РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді
Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Харківська міська рада, ОСОБА_4
про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м. Харкова з позовом до
ОСОБА_2, третя особа Харківська міська
рада, ОСОБА_4 про визнання права
власності, в якому просив суд визнати
за ними право власності на житлову
будівлю літ. «И-1», загальною площею 125,1
кв.м., за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилається на те, що йому на
праві власності належить 45/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 а також йому
належить право користування земельною
ділянкою площею 0,0596 Га.

На виконання умов договору про пайову
участь від 10.01.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було побудовано житлову будівлю літ.
«И-1» площею 125,1 кв.м.

Відповідно до умов договору, по
завершенні будівництва ОСОБА_1 набуває
право власності на житлову будівлю літ.
«И-1», а ОСОБА_2 отримує право
користування 40 кв.м. даної житлової
будівлі.

Позивач зазначає, що відповідач не
визнає за позивачем права власності на
вказану житлову будівлю, та вимагає
оформлення права власності на
побудований об'єкт у рівних частинах.

Так, позивач вважає, що такими діями
відповідача порушуються його права, у
зв'язку з чим він і був змушений
звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не
з'явилась, від її представника, ОСОБА_5,
яка діє на підставі довіреності від
22.12.2014 року, надійшла заява про розгляд
справи за її відсутності. В даній заяві
також вказано, що відповідач та її
представник не заперечують проти
задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Харківської
міської ради, Таран Д.П. який діє на
підставі довіреності від 30.12.2013 року, в
судове засідання не з'явився, надав
суду відзив на позовну заяву, в якому
просив суд прийняти законне та
обґрунтоване рішення, яке не порушує
права третіх осіб, та розглянути справу
за наявними в матеріалах справи
доказами та без його участі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
також не з'явився, матеріали справи
містять його нотаріально посвідчену
заяву, в якій він не заперечував проти
задоволення позовних вимог та визнання
права власності за ОСОБА_1 на спірне
майно, а також просив суд розглянути
справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
обґрунтований і підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить 45/100 частин житлового будинку
з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_7 06.07.2011 року, реєстровий №2464.
(а.с. 6, 11, 41)

Інші 55/100 частин даного житлового
будинку належать ОСОБА_4. (а.с. 7)

Майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). (ч.1 ст. 355 ЦК України)

Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. (ч.1 ст. 356 ЦК України)

Земельна ділянка площею 0,056 Га, на якій
розташований житловий будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності, на
підставі Свідоцтва про право власності
№14685338 від 16.12.2013 року. (а.с. 4)

Цільовим призначенням даної земельної
ділянки визначено житлову та
громадську забудову, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. (а.с. 5)

В судовому засіданні було встановлено,
що 10.02.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір про пайову участь у
будівництві житлової будівлі
№10/02-ДПУБНБ, відповідно до умов якого
сторони домовилися про пайову участь у
будівництві житлової будівлі літ. «И-1»
(літньої кухні), приблизною площею 130
кв.м.

Згідно п. 3.1 договору, ОСОБА_1 фінансує
реалізацію проекту, та зобов'язується в
строк до 01.09.2014 року здійснити
будівництво, оформити право власності
та право користування.

Пунктом 6.1 передбачено, що ОСОБА_2
приймає безпосередню участь у
будівництві житлової будівлі.

Договором також передбачено, що по
завершенню будівництва житлової
будівлі літ. «И-1» ОСОБА_1 отримує у
власність дану житлову будівлю, а
ОСОБА_2 - право користування 40 кв.м.
(Розділ 10 договору)

Як вбачається з матеріалів справи
сторонами було дотримано положень
договору щодо будівництва, та
побудовано житлову будівлю літ. «И-1» на
земельній ділянці, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно Технічного висновку від 24.09.2014
року, житлова будівля літ. «И-1» (літня
кухня), загальною площею 125,1 кв.м.
знаходиться в нормальному технічному
стані (І категорія). Міцність та
стійкість об'єкту обстеження
забезпечена. Об'єкт обстеження
відповідає діючим нормативним вимогам
пожежної безпеки та вимогам санітарних
норм та правил, що дозволяє його
подальшу безпечну експлуатацію. (а.с.
16-52)

Згідно ч. 2,3 ст. 376 ЦК України, особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» від 30.03.2012 № 6
встановлено, що позов особи, яка
самочинно збудувала нерухоме майно на
земельній ділянці, власником або
користувачем якої є інша особа, про
визнання права власності на цю
нерухомість може бути задоволено судом
на підставі частини третьої статті 376
ЦК, якщо буде встановлено, що власник
або користувач земельної ділянки не
заперечує проти цього, будівництво не
порушує права інших осіб і відповідає
будівельним, архітектурним,
санітарним, екологічним та іншим
нормам і правилам, державним
стандартам.

Відтак, судом було встановлено, що
співвласник земельної ділянки на якій
побудовано спірну житлову будівлю не
заперечує проти визнання за ОСОБА_1
права власності на таке будівництво, та
будівництво не порушує права третіх
осіб і відповідає будівельним,
архітектурним, санітарним, екологічним
та іншим нормам і правилам, державним
стандартам.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Отже, враховуючи положення договору
про пайову участь та ЦК України, ОСОБА_1
набув право власності на нерухоме
майно, а саме житлову будівлю літ. «И-1»
(літня кухня), загальною площею 125,1 кв.м.,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з
моменту завершення будівництва.

Разом з тим, позивач в тексті позову
вказує, що ОСОБА_2 не визнає його права
власності на спірну будівлю, та вимагає
оформлення права власності в рівних
частинах.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_2 не може претендувати на
визнання за нею права власності на 1/2
частину житлової будівлі літ. «И-1»
(літня кухня), загальною площею 125,1 кв.м.,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1
оскільки умовами договору про пайову
участь та нормами ЦК України
передбачено лише її право на
користування 40 кв.м. спірної житлової
будівлі.

Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, позовна заява
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 209-210, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 319, 328, 355, 356, 368, 369, 376, 382, 383,
392 Цивільного кодексу України, п. 14, 15, 16,
17 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» від 30.03.2012 № 6, ст. 112 ЦК
Української РСР, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Харківська міська рада, ОСОБА_4
про визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1) право
власності на житлову будівлю літ. «И-1»,
загальною площею 125,1 кв.м., що
розташована на земельній ділянці
площею 0,056 Га за адресою м. Харків,
АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В. В. Труханович