Справа № 536/1190/14-ц
11 грудня 2014 року Кременчуцький
районний суд Полтавської області у
Головуючого - судді -
Колотієвського О.О. ,
при секретарі - Литвинюк А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,
У червні 2014 року до
Кременчуцького районного суду
Полтавської області звернулося
Публічне акціонерне товариство «
Дельта Банк» з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
Представник позивача ПАТ «Дельта
Банк» в судове засідання не з'явився,
на адресу суду надіслав клопотання про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги підтримав; просив позов
задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на
користь ПАТ « Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
швейцарських франків, що згідно курсу
НБУ станом на 13.05.2014 року є
еквівалентом 285799,53 гривень.
Відповідач ОСОБА_1 у судове
засідання не з'явився, письмово про
причини неявки суд не повідомляв,
заперечень проти позову та заяву про
розгляд справи за його відсутності на
адресу суду не направляв.
У відповідності до положень ст. 224
Цивільно-процесуального Кодексу
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши докази, встановив наступне:

24 липня 2006 року між АКІБ «
УкрСиббанк» правонаступником якого є
ПАТ «УКРСИББАНК», та ОСОБА_1 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого позивач надавав
позичальнику кредит у сумі 19469,00
швейцарських франків 83 сантима зі
строком користування до 23.07.2013 року,
сплатою відсотків за користування
кредитними коштами в розмірі 8,99 %
річних.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до п.п. 1.1. кредитного
договору ОСОБА_1 зобов'язався належним
чином прийняти, використовувати і
повернути Банку кредит ( грошові кошти)
в іноземній валюті в сумі 19 469 (
дев'ятнадцять тисяч чотириста
шістдесят дев'ять) швейцарських
франків 83 сантима та сплатити
проценти, комісії в порядку і на
умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2.2. ОСОБА_1
зобов'язався повернути Банку кредит у
повному обсязі в терміни, встановлені
графіком погашення кредиту, але в
будь-якому випадку не пізніше 23 липня
2013 року, якщо тільки не застосовується
інший термін повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.1. кредитного
договору у забезпечення виконання
зобов'язань Позичальника за даним
договором Банком приймається застава
транспортного засобу, а саме:
автомобіля марки OPEL, модель - COMBO 0XCF06,
тип ТЗ- легковий універсал; 2006 року
випуску, білого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1, шасі ( кузов, рама,
коляска)- НОМЕР_2, об'єм двигуна -1364 куб.
см.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі
за правочином ( відступлення права
вимоги). До нового кредитора,
відповідно до ст. 514 ЦК України,
переходить права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах,,
що існували на момент переходу цих
прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу вказаних норм 08.12.2011 року
Публічне акціонерне товариство «
Украсиббанк» відступило свої права
вимоги заборгованості за Кредитним
договорами, у тому числі за вище
вказаним кредитним договором,
Публічному акціонерному товариству «
Дельта Банк», що підтверджується
випискою з Догорову купівлі - продажу
прав вимоги за кредитами від 08.12.2011
року та актом прийому передачі
Документації.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу та
розмір процентів встановлений
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

ОСОБА_1 належним чином не виконує
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором; щомісячних платежів не
здійснює, чим порушує права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Станом на 13 травня 2014 року
відповідач порушив умови кредитного
договору та має прострочену
заборгованість, яка складає 21768, 84
швейцарських франків, що згідно курсу
НБУ станом на 13 травня 2014 року є
еквівалентом 285 799, 53 грн., що
підтверджується довідкою про стан
заборгованості від 13.05.2014 року

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 Цивільного
кодексу України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до законодавства
гривня має статус універсального
платіжного засобу, який без обмежень
приймається на всій території України,
однак обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання та валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
(далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 Цивільного кодексу
України передбачено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
установлено, що кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього
Закону визначають операції банків із
розміщення залучення коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції незалежно
від виду валюти, як використовується.
Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій НБУ. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральна ліцензія) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж
Декрету.

Аналізуючи наведені норми
матеріального права, суд приходить до
висновку, що уповноважені банки на
підставі банківської ліцензії на
здійснення операцій з валютними
цінностями мають право здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

Щодо вимог п.п. «в» п.4 ст.5 Декрету
Кабінету Міністрів України, який
передбачає наявність індивідуальної
ліцензії на надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі, то на даний час
законодавством не встановлено межі
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті. Ця
обставина не дозволяє стверджувати, що
режим індивідуального ліцензування
поширюється на валютні операції,
пов'язані з наданням резидентами
(банками та іншими фінансовими
установами) кредитів в іноземній
валюті іншим резидентам.

Відповідно до п.1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких НБУ видав йому банківську
ліцензію та письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
режиму індивідуального ліцензування
щодо вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банком
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України є наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої в
установленому порядку.

У разі наявності в банку відповідної
генеральної ліцензії або дозволу НБУ
здійснення кредитних операцій у валюті
не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Банком отримано дозвіл НБУ на право
здійснювати банківські операції
визначені частиною першою та пунктами
5-11 частини другої статті 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» 28 жовтня 1991 року № 57 на
здійснення певних валютних операцій,
який є генеральною ліцензією.

Отже, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача ґрунтуються на законі
та договорі і підлягають задоволенню.

Враховуючи наведені обставини, суд
вважає, що позов підлягає повному
задоволенню. Керуючись ст. ст. 526, 527, 530,
551, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10,11, 14, 57 - 59,
208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 228, 233 ЦПК України,-

В И Р І Ш И
В:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» - 285799 ( двісті вісімдесят
п'ять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять)
гривень 53 (п'ятдесят три) копійки
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 24 липня 2006 року.

Стягнути за ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судові витрати: судовий
збір - 2858 ( дві тисячі вісімсот п'ятдесят
вісім) гривень 00 копійок та витрати
пов'язанні з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача - 216 (
двісті шістнадцять) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Полтавської області через
Кременчуцький районний суд
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому цим
Кодексом. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя О. О.
Колотієвський