Справа № 148/1959/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року

м.Тульчин

Тульчинський районний
суд Вінницької області

в складі: головуючого судді
Карнауха А.П.

при секретарі
Грабовській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тульчині справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
звернулась до Тульчинського районного
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності ,
мотивуючи свої позовні вимоги
наступним.

Відповідно до акту про
закінчення будівництва, договору про
представлення в безстрокове
користування земельної ділянкою під
будівництво житлового будинку на праві
особистої власності їй належить
житловий будинок №320, розташований в
м.Тлуьчині по вул..Люксембург.З 11.02.1994
року в її будинку був зареєстрований (
прописаний ) син – ОСОБА_2, а 03.07.2003 року
він провів перереєстрацію при
отриманні нового паспорта. В 1994 році
він одружився і з того часу проживає зі
своєю дружиною в будинку її батьків в
м.Тульчині по вул..Скалецького,13. З
квітня 1994 року син жодного дня в її
будинку не проживав, але з
реєстраційного обліку не знявся і
значиться зареєстрованим. Після смерті
чоловіка позивачки 16.03.2013 року вона
просила сина добровільно виписатись,
бо через його реєстрацію вона не може
отримувати субсидію і вільно
розпоряджатись своїм майном. Однак, син
відмовляється знятись із реєстрації.

Просит
ь суд постановити рішення, яким
зобов»язати ОСОБА_2 знятися з
реєстрації ( виписатися ) з належного їй
будинку №320 по вул.Відродження в
м.Тульчині Вінницької області.

Тульчинському районному
сектору УДМС у Вінницькій області
провести виписку - зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 в будинку
№ 320 по вул.Відродження в м.Тульчині
Тульчинського району Вінницької
області.

В судовому засіданні
позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги
змінила. Від вимог до Тульчинського
районного сектору УДМС у Вінницькій
області провести виписку - зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 в будинку
№ 320 по вул.Відродження в м.Тульчині
Тульчинського району Вінницької
області відмовилась. На задоволення
решти позовних вимог наполягала.
Пояснила суду, що вона є власником
будинку. Він був побудований нею і вона
є власником. Син не має права власності.
Не допомагає їй. Якщо вона виділить
йому частку, то доживати буде у собачій
будці. Вона була власником будинку.
Покійний чоловік також мав право на
хату. Побудували вони її приблизно у 1980
році. Тоді вона була в шлюбі. Син
ІНФОРМАЦІЯ_1. З 1989 року зареєстрований в
її будинку. Але з 1993-1994 року живе по
вул..Скалецького в м.Тульчині.
Свідоцтва про право на спадкове майно
після смерті чоловіка вона не
отримувала. Сина права на спадщину
ніхто не позбавляв. Спадкоємцем також є
її дочка.

Відповідач ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнав,
проти його задоволення заперечував.
Від пояснень відмовився.

Представник відповідача – адвокат
ОСОБА_3, суду пояснив, що будинок, з
якого позивачка хоче виписати свого
сина - це спільна сумісна власність
позивачки та її покійного чоловіка.
Тому позивачка, як і відповідач, є
спадкоємцями. Вони успадкували частину
будинку і він є спільною частковою
власністю і позивачки, і відповідача.
Позбавити відповідача його права
власності на спадкове майно ніхто не
має права. ОСОБА_2 від спадщини не
відмовився і має таке ж право нею
користуватись як і позивачка. Оскільки
відповідач разом із позивачкою є
власником будинку, то він не може бути
знятий із реєстрації із будинку,
частина якого йому також належить. До
того ж відповідач ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини. Це свідчить, що він від своєї
частки у спадковому майні не
відмовився і хоче належним чином
оформити своє право власності на це
спадкове майно. Позивачкою в судовому
засіданні не наведено жодного доказу
про наявність перешкод у здійсненні
нею права власності і що ці перешкоди
створює відповідач. Неможливість
позивачки отримати субсидію на
житлово-комунальні послуги не має
жодного стосунку до її прав як власника
володіти, користуватись та
розпоряджатись своєю власністю.

Із наданих сторонами письмових доказів
вбачається наступне.

Згідно довідки КП «Тульчинське МБТІ»
№1157-53д від 27.01.2003 року вбачається, що
згідно акту про закінчення
будівництва, затвердженого рішенням
виконкому Тульчинської міськради №112
від 22.04.1988 року ОСОБА_1 є власником
будинку по вул..Відродження,320 в
м.Тульчині.

Згідно такої ж довідки №1157-44д від 22.07.2014
року вона також є власником будинку по
вул.Люксембург,310 в м.Тульчині.

Із оглянутої в судовому засіданні
домової книги на будинок №310 по
вул..Люксембург в м.Тульчині
вбачається, що ОСОБА_2 востаннє є
зареєстрованим у будинку з 03.07.2003 року.

Згідно довідки голови квартального
комітету за 2014 рік без дати ОСОБА_2 в
будинку №320 по вул..Відродження в
м.Тульчині не проживає з 1994 року.

Згідно свідоцтва про народження серії
1-АМ №295612, виданого відділом РАЦС
Тульчинського РУЮ 15.10.2014 року батьками
відповідача є позивачка та ОСОБА_4.

Із свідоцтва про смерть серії 1-АМ №303788,
виданого відділом РАЦС Тульчинського
РУЮ 15.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_4
помер 18.03.2013 року в м.Тульчині.

Згідно довідки виконкому Тульчинської
міської ради №4380 від 04.11.2014 року
будинок №310 по вул..Р.Люксембург
рахується під №320 по вул..Відродження.

Відповідачем також надана для огляду
копія його позовної заяви від 05.11.2014
року до ОСОБА_1, Тульчинської міської
ради про визначення додаткового строку
для подання заяви про прийняття
спадщини.

Суд, вислухавши пояснення
сторін,вивчивши надані ними письмові
докази, оцінюючи їх відповідно до ст.212
ЦПК України, встановив, що ОСОБА_1 є
власником будинку №320 по
вул..Відродження в м.Тульчині
Вінницької області. Проте цей будинок
перебував у спільній сумісній
власності її та її покійного чоловіка,
що помер 18.03.2013 року. Після смерті
ОСОБА_4 відкрилась спадщина. Частиною
спадкового майна є доля останнього у
спільній сумісній власності.
Спадкоємцями після його смерті є як
позивачка, так і відповідач. Вони від
спадщини не відмовились.

Згідно домової книги
ОСОБА_2 в даному будинку востаннє
зареєстрований 03.07.2003 року.

Доказів про наявність
перешкод у здійсненні позивачкою права
власності щодо будинку суду не надано.

Оцінюючи надані суду докази
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступним підстав.

В своїй позовній заяві
позивачка посилається на застосування
ст.6 Закону України « Прол свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», якою
передбачено обов»язок громадянина
протягом 10 днів після прибуття до
нового місця проживання
зареєструватись за цим місцем
проживання.

Проте таке посилання є
помилковим, оскільки норми цієї статті
встановлюють обов»язок громадянина
зареєструватись за місцем проживання і
не встановлюють умови примусового
зняття його з реєстрації. Такі умови
передбачені ст.7 цього Закону. Зокрема,
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її законного
представника;

судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним
органом іноземної
держави,легалізованого в
установленому порядку;

інших документів, які свідчать про
припинення:

підстав для перебування на
території України іноземців та

осіб без громадянства;

підстав для проживання або
перебування особи у

спеціалізованій соціальній
установі, закладі соціального

обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування
житловим приміщенням.

Доказів того, що існує хоча б
одна із визначених підстав для зняття з
реєстрації відповідача позивачкою не
надано. В тому числі не надано доказів,
що відповідач своїми діями чинить
перешкоди для здійснення нею
правомочностей власника – володіти,
користуватись та розпоряджатись своєю
власністю.

Крім того, в судовому
засіданні встановлено, що позивачка не
є одноосібним власником будинку.
Частина цього будинку є спадковим
майном. Відповідно ж до ст.1278 ЦК України
частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними. Відповдіачем вчиняються дії
по реалізації свого права на спадкове
майно і отримання права лвасності на
нього. Підстав для позбавлення його
такого права, передбачених ст.346 ЦК
України судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1218,1278 ЦК України,ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. ст. 213, 215, 226 ЦПК України,
суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до апеляційного
суду Вінницької області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Тульчинський районний суд.

Суддя: