Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5215/14
Головуючий у 1-й інстанції: Рогожина
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: БТІ м.
Костянтинівки про поділ спільного
майна подружжя, реальний розподіл
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 09 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи доповнював і
уточнював.

Зазначав, що з червня 2007 року по серпень
2012 року сторони перебували у шлюбі, в
період якого за спільні кошти
здійснили реконструкцію і ремонт
належного відповідачеві на праві
особистої власності житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1. Зокрема
сторони здійснили повну заміну даху
житлового будинку і веранди,
облаштування ганку, ремонт стелі і
підлоги на веранді, у ванній кімнаті,
переобладнання і добудову гаражу,
прибудову двох сараїв, навісу,
будівництво кухні і кабінету-спальні з
льохом, облаштування свердловини і
системи водопостачання, теплиць,
вольєру, компостних ям, тощо, а всього
було виконано робіт на суму 137 885 грн.
Посилаючись на те, що внаслідок
спільних грошових витрат будинок, що
належав колишній дружині, істотно
збільшився у своїй вартості, просив на
підставі ст. 60 СК України визнати
поліпшення у житловому будинку
спільною сумісною власністю сторін і
виділити йому на належну йому частку у
спільному майні подружжя в натурі
прибудову кухні, кабінет-спальню,
гараж, цегляний туалет, систему
водопроводу, а також встановити
порядок користування земельною
ділянкою.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 9 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_3
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно зі ст.. 57 СК України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного із них.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо
майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення
підлягають з'ясуванню шляхом
порівняння станом на час вирішення
спору вартості об'єкта в стані, що
існував до поліпшення, та його вартості
після поліпшення; при цьому сам по собі
розмір грошових затрат подружжя чи
одного з них, а також і визначена на час
розгляду справи ринкова вартість
будинку не є тим фактором, який єдиний
безумовно свідчить про істотність
збільшення вартості майна як об'єкта.

Для застосування передбачених
зазначеною нормою правил, збільшення
вартості майна повинно відбуватися
якраз внаслідок затрат подружжя,
незалежно від інших факторів (зокрема,
тенденцій до загального подорожчання
конкретного майна) і суттєвою ознакою
повинно бути істотне збільшення
вартості майна як об'єкта, його якісних
характеристик.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові про
визнання житлового будинку об'єктом
права спільної сумісної власності, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач набула спірне майно -
житловий будинок до шлюбу, тому воно не
може бути визнано об'єктом спільної
сумісної власності сторін. Позивач не
довів, що внаслідок його трудових чи
грошових затрат цінність спірного
будинку значно збільшилась. Ремонт і
переобладнання будинку, надвірних
споруд, на які посилався позивач в
обґрунтування своїх вимог, були
здійснені власником будинку до
реєстрації шлюбу з позивачем.

Висновки суду відповідають зібраним у
справі доказам і вимогам діючого
законодавства, що регулює спірні
правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з 4
червня 2007 року, який рішенням суду від 10
серпня 2012 року розірвано (том1: а.с.162).

Згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку 19 жовтня 2005 року
ОСОБА_4 купила житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1. Крім того,
відповідно до Державного акту на право
власності на землю від 15 березня 2006
року ОСОБА_4 являється власником
земельної ділянки, площею 0,1850 га для
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель та споруд (том1:
а. с.125-127, 182).

За даними технічного паспорту спірного
житлового будуинку станом на жовтень
2005 року загальна площа будинку А-1
становила 78,10 кв.м, житлова - 49,8 кв.м.
Надвірні будівлі і споруди складаються
із гаражу Б, льоху б і колодязя В.
Загальна вартість житлового будинку і
надвірних споруд 20 884 грн. (том1: а.с.129-131).

За договором дарування від 16 грудня 2011
року ОСОБА_4 набула право власності на
1/6 частку суміжного житлового будинку і
земельної ділянки, по АДРЕСА_2 (том1:
а.с.191).

Відповідно до схематичного плану
забудови станом на 25 вересня 2013 року по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці крім
житлового будинку А-1, гаражу Б, льоху і
колодязя В, знаходяться сіни а-1,
веранда а1-1, прибудова а2-1, погріб-а,
вбиральня К, душ З, альтанка Д, теплиця
И, навіси Ж,Г, гараж б-1, сарай Л-1,
колодязь М, свердловина Н, №1,2 - огорожа
. В будинку відбулося збільшення площі
прибудови а2-1 (3,5 х 6 м), веранди - 2,6 х4,3 м,
збільшення житлової площі будинку на 6,7
кв.м, загальної - на 21,9 кв.м, лінійних
розмірів гаражу Б - на 4.4х 9.7 м.
Зазначені надвірні будівлі і споруди
за даними БТІ були споруджені у 2006 році
і являються самочинними (том2: а.с.3).

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №1179/14
від 31 березня 2014 року вартість
фактично виконаних будівельних робіт і
покращень у житловому будинку і
надвірних спорудах становить 70 394 грн.
Провести виділ в натурі прибудови
кухні і кабінету-спальні, загальною
вартістю 17,3 кв.м як окремої частки, що
відповідає санітарним і технічним
вимогам, технічно не можливо (том 2:
а.с.93-126).

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання
житлового будинку спільною сумісною
власністю сторін, позивач зазначав, що
в період шлюбу сторони за спільні кошти
здійснили будівництво надвірних
будівель і споруд, прибудову кухні,
кабінету-спальні, внаслідок чого
значно збільшилася вартість спірного
майна.

Проте, відповідно до технічного
паспорту на житловий будинок і до листа
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області від 20.08.2013 року
вказані будівлі і приміщення являються
самочинними спорудами, їх будівництво
було здійснено у 2006 році - до реєстрації
шлюбу сторін, а, отже, право власності
на ці будівлі сторони не набули. Це
майно не є об'єктом права власності,
воно не може бути предметом поділу
(том1: а.с. 163, том2: а.с.3).

Перекриття даху в житловому будинку,
участь у будівництві надвірних
будівель і споруд, облаштування
свердловини і водопроводу не є
підставою для застосування ч.2 ст.61 СК
України. Участь члена сім'ї власника
житлового будинку у будівництві
господарських будівель і споруд,
прибудові підсобних приміщень, ремонті
житла не тягне за собою виникнення
права спільної сумісної власності на
житловий будинок, а може бути підставою
для відшкодування витрат на
будівництво і ремонт, якщо допомога в
ньому була не безоплатною і її розмір
перевищував обов'язок щодо участі у
витратах на утримання будинку, його
ремонт, покладений на нього ст. 216 ЖК
України.

Вимоги про відшкодування витрат на
будівництво, ремонт і облаштування
житлового будинку і надвірних споруд в
порядку ст.119 ЦПК України ОСОБА_3 не
заявляв.

За положенням ст.3 ч. 1, ст. ст.4, 10,11, 60,61, 213
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних та юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь в справі. цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.
Рішення суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів, які б безспірно свідчили про
збільшення ринкової вартості спірного
будинку в період шлюбу сторін протягом
2007-2012 років внаслідок затрат подружжя
на його поліпшення, а участь у
самочинному будівництві надвірних
будівель, споруд і підсобних приміщень
не створює виникнення спільної
сумісної власності на ці споруди, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для визнання будинку спільною
сумісною власністю сторін і визнання
за позивачем права власності на частку
в цьому будинку.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги про невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
являються безпідставними.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, на які
посилається апелянт в своїх
апеляційній скарзі, не являються
суттєвими і не призвели до
неправильного вирішення спору.

Судом дана належна оцінка всім
зібраним у справі доказам у
відповідності з вимогами ст.ст.60, 212 ЦПК
України, оскаржуване рішення
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, підстав для його скасування
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 09 жовтня 2014 року по цій справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: