Справа № 487/5449/14-ц
Провадження № 2/487/2126/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 р. Заводський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представників

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов'язання до певних дій, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні домоволодінням, зобов'язавши відповідача знести її сарай літ.Г та паркан, стягнути на відшкодування моральної шкоди 5000грн, посилаючись на те, що позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1; остання збудувала дерев'яний сарай впритул до його житлового будинку, а також у 2009р. на межі їх домоволодінь самовільно встановила паркан заввишки 2,2м, який закрив раніше існуючий прохід вздовж стіни його будинку, перешкоджає обслуговуванню тильної частини будинку та повністю затіняє подвір'я від сонячного світла, обмежує доступ свіжому повітрю; своїми неправомірними діями відповідач завдає душевних страждань.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач - проти позову заперечила, посилаючись на те, що вимоги про знос сараю раніше вже розглядалися судом та у їх задоволені було відмовлено, новий паркан встановлений на частині її земельної ділянки, а доступ світла та повітря у двір позивача обмежують наявні там навіс та виноградник.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 08.12.2004р., та власником його земельної ділянки площею 0,0215га згідно державного акту від 07.06.2010р. на підставі рішення міськради №32/46 від 30.01.2009р.

Поруч з домоволодінням позивача розташоване належне відповідачу ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1, земельна ділянка якого площею 0,0152га є також власністю відповідача на підставі рішення виконкому міськради №136 від 31.03.1997р.

Згідно копії постанови дільничного інспектора міліції Заводського РВ від 17.06.2009р., перевіркою заяви ОСОБА_6 у червні 2009р. підтверджено встановлення ОСОБА_4 по межі земельних ділянок сторін поруч із дерев'яним парканом паркану з металевих листів заввишки 2м без згоди заявника. Між сусідами протягом тривалого часу виникають конфлікти з приводу суміжного землекористування та обслуговування розташованих на межі будівель.

Зокрема, 17.01.2012р. на засіданні комісії міськради з розгляду земельних спорів (згідно протоколу №15) по зверненню ОСОБА_1 було запропоновано встановити земельний сервітут на частину спірної земельної ділянки для обслуговування житлових будівель і споруд.

Відповідно до положень ст.402 ЦК України слідує, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки; у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Позивач у суді підтвердив, що з вимогою або пропозицією щодо встановлення сервітуту до відповідача - власника земельної ділянки не звертався.

Згідно копій судових рішень від 06.12.2012р., 13.02.2013р., при зверненні до суду у травні 2012р. ОСОБА_1 вимагав зобов'язати ОСОБА_4 знести дерев'яний сарай літ.Г, який перешкоджає в обслуговуванні будинку. Проте, порушення прав власника існуванням сараю було визнано судом недоведеним, та у задоволені цих вимог - відмовлено.

Тип огородження між домоволодіннями, його висота визначаються спільно сусідами, воно не повинно погіршувати чи негативно впливати на інсоляцію будь-яких об'єктів, що зазначено у листі управління містобудування та архітектури міськради від 19.01.2012р.

У червні 2014р. на звернення позивача до органу санепідемслужби адміністрація району у відповіді зазначила про недостатнє надходження денного світла у житлові приміщення позивача поруч із спірним сараєм відповідача, про відсутність провітрювання двору в спекотні дні, зважаючи на відстань між будівлями у 25см та на паркан відповідача із цільних металевих листів висотою 2 метри.

Інших, більш обґрунтованих свідчень та висновків про негативні наслідки для позивача від зведення відповідачем спірного паркану, суду не представлено, та не спростоване твердження про інші (наведені відповідачем) причини обмеженого провітрювання двору позивача.

Враховуючи вищевикладене, те, що між сторонами внаслідок тривалих конфліктів існує неприязнь, та встановлення спірного паркану, з пояснень відповідача, є засобом уникнення сварок та скандалів між ними, через недостатність наданих доказів в обґрунтування заявлених вимог, в їх задоволені слід відмовити.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1

до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов'язання до певних дій, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова