Справа № 148/3062/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року
Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі :
головуючого судді Ковганича
С. В.

при
секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тульчині цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Клебанської сільської ради,
Тульчинської районної державної
адміністрації, за участю третьої особи
- Відділу Державного земельного
агентства в Тульчинському районі про
визнання права власності на земельну
ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до
Клебанської сільської ради,
Тульчинської районної державної
адміністрації про визнання права
власності на земельну ділянку,
мотивуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько та
заповідач ОСОБА_4, який на день смерті
проживав та був прописаний в с.
Тютюнники, Чуднівського району,
Житомирської області.

Після його смерті відкрилась спадщина,
спадкоємцем якої, за заповітом від
14.08.2013 року, є ОСОБА_1

Позивач спадщину прийняв і отримав в
Чуднівській державній нотаріальній
конторі свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на частину майна
спадкодавця. Інших спадкоємців, які
претендують на спадкове майно немає.

На даний час виникла необхідність
нотаріально оформити земельну ділянку
площею 1,9607 га, що розташована на
території Клебанської сільської ради,
Тульчинського району, Вінницької
області призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка належала спадкодавцю
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ВН
№030837, виданого Клебанською сільською
радою 29.12.2001року.

З метою отримання свідоцтва про право
на спадщину, на вказану земельну
ділянку, позивач звернувся до
нотаріальної контори, однак в
пред'явленому державному акті про
право власності на земельну ділянку
було виявлено помилку в прізвищі
власника, а саме помилково записано
«ОСОБА_1» замість «ОСОБА_1». У зв'зку з
цим, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на дану
земельну ділянку.

Вказані обставини змусили позивача
звернутися до суду з даним позовом.

Позивач просить суд визнати за ним
право власності на спадкову земельну
ділянку площею 1,9607 га, що розташована
на території Клебанської сільської
ради, Тульчинського району, Вінницької
області.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надіславши суду телеграму
про розгляд справи за його відсутності,
позов підтримує, на його задоволенні
наполягає.

Представник відповідача Клебанської
сільської ради Тульчинського району в
судове засідання не з'явився, надавши
суду заяву, в якій вказано, що сільська
рада не заперечує проти задоволення
позову і просить слухати справу без
участі представника сільської ради.

Представник відповідача Тульчинської
районної державної адміністрації в
судове засідання не з'явився, надавши
суду заяву, в якій вказано, що районна
державна адміністрація не заперечує
проти задоволення позову і просить
слухати справу без участі представника
районної державної адміністрації.

Представник третьої особи Відділу
Державного земельного агентства в
Тульчинському районі в судове
засідання не з'явився, надіславши суду
заяву, в якій вказано, що відділ просить
слухати справу без участі їх
представника.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив:

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (а.с.4).

Як вказано в копії рішення
Чуднівського районного суду
Житомирської області від 05.08.2014 року,
встановлено факт родинних відносин, а
саме, що ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2,
був батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Згідно з копією заповіту ОСОБА_4,
заповів все належне йому майно, де б
воно не було та з чого б воно не
складалось, та все те, що ще буде
належати йому на час смерті, а також
належні йому майнові права і обов'язки
на час смерті (а.с.5).

Постановою Чуднівської державної
нотаріальної контори Житомирської
області №626/02-31 від 13.09.2014 року, ОСОБА_1
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку згідно з державним
актом серії І-ВН №030837, виданого
Клебанською сільською радою
Тульчинського району, на ім'я ОСОБА_5 в
зв'язку з допущеною помилкою в
державному акті при написанні прізвища
власника (а.с.3).

Позивач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, на
частину спадкового майна, а саме на
земельну ділянку площею 1,9607 га, яка
належала спадкодавцю ОСОБА_4 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№808893 від 24.11.2005 року, виданого
Тульчинською районною державною
адміністрацією (а.с.6).

Померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,
належала земельна ділянка площею 1,9607
га, що розташована на території
Клебанської сільської ради,
Тульчинського району, Вінницької
області призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Відповідно до копії державного акту на
право приватної власності на землю
серії І-ВН №030837 від 29.12.2001 року,
виданого Клебанською сільською радою,
даний державний акт виданий на ім'я
ОСОБА_5, вказані обставини також
підтверджуються витягом з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки (а.с.10,11).

Так, згідно з ст. ст. 41, 55
Конституції України, право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Права людини і
громадянина захищаються судом. Кожен
має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9
Конституції України, ратифікована
Законом від 7.07.1997 року "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод" 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11
Конвенції" і є частиною національного
законодавства України, встановлено, що
кожен при вирішенні питання щодо його
цивільних прав та обов'язків. має право
на справедливий і відкритий розгляд
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України
встановлено перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів, в тому
числі і визнання права.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222,
1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України
встановлено загальні положення про
право власності, порядок її набуття та
припинення права власності.

За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою, що
відображено в ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту у спосіб,
передбачений статтею 392 ЦК України, що
відповідає правовій позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеній у п. 3.1.
Інформаційного листа "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року.

Таким чином, із аналізу вищевказаних
правових норм, судом встановлено, що
позивачем було дотримано всіх
визначених законодавцем обставин для
набуття права власності на спадщину.
Однак своє право він не взмозі
реалізувати, в зв'язку з чим дане право
підлягає судовому захисту, а відтак в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом чи заповітом
має право прийняти спадщину. Незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, аналізуючи вище викладене,
дослідивши обставини справи,
перевіривши їх доказами, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з
принципів розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 в заявлених ним межах та про
існування правових підстав для їх
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
судовий збір сплачений позивачем
залишити за стороною.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 41, 45 Конституції України, ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. ст. 328, 1216, 1217,
1218,1220,1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст. 3, 11,
15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд-

ВИ РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Клебанської сільської
ради, Тульчинської районної державної
адміністрації, за участю третьої особи
- Відділу Державного земельного
агентства в Тульчинському районі про
визнання права власності на земельну
ділянку -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого АДРЕСА_1, право власності
на спадкове майно після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на:

Судові витрати залишити за стороною.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Тульчинський
районний суд Вінницької області.

Особи, які брали участь в справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: