Справа № 1304/4788/12 Головуючий у 1
інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/6629/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів:
Мельничук О.Я., Ніткевича А.В.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 04 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Орган опіки і піклування Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні житлом, вселення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5,
яким просила зобов'язати відповідачів -
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 усунути та не чинити
їй та її дитині перешкод у користуванні
квартирою, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів
надати їй ключі від вхідних дверей до
квартири та вселити її та малолітню
доньку у зазначену квартиру.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що 27.11.2001року між нею та
відповідачем ОСОБА_6 було укладено
шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народилася донька - ОСОБА_5.

Після реєстрації шлюбу вони сім'єю
проживали за адресою: АДРЕСА_3 у
квартирі, яка належала їй та
відповідачу ОСОБА_6 на праві спільної
сумісної власності, оскільки була
придбана ними за час спільного
подружнього проживання. У жовтні 2010
року відповідач ОСОБА_6, подарував
квартиру на АДРЕСА_3 своїй матері -
ОСОБА_3, а вона в свою чергу надала згоду
на її проживання і реєстрацію разом з
дитиною у належній їй квартирі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де
вона з дочкою була зареєстрована та
частково проживала з 05.10.2010 р.

Згодом у неї з чоловіком почалися
постійні сварки та конфлікти, а ОСОБА_3,
почала у всьому звинувачувати її,
погрожувати виселенням, залякувала, що
позбавить її материнських прав, а
останніх декілька місяців позивач з
дочкою проживала у квартирі на АДРЕСА_3,
оскільки квартиру на АДРЕСА_1 ОСОБА_3
вирішила здавати в оренду і вона з
дочкою була позбавлена доступу до цієї
квартири.

Позивачка зазначала, що на початку
травня 2012 року відповідачі замінили
замки до вхідних дверей у квартирі на
АДРЕСА_3, оскільки цю квартиру вони
будуть здавати в оренду, тому на даний
час позивач з дочкою залишилися на
вулиці, оскільки іншого житла у них
немає, а відповідачі, незважаючи на їх з
дочкою реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1,
доступу туди не дають.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 04 вересня 2014 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд залишив поза
увагою обставину, що власник квартири
ОСОБА_3, добровільно надала згоду на
реєстрацію в квартирі її, як невістки
та своєї онуки ОСОБА_5. Крім того, судом
неправильно застосовані норми
матеріального права. Також, суд в
мотивах рішення зазначив, що позивач не
представила переконливих доказів на
заявлений позов.

Апелянт просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити повністю з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
під час шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, який
був розірваний на підставі рішення
Галицького районного суду м. Львова від
07.09.2012 року (а.с.32), народилась донька -
ОСОБА_5, (а.с. 9).

Відповідно до довідки з місця
проживання сім'ї і прописки (а.с. 20)
станом на 28.05.2012 року, власником
квартири у АДРЕСА_1 зазначена ОСОБА_3,
яка у квартирі не зареєстрована та
зареєстрована ОСОБА_5 - внучка, ОСОБА_6 -
син, ОСОБА_2 - невістка.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності відповідачці ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
26.08.2005 року, право власності на яку
зареєстровано у встановленому законом
порядку 06.09.2005 року, що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно.

В зазначеній квартирі з 05.10.2010 року
зареєстрована позивачка як невістка
власника квартири, її неповнолітня
дочка ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, та син
власника - відповідач ОСОБА_6, з яким
позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2012
рік. Відповідачка ОСОБА_3 в квартирі не
зареєстрована та проживає в квартирі
АДРЕСА_3, належній їй на праві власності
на підставі договору дарування від
13.11.2010 року, що підтверджується витягом
про державну реєстрацію прав від 24.12.2010
року. Зазначена квартира була їй
подарована її сином ОСОБА_6
(відповідачем у справі) за письмової
згоди позивачки як дружини (а.с.148,153).

В травні 2012 року позивачка звернулася
до суду з позовом до відповідачів про
усунення перешкод у проживанні в
квартирі за місцем реєстрації та
вселення в квартиру разом з
неповнолітньою дочкою, а рішенням
Галицького районного суду м.Львова від
07.09.2012 року шлюб між нею та відповідачем
ОСОБА_6 розірвано.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що
позивачкою не надано жодних доказів
чинення їй відповідачами перешкод у
користуванні спірною квартирою та її
вселення в квартиру є неможливим,
оскільки вона складається з однієї
кімнати і в такій на даний час
зареєстровано 5-ть осіб, які не є однією
сім'єю з позивачкою. Крім того,
позивачка проживає в іншій квартирі,
яку орендує за договором найму.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно з частинами 1,4 ст.156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (
квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Як встановлено матеріалами справи,
позивачка та її неповнолітня дочка не
визнані у встановленому законом
порядку такими, що втратили право на
користування спірною квартирою, а
відтак, висновок суду про непроживання
позивачки у квартирі тривалий час, як
на підставу відмови у задоволенні
позову про усунення перешкод у
проживанні та вселення суперечить
вимогам закону і є безпідставним.

Та обставина, що за договором найму
житлового приміщення від 01.07.2012 року
(а.с.46-47), укладеного братом позивачки
ОСОБА_10, останній прийняв у тимчасове
користування однокімнатну квартиру
АДРЕСА_4 строком до 21.05.2013 року з правом
тимчасового проживання його сестри -
позивачки у справі, не може бути
доказом відсутності правових підстав
для задоволення позову, оскільки такий
договір був укладений внаслідок
наявності перешкод у користуванні
житлом в спірній квартирі та після
звернення позивачки з даним позовом до
суду про усунення цих перешкод і
вселення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що відповідачі не
заперечують щодо вселення малолітньої
дочки позивачки у спірну квартиру,
проте, не врахував, що відповідно до
рішення Галицького районного суду
м.Львова від 18.09.2012 року відповідачем
ОСОБА_6 сплачуються аліменти на користь
позивачки на утримання неповнолітньої
дочки, яка, як встановлено зазначеним
рішенням, проживає разом з матір'ю
ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_3 підтвердила, що не
заперечує права онуки - ОСОБА_5 на
вселення та на проживання не тільки у
спірну квартиру, в якій вона
зареєстрована, але й у будь-яку іншу
квартиру, що належить відповідачу на
праві власності.

Ураховуючи встановлене, колегія суддів
доходить висновку про відсутність
правових підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог, а відтак,
рішення суду, яке ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, належить скасувати з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
04 вересня 2014 року задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 04 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Орган опіки і піклування Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні житлом, вселення -
задовольнити.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути
та не чинити перешкоди ОСОБА_2 та її
малолітній дочці ОСОБА_5 у користуванні
квартирою шляхом надання ОСОБА_2 ключів
від вхідних дверей до квартири, яка
знаходиться у АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 та її малолітню дочку
ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Ніткевич А.В.