АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2507/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного
суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка
А.М.,

суддів:
Грох Л.М., Гринчука Р.М.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, прокурора Лапко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 686/14864/14-ц
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 17 листопада 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
щодо предмета спору, - орган опіки та
піклування Хмельницької районної
державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з апеляційною скаргою,
колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
позовом, вказував, що разом ОСОБА_3
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з червня 2010 року по липень 2012
року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час
спільного проживання у них народився
син, ОСОБА_4. Позивач вказував, що хоча і
проживали разом, однак, спільної заяви
про запис його як батька не подавали.
Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 16 квітня 2014 року, його, ОСОБА_1,
визнано батьком малолітнього ОСОБА_4
та, зроблено відповідний актовий запис
і видано нове свідоцтво про народження
ОСОБА_4. При цьому позивач
зазначав, що з березня 2013 року син
проживає разом з ним і знаходить на
його повному утриманні. Мати - ОСОБА_3
проживає окремо, ухиляється від участі
у вихованні та утриманні сина, не
цікавиться його фізичним і духовним
розвитком, навчанням та взагалі не
спілкується з дитиною. На неодноразові
звернення з проханням побачитися з
сином, відповідачка ухиляється. Тому
просив ухвалити рішення про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3,
відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
стягнути з відповідачки судові
витрати.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 17 листопада 2014
року в задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає вказане рішення суду
незаконним, просить його скасувати,
ухвалити нове, яким задоволити позов,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм процесуального
права. Вказує, що при зверненні до суду
з позовом та під час розгляду справи
ним надані належні докази на
підтвердження позовних вимог. Вважає,
що під час розгляду справи в повному
обсязі доведено факт невиконання
ОСОБА_3 та ухилення від виконання
обов'язків щодо утримання та виховання
сина. При цьому, зазначає, що сама
відповідачка не довела своєї участі у
вихованні дитини. Крім того, апелянт
вважає
________________________________________________________________________
______

Головуючий у першій інстанції -
Палінчак О.М. провадження №
22-ц/792/2507/14

Доповідач - Костенко А.М.
Категорія № 48, 52

безпідставним і незаконними посилання
суду на пояснення відповідачки про
перешкоди з його боку у спілкуванні з
сином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 з червня 2010 року по липень 2012
року проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. Від спільного
проживання мають дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають
окремо.

На час подання позову до суду ОСОБА_4
проживав разом з батьком.

На даний час ОСОБА_4 проживає разом з
матір'ю.

Відповідно до статті 51 Конституції
України, статті 5 Сімейного кодексу
України держава охороняє сім'ю,
дитинство, материнство, батьківство,
забезпечує охорону прав матері та
батька, створює умови для зміцнення
сім'ї. Ніхто не може зазнавати
втручання в його сімейне життя, крім
випадків, встановлених Конституцією
України.

Кожна дитина має право на
проживання в сім'ї разом з батьками або
в сім'ї одного з них та на піклування
батьків. Сім'я є природним середовищем
для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про
права дитини держава має забезпечити,
щоб дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли за рішенням суду буде
встановлено, що таке розлучення
необхідне в якнайкращих інтересах
дитини.

Відповідно до принципу 6
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року, малолітня дитина не повинна,
крім тих випадків, коли є виключні
обставини, бути розлучена зі своєю
матір'ю.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164
Сімейного кодексу України мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав мають
один з батьків, опікун, піклувальник,
особа в сім`ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров`я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

П. 16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснено, що особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
статтею 164 СК. Ухилення батьків від
виконання своїх обовязків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обовязками.

Згідно п.18. цієї ж постанови Пленуму
Верховного Суду України, відповідно до
ст. 165 СК з позовом про позбавлення
батьківських прав можуть звернутися:
один із батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина;
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, у якому вона
перебуває; орган опіки та піклування;
прокурор; сама дитина, яка досягла
чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Як видно з матеріалів справи, а саме
висновку органів опіки і піклування
Хмельницької райдержадміністрації,
після фактичного припинення сімейних
стосунків ОСОБА_4 з березня 2013 року
проживав разом з батьком ОСОБА_6, його
мати ОСОБА_3 досить тривалий час не
піклувалась про фізичний і духовний
розвиток дитини, не займалась
вихованням сина. Однак, в судовому
засіданні апеляційного суду ОСОБА_3
пояснила, що не була присутня на
засіданні органів опіки і піклування
Хмельницької райдержадміністрації,
ніяких пояснень в неї не відбирали, на
час винесення висновку перебувала в
лікарні, так як 23 вересня 2014 року
народила дитину.

При цьому, з матеріалів справи не
вбачається, що ОСОБА_3 по місцю
проживання характеризується
негативно, зловживає алкоголем чи
вживає наркотичні засоби.

В той же час ОСОБА_3 має на своєму
утриманні ще двох дітей -ОСОБА_7, 2002 року
народження та немовля ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Будь-які зауваження щодо виховання та
утримання цих дітей з боку
компетентних органів до ОСОБА_3
відсутні, в матеріалах справи
відомості про неналежне ставлення і
виховання до інших дітей з боку ОСОБА_3
немає.

Крім того як вбачається з довідки
Терешовецької сільської ради від 1
грудня 2014 року, ОСОБА_4 на даний час
проживає з матір'ю і перебуває на її
повному утриманні.

Сама ОСОБА_3 в судовому засіданні
апеляційного суду пояснила, що дійсно
ОСОБА_4 тимчасово проживав з позивачем,
оскільки вона виїжджала з місця
постійного проживання в зв'язку з
роботою, а в послідуючому ОСОБА_4
продовжив проживати з батьком через
наявність в неї проблем з житлом. За час
проживання сина з позивачем вона
неодноразово відвідувала і
спілкувалась з сином.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду пояснив, що дійсно за
час проживання сина ОСОБА_4 з ним
відповідачка біля десяти разів
відвідувала сина і спілкувалась з
ОСОБА_4.

Оцінюючи викладені обставини в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції про
відмову в позові в повній мірі
відповідають обставинам справи,
оскільки, незважаючи на те, що
відповідач в певній мірі нехтувала
своїми материнськими обов'язками щодо
свого сина ОСОБА_4, що було зумовлено і
деякими об'єктивними причинами, на
даний час відповідач займається
вихованням сина, оскільки син проживає
з нею і перебуває на її утриманні, має
бажання в подальшому приймати участь у
вихованні свого сина, про що свідчать
її дії щодо спільного проживання з
сином та його утриманням.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції, а
фактично містять посилання на
обставини, вказані в позовній заяві, а
тому не можуть бути прийняті судом до
уваги.

Рішення суду ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги на
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 17 листопада 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко