АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ

Апеляційного суду
міста Києва

В складі : головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.

- Оніщука М.І.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Національної
академії внутрішніх справ

на ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 06 жовтня 2014 року в справі за
позовом Національної академії
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат на утримання в
навчальному закладі

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Національна академія
внутрішніх справ звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
витрат на утримання в навчальному
закладі.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 06 жовтня 2014 року відмовлено у
відкритті провадження.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу та направити справу
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Зазначає, що ухвала суду постановлена з
порушенням норм процесуального права,
оскільки спір стосується
відшкодування витрат, пов'язаних з
утриманням відповідача у вищому
навчальному закладу на підставі
договору, а не з приводу проходження
відповідачем публічної служби, тому
повинен розглядатися в порядку
цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження,
суд першої інстанції виходив з того, що
навчаючись у вищому навчальному
закладі Міністерства внутрішніх справ
України, особа проходить публічну
службу в міліції, тому спір про
стягнення витрат, пов'язаних з
утриманням особи у вищому навчальному
закладі Міністерства внутрішніх справ
України, підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій та, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 КАС України).

Згідно із п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України
публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктний склад учасників
процесу та характер спірних
правовідносин.

З позовної заяви вбачається, що наказом
ректора Київського національного
університету внутрішній справ від
22.07.2006 № 69 дек ОСОБА_3 зараховано
курсантом першого курсу денної форми
навчання.

29.11.2007 року між КНУВС, комплектуючим
органом - УМВС України у Сумській
області та ОСОБА_3 укладено договір
№См-6 про підготовку фахівця за
державним замовленням та його
працевлаштування, згідно з яким ОСОБА_3
навчався за рахунок коштів державного
бюджету і після закінчення навчання,
повинен відпрацювати за місцем
розподілу не менше як три роки, а у разі
відмови від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу в органах внутрішніх справ
протягом перших трьох років після
закінчення навчання - відшкодувати
фактичні витрати за період навчання.

Наказом КНУВС від 18.06.2010 року № 463
ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію юриста
та видано диплом спеціаліста.

Наказом УМВС України у Сумській
області від 14.07.2010 № 129 о/с ОСОБА_3
призначено оперуповноваженим сектора
карного розшуку Кролевецького
районного відділу.

Наказом УМВС України у Сумській
області від 23.11.2011 № 240 о/с ОСОБА_3
звільнено з органів внутрішніх справ.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
предметом спору є відшкодування витрат
на утримання особи у Київському
національному університеті внутрішніх
справи Національної академії
внутрішніх справ у зв'язку з
невиконанням умов договору №См-6, а
саме звільнення від подальшого
проходження служби протягом перших
трьох років після закінчення навчання.

Порядок відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ України затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 березня 2007 року № 313 «Про
затвердження порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ
України».

Відповідно до ст.1 Порядку визначено
механізм відшкодування особами, які
навчалися за державним замовленням у
вищих навчальних закладах МВС, витрат,
пов'язаних з їх утриманням у таких
закладах, у разі: 1) дострокового
розірвання договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС через небажання продовжувати
навчання або недисциплінованість; 2)
відмови від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу органів внутрішніх справ після
закінчення навчального закладу; 3)
звільнення осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ із служби
протягом трьох років після закінчення
навчального закладу за власним
бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни.

Згідно зі ст. 3 Порядку витрати
відшкодовуються згідно з договором про
підготовку фахівця в навчальному
закладі, який укладається між
навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
та особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку та ч.10
ст.25 Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» у разі
відмови від добровільного
відшкодування витрат таке
відшкодування здійснюється в судовому
порядку.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що відносини сторін у справі є
договірними та носять
цивільно-правовий характер, а даний
спір стосується відшкодування витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
вищому навчальному закладу на підставі
договору, а не з приводу проходження
відповідачем публічної служби.

Отже, спір у справі, яка розглядається,
випливає з договірних правовідносин, а
договірні правовідносини між
сторонами, однією з яких є фізична
особа, регулюються Цивільним кодексом
України.

Таким чином, висновок суду про те, що
даний спір виник з приводу проходження
відповідачем публічної служби, тому
має розглядатися в порядку
адміністративного судочинства є
хибним.

Згідно п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
суперечить вимогам закону, а тому
підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Національної
академії внутрішніх справ
задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 06 жовтня 2014 року скасувати,
питання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :