т.Г.Шевченка і шукала роботу. 11 липня 2012 року ОСОБА_3 попросив її допомогти йому в його роботі з податковою інспекцією (ще до того він неодноразово показував їй посвідчення співробітника податкової з печаткою податкової, його фото і повним ім'ям, та неодноразово розповідав як він там працює, постійно відлучався, кажучи, що їде по роботі з іншими співробітниками податкової, що підтверджували усі його знайомі та друзі, що час від часу з'являлись). Допомога полягала в тому, щоб невідома в їх сфері особа зробила вигляд, що хоче оформити споживчий кредит і при цьому вказала б недостовірну інформацію щодо роботи та усього іншого. Все це він (ніби-то) записував на прослуховуючий пристрій, що тримав під сорочкою (в машині казав нічого зайвого не говорити, бо йде запис), а також на її диктофон у мобільному (який потім зник). Таким чином за його словами та словами його друзів, вони оперативною групою затримували і штрафували робітників банків, оскільки ті не мають права без належної перевірки даних про клієнта давати дозвіл на кредит. Тому він попросив взяти ксерокопії її документів (оскільки вона боялась давати оригінали кому-небудь), а в останній момент перед виходом з її квартири він почав морально дуже давити на неї що просто так на всяк випадок треба таки взяти оригінали її документів, казав, що в цьому нічого такого немає і що вона дивно і погано поводжується і злить його, і що їй можна повністю йому довіряти, і що він ніколи її про щось погане не попросив би і що вони постійно так роблять в роботі, просто зараз нікого більше попросити про таку допомогу, тому що він багато часу проводив з нею і не спілкувався з іншими, втратив номера телефонів, та що вона його довірена близька особа, тому і просить.

Таким чином, 11 липня 2012 року її привезли до магазину «Епіцентр» на вул. Берковецька, 6-в (вони до цього з'ясовували до якого відділення і магазину їхати). Потім він з ОСОБА_7 (водієм) обирали товар, він казав що треба обрати будь-який, і зупинився біля товару «газобетонний блок «Аерок», підізвав консультанта і попросив 400 одиниць сумою 12 600,00 гривень 00 копійок, (як вона восени потім дізналась в адміністрації магазину, потім він замінив цей товар на ворота, подовжувач, рукавички, мішки...). Коли вони підійшли до столу з написом «Альфа-банк», ОСОБА_3 постійно знаходився поруч, представлявся її громадянським чоловіком, слідкував щоб вона все правильно казала і давав тихо вказівки (як і в машині) що казати і як, а коли в неї попросили оригінали документів, вона злякалась і він почав злитись і підштовхувати дати їх. Контактним лицем вона назвала якогось його знайомого ОСОБА_8. Коли телефонували на вигадане ОСОБА_3 місце ніби-то її роботи, там (як вона потім дізналась) хтось відповідав і підтверджував вигадані дані про неї. Коли її попросили розписатись, вона запитала ОСОБА_3, що робити, він відповів що може хоч хрестики ставити, оскільки зараз вже під'їдуть його люди і будуть затримувати цих робітників банку, але щоб вони не почали панікувати треба створювати вид і ставити справжній підпис, все одно ці папери викинуть. Коли папери були підписані, він їх узяв, а їй сказав сховатись на стоянці в машині і закрити штори, щоб ці робітники банку її не побачили коли їх будуть виводити в наручниках і не накинулись бити за те, що вона їх викрила. Вона сховалася і довго там сиділа і чекала на нього. Коли він прийшов, то сказав, що оперативна група не приїхала і вони повернуться сюди завтра і треба буде її присутність щоб упізнати працівника банку. На наступний день вона знову сиділа в машині, а він ходив до магазину і чекав оперативну групу, потім сказав, що щось знову не вийшло і вони приїхали ще на наступний день, коли він покликав її на чомусь ще розписатись біля адміністратора з її паспортом, оскільки, як він стверджував, треба ще чек, щоб вони видали спеціальну картку, що посвідчує, що вони узгодили договір, щоб таки притягти їх за цими всіма паперами до відповідальності. ЇЇ знов попросив піти до машини і сховатись. Після цього він вже був не настільки злий як минулі два дні. Приблизно на наступний день (точно не пам'ятає) він сказав що картку вони таки не дали і тому операція зірвалась і доведеться провести іншу операцію проти інших працівників банку через кілька днів.

19 липня 2012 року, ОСОБА_3, попросив її приїхали на Борщагівку до магазину «Ельдорадо» по вул. Л. Курбаса 6-г, де знов представлявся її громадянським чоловіком і, оскільки їй було помітно зле на той час, сам розмовляв з працівником банку АТ «Банк Ренесанс Капітал», і підштовхував її виконувати всі його вказівки. Зараз вона не має уявлення яким чином йому вдавалось так наполегливо маніпулювати нею. Це означає, що її стан дуже відрізнявся від навіть теперішнього. 19 липня 2012 року громадянином ОСОБА_3 було одержано її підпис на кредитному договорі на товар під назвою «Ай-мак» на суму 13 535,00 гривень 00 копійок. В магазині продавець-консультант, з яким домовлявся ОСОБА_3, був його знайомий, ще він з кимось розмовляв по телефону і уточнював щось щодо товару (спочатку він хотів оформлювати, для податкової операції, щось інше). Після підтвердження дали картку, про яку постійно турбувався ОСОБА_3, і тому він сказав, що нарешті операція пройде вдало, подякував їй за допомогу, сказав до зустрічі, і з усіма паперами вийшов з магазину і пішов в сторону ТЦ «Квадрат», десь біля якого його чекала оперативна група. Після цього вона майже не бачилась з ОСОБА_3, крім тих разів, коли вона намагалась зустрітись з ним, щоб з'ясувати що він насправді зробив, але він постійно заперечував всі звинувачення.

Коли восени 2012 року, вона казала йому, що буде обов'язково писати заяву про ті події, він почав казати їй що саме (невірну інформацію) їй треба написати, пропонував своїх людей в «СБУ» і міліції і натякав не вказувати його, але вона відповіла, що буде казати і писати завжди правду і хай він не ображається. На це він нічого не відповів. Коли наступного року вона по телефону казала йому, що вказувала його в усній заяві у міліції як учасника тих подій, він відреагував теж спокійно і нічого не казав. Коли він зателефонував їй 14 грудня 2013 року і просив деяких грошей і її уваги, вона зустрілась з ним на Борщагівці щоб спробувати склонити його до совісті щодо його злочинів проти неї, але він навіть не згадував про які-небудь плани повернення тих товарів, що він узяв, чи коштів, що вимагають за них банки за договорами. Він тільки пропонував свого знайомого адвоката, але вона відмовилась, тому що розуміє, що словам і вчинкам цієї людини не можна довіряти.

У січні (10, 12, 14, 17 січня) 2014 року вона зробила ще декілька спроб домовитись про вихід із складної ситуації з його родиною. Сам ОСОБА_3 та його мати і старший брат спокійно реагували на це, а середній брат ОСОБА_6, дізнавшись, що вона писала заяву в міліцію, де вказувала ім'я його молодшого брата ОСОБА_3, вдарив її і почав всіляко погрожувати і казати, що вона «лох» і що її «кинули» і сказав, що в разі виникнення загрози кримінальної відповідальності для ОСОБА_3, він її вб'є (у нього є ксерокопії її документів з адресою мешкання). Отже вона знов не дочекалась повернення ОСОБА_3 вже з іншим її мобільним телефоном і пішла ночувати до своєї подруги ОСОБА_4, оскільки була вже одинадцята година вечора 17 січня 2014 року, а звідти на наступний день повернулась до своєї дитини і додому.

Помічником ОСОБА_3 у цій справі є ОСОБА_5, який подзвонив їй 21 липня 2012 року, на її мобільний номер і запропонував допомогу.

23 липня 2012 року, вона із своєю двохрічною дитиною на руках (бо ні на кого було залишити) зустрілась з ним в центрі міста Києва. Він розповідав, що сам працює у банківській установі, до того ж це підтверджували всі люди, що у ті дні дзвонили їй і пропонували його допомогу. ОСОБА_5 стверджував, що дії ОСОБА_3 були не для податкової, а для нечесних працівників тих банків, що вони таким чином домовляються з певною кількістю осіб, яким дають хабарі, щоб ті допомогли отримати дозвіл на товарний кредит особі, що не відповідає характеристикам нормального позичальника чи будь-якій іншій особі, отримують половину взятих у банку коштів і зачищають в базі даних всю інформацію про такого клієнта, а документи знищують. Але ОСОБА_3 ні з ким не поділився отриманими коштами, отже у тих банках не зачистили інформацію про неї, а значить потрібно негайно домовитись із його знайомими працівниками інших двох банків, щоб зробити ідентичні папери, у тих самих магазинах, на той самий товар, у тій самій кількості, вказати ту саму вигадану інформацію щодо неї, дати ті самі її документи і поставити такий самий підпис. Потім ці папери замінять, але назва банку зміниться, а там вже інші (а не ті, що образились) зачистять, бо ОСОБА_3 підвів цих людей і, щоб їх всіх не викрили, треба її така допомога.

Коли вона почула про документи і підпис, то не погоджувалась, і в неї їх при собі не було. Тому ОСОБА_5 почав ще сильніше запевнювати її у правдивості своїх слів, у тому, що це єдиний вихід із тої страшної ситуації, в яку втягнув її ОСОБА_3 В неї був дуже сильний головний біль і надзвичайний стрес з приводу того, що їй вже два дні розповідали якісь люди, що її підставили, обманули, кинули, що уся її допомога, якою вона пишалась (що допомогла податковій у їх ризикованих справах) виявилась звичайним підписанням справжніх кредитів. Від слова «справжній» в неї постійно траплялось міні-запаморочення мозку. Вона жодною клітиною своєї свідомості не могла уявити, що ті кредитні договори могли виявитись справжніми. Адже вона дуже боялась різних установ такого плану, не зверталась ніколи не цікавилась тим як відбувається процес оформлення кредиту, взагалі майже ніколи ніякими юридичними питаннями не цікавилась, бо їй завжди була неприємна будь-яка комерційна, економічна сфера, розмови про гроші, права та обов'язки та інші юридичні питання, оскільки вона постійно формувала себе як дуже поетичну особистість, «Божу людину».

Таким чином, вони поїхали до Деснянського району за її документами, вона з дитиною сходила за ними до квартири, ОСОБА_5 з приятелем залишались надворі. Потім вони поїхали до «Епіцентру» на Берковецькій, але їм по дорозі сказали, там щось не вийде, тому поїхали до «Епіцентру» на вул. Кільцевій 1-6, там ОСОБА_5 виписав товар «Газобетонний блок «Аерок» 400 шт., але у відділенні банку (не пам'ятає якого точно) не дали дозвіл на кредит. Тоді її відвезли до «Ельдорадо» на пр. Маяковського, 21, де у відділенні «Укрсиббанк» вона підписала договір на товар «Ай-мак» на суму близько 13 000,00 гривень 00 копійок. Папери в неї одразу забрали, коли вони сіли в машину і поїхали в сторону пішохідного переходу (вона з дитиною пішла на тролейбус додому), щоб вони могли передати їх своєму начальнику і зачистити цей договір. Щодо зачистки другого, ОСОБА_5 сказав, що треба почекати на людину, що займається такими договорами в «Епіцентрі». Отже, 08 серпня 2012 року вона зустрілась з людиною, яку прислав ОСОБА_5, на ст. метро «Дорогожичі». Людина представилась ОСОБА_9 (але потім ОСОБА_5, коли його піймали (для допомоги їй і іншим постраждалим від нього) у липні 2013 року якісь хлопці і допитували при неї (він зізнався що взяв по-справжньому ті товари, і був причетний до товарів, що брав ОСОБА_3) сказав, що його звати не ОСОБА_9), він відвіз її до «Епіцентру» на Берковецькій 6-г, де вона підписала у відділенні «Дельта банку» договір ідентичний першому, підписаному в «Альфа-банку», вона віддала папери йому і поїхала одразу звідти. Після того, протягом місяця ОСОБА_5 підіймав слухавку і казав, що скоро все буде зачищено, пояснював і запевнював у тому, що все буде добре. Вона до кінця літа була з дитиною у своєї бабусі у АДРЕСА_1. Коли повернулась до Києва, подзвонила у перші два банки, щоб запитати, чи є в них клієнт з її ім'ям, і виявилось, що є. Вона намагалась додзвонитись до ОСОБА_5, а також того ОСОБА_9, але всі номери не працювали. Щодо номеру ОСОБА_9 людина, що підняла слухавку сказала, що це корпоративний номер телефону, а колишній власник поїхав до Африки. У липні 2013 року, її через соціальну мережу «Вконтакте», знайшов знайомий ОСОБА_5 і запропонував допомогти повернути кошти. ОСОБА_5 зловили, він усе визнав перед свідками і пообіцяв повернути 60 000,00 гривень, аби тільки вона не писала на нього заяву в міліцію. Але через деякий час він втік з-під контролю тих хлопців у Одеську область. Але в листопаді-грудні 2013 року, через того ж знайомого, що сам знайшов її щоб допомогти, і з яким вона досі іноді з цього приводу спілкувалась по телефону, ОСОБА_5 пообіцяв виплатити 2 кредити за себе після Новорічних свят 2014 року, але поки що він навіть не приїхав до Києва. Їй повідомляли, що зі схожими звинуваченнями проти нього вже звертались до правоохоронних органів, але його батько, бізнесмен за видом офіціальної діяльності, відкупив його за 3000 доларів. Вона не має достатніх доказів цього і контактних даних інших постраждалих, тому повідомляє тільки те, що їй відомо, те, що їй казали ці люди. Також, з дня зустрічі з ОСОБА_3, і майже до цього дня, через постійний вплив весь вище вказаний час з боку такої харизматичної і сильної особистості, натренованого в обмані, як ОСОБА_3, її психічний стан був вкрай незадовільним. До цього вона мала три госпіталізації і курс лікування в психіатричних лікарнях №1 (2001, 2006, 2007, 2012 роках), №2 (2007, 2012, 2013 роках), № 3 (2007 році). Протягом довгого часу до подій 2012 року, вона не мала змоги поліпшити свій стан медикаментами, оскільки після двохрічного громадянського шлюбу опинилась у стані вагітності навесні 2009 року і ще 2 роки після народження дитини, перебувала на грудному годуванні. Після чого, вона розлучилась з батьком дитини в грудні 2011 року. У ІНФОРМАЦІЯ_2 трапилась найстрашніша подія її життя - вона втратила найближчу людину, свого батька. Через це вона перестала спілкуватись з усіма, крім ОСОБА_4. Тому під час подій влітку 2012 року вона ні щодо чого ні з ким не консультувалась, нічого не розповідала, не проводила адекватного аналізу подій, знаходилась у вкрай пригніченому і вразливому нездоровому стані. Вона не може судити наскільки здоровою чи ні людиною вона була і є, оскільки її захворювання має досить своєрідні психічні особливості: характеризується винятковою довірою до інших, винятковими проявами добрих якостей і вчинків, надмірною стурбованістю за найменші людські страждання і дуже сильним головним болем спазматично-пекучого характеру, особливо під час прийняття нових рішень. До того ж, вона є віруючою, духовно розвиненою, високоморальною і поетично спрямованої свідомості людиною (внаслідок багаторічної літературної діяльності і спеціальності вчителя і наукового робітника з російської мови та літератури). Після подій літа 2012 року, восени її було знову госпіталізовано в тяжкому стані в гостре хронічне відділення психіатричної лікарні №1. Їй було знову запропоновано оформити інвалідність за станом здоров'я, але вона знову відмовилась, оскільки вона багато років навчалась і всебічно готувала себе до якнайкращої педагогічної і наукової діяльності. До того ж вона прикладає дуже великі зусилля, щоб подолати хворобу і бути сильною і гідною особистістю і сподівається на зняття діагнозу в майбутньому. ОСОБА_5 час після того через залякування з боку ОСОБА_3 і велику проблематичність розповіді про ті події (гострий серцевий і головний біль без спроможності розумової концентрації), вона не мала змоги подати заяву до органів МВС. З кінця січня 2013 року вона постійно навідувалась до дільничного відділення міліції по вул. Будищанська, намагаючись щоб була складена заява з її усних свідчень, але це в неї не вдавалось. І тільки на початку квітня 2013 року, довгими зусиллями вона спромоглась написати від руки заяву, яку 26 квітня 2013 року було передано до Святошинського районного управління міліції за № 0006215.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що її підпис у кредитному договорі було отримано незаконно. Зазначила, що з 2001 року проходить лікування у різних лікувальних закладах. Під час підписування даного кредитного договору вона не перебувала ні в алкогольному, ні наркотичному сп'янінню.

Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні 27 червня 2014 року позов не визнав, з підстав викладених у запереченні проти позовної заяви, долученого до матеріалів справи (а.с.22-23). В подальшому, в судові засідання не з'являвся, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2012 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9, відповідно до якого сума кредиту становить 13535,50 гривень, розмір процентної ставки 0,01% річних, строк кредиту - 18 місяців (а.с.11-12).

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні №2 з 2007 року з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма». У період часу з 20 грудня 2006 року по 05 січня 2007 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїдний синдром F20.00. У період часу з 17 травня 2007 року по 24 липня 2007 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській психоневрологічній лікарні №2 з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, депресивно-параноїдний синдром, виражений емоційно-вольовий дефект особистості F20.0. У період часу з 22 жовтня 2012 року по 02 листопада 2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект F20.00. В той же час, ОСОБА_1 не визнана недієздатною.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Таким чином, не усвідомлення значення своїх дій є станом, при якому людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними. Правочин, укладений у такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

При цьому, стан, при якому особа не усвідомлює своїх дій, може мати одну з трьох форм вияву: вольову (стан, коли особа, хоча й більш або менш адекватно оцінює те, що відбувається, але у той же час не може керувати своїми діями); інтелектуальну (особа не розуміє значення своїх дій, хоча може керувати ними); змішану (у людини відсутня здатність як розуміти значення своїх дій, так і керувати ними).

Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 784 від 18 вересня 2014 року, складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент укладання з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» кредитного договору від 19 липня 2012 року страждала стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект (МКХ-10 F20.00). ОСОБА_1 за своїм психічним станом на момент укладання кредитного договору від 19 липня 2012 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Аналізуючи вищевикладені доводи, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 на час укладання договору №9 від 19 липня 2012 року з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» страждала стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект та за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв`язку з чим до спірних правовідносини слід застосовувати положення ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України, за якими правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

За таких обставин, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, встановлені судом обставини у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, протилежні доводи відповідачем не спростовані, у зв'язку з чим суд вважає, що на момент укладення 19 липня 2012 року договору №9 з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», ОСОБА_1 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що дає суду підстави визнати договір №9 від 19 липня 2012 року недійсним.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» про визнання кредитного договору недійним в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, що був сплачений останньою за подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 225, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 56-58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» про визнання кредитного договору недійним - задовольнити.

Визнати договір №9 від 19 липня 2012 року у кладений між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 - недійним.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: