Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року Рівненський
міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Чабала В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, заборгованості по сплаті
аліментів та неустойки за прострочення
сплати аліментів та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про
стягнення аліментів з відповідача
ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на період її навчання у
розмірі ? щомісячно, починаючи з дня
пред'явлення позову і до досягнення нею
23 річного віку, заборгованості по
сплаті аліментів та пені в розмірі 434
256,53 грн. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним
позовом про звільнення від сплати
заборгованості по аліментах.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказала, що від шлюбу з відповідачем
мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
на даний час навчається на 2-му курсі
денної форми навчання Рівненського
державного базового медичного коледжу.
У зв'язку з тим, що відповідач
матеріальної допомоги для належного
утримання доньки не надає, самостійно
вона не спроможна в необхідній мірі її
забезпечувати просила стягувати
аліменти на її користь на утримання
повнолітньої доньки до досягнення нею
23 річного віку. Окрім того зазначила, що
у зв"язку з ухиленням відповідача від
сплати аліментів утворилась
заборгованість в розмірі 45935,80 грн., яку
вона просить стягнути з ОСОБА_2, а також
згідно ч.1 ст.196 СК України неустойку
(пеню) від суми несплачених аліментів в
сумі 434 256,53 грн.

ОСОБА_2 обґрунтовує свій позов тим, що
постійно надавав матеріальну допомогу
доньці, шляхом купівлі продуктів
харчування, надання коштів на
кишенькові витрати, відпочинок.

В судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_5 підтримали позовні
вимоги, просять їх задоволити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнали,
вказавши, що матеріальної допомоги
дитині батько не надавав, всіляко
ухилявся від сплати аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, вказавши, що
відповідач-позивач надавав
матеріальну допомогу доньці
добровільно, купував необхідні речі,
давав кошти на відпочинок та
кишенькові витрати, продукти
харчування, а тому на їх думку позовні
вимоги в частині стягнення
заборгованості по сплаті аліментів та
пені не підлягають до задоволення.
Стосовно позовної вимоги про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання повнолітньої доньки на час
її навчання також вважають її такою, що
не підлягає до задоволення, оскільки
батько на даний час не має змоги її
сплачувати, так як утримує ще двох
неповнолітніх дітей, не отримує доходу,
оскільки перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею 3
річного віку. Зустрічний позов до
ОСОБА_1 підтримали, просили його
задоволити у зв"язку з наявністю
істотної обставини, якою вважають
надання допомоги ОСОБА_3 Свої
заперечення, подані до суду,
підтримали.

Суд, заслухавши сторін та їх
представників, покази свідка,
дослідивши матеріали справи, беручи до
уваги матеріальне становище позивача
та відповідача, приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1підлягають до
задоволення частково, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до
задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, та
не заперечувалось
відповідачем-позивачем, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_2.

Згідно довідки Рівненського
державного базового медичного коледжу
від 18 липня 2014 року № 3787 ОСОБА_4 є
студенткою 2 курсу відділення
"Лікувальна справа" Рівненського
державного базового медичного коледжу,
денної форми навчання. Навчається з 01
вересня 2013 року по 30 червня 2016 року на
платній формі навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи матеріальне становище
відповідача, який на даний час
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3,
водночас є працездатним, позивача,
доньки сторін, яка на даний час
навчається на денній формі навчання, у
зв"язку з чим потребує матеріальної
допомоги та яка перебуває на утриманні
матері, суд вважає за необхідне
стягнути аліменти з
відповідача-позивача на користь
позивача-відповідача на утримання
ОСОБА_3, визначивши їх сплату у частці
від заробітку ОСОБА_2 в розмірі 1/4
частини всіх видів доходу
відповідача-позивача щомісячно до
закінчення ОСОБА_3 навчання.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості по аліментах від 07
липня 2014 року № 361236/11 заборгованість
боржника за період з 06.02.2007 року по
24.05.2014 року становить 45935,80 грн.

Згідно ч.3ст.195СК України якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не
працює на час визначення її розміру,
вона обчислюється виходячи із
середньої заробітної плати працівника
для даної місцевості. З аналізу
вказаної правової норми випливає, що
врахуванню підлягає саме довідка
подана позивачем-відповідачем ОСОБА_1
від 07 липня 2014 року, а не довідка від 18
серпня 2014 року № 361993/13, що подана
відповідачем-позивачем ОСОБА_2,
оскільки у ній для розрахунку до уваги
державним виконавцем взято сталу суму,
а не показник середньої заробітної
плати працівника даної місцевості, що є
змінною величиною. Правильність
розрахунку, що поданий
позивачем-відповідачем ОСОБА_1
стверджується також і даними
Держкомстату про середню заробітну
плату за регіонами, що наявні в
матеріалах справи.

А отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення заборгованості по сплаті
аліментів підлягають до задоволення
повністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтовані тим, що відповідачем
систематично надавалась допомога
доньці, що він і вважає обставиною, що
має істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Як показала допитана в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_3
батько не надавав їй матеріальної
допомоги належним чином, одного разу
дав 200-300 гривень на кишенькові витрати,
купив джинси та спортивний костюм,
кілька разів купував продукти
харчування. Додатково зазначила, що на
відпочинок вона з матір"ю їздила на
спільні кошти батьків, батько не
цікавиться її життям близько 6 місяців.

Допомогу, що надавалась свідку
відповідачем-позивачем ОСОБА_2 суд не
вважає належною та достатньою, окрім
того вона не носить систематичного
характеру, що характерно для
аліментних зобов"язань.

Таким чином, в судовому засіданні на
підставі пояснень сторін та свідка
встановлено, що обставини, на які
посилається ОСОБА_2 у своєму
зустрічному позові, не мають істотного
значення.

Окрім того відповідачем-позивачем
ОСОБА_2 в підтвердження його зустрічних
позовних вимог не подано доказів про
неможливість виконання аліментного
обов'язку, яке було б зумовлене тяжкою
хворобою, або іншими обставинами, які
мають істотне значення. Як не подано і
доказів надання матеріальної допомоги
доньці, всупереч вимогам ст.. 60 ЦПК
України.

При таких обставинах будь-яких підстав
для задоволення його позову до ОСОБА_1
про звільнення від сплати
заборгованості по сплаті аліментів не
має. Позовні вимоги безпідставні та
задоволенню не підлягають.

Згідно ст.196 СК України при виникненні
заборгованності з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі 1% від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Згідно п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
№3Про застосування судами окремих
положень Сімейного кодексу Українипри
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів,
передбачена статтею 196
СКвідповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо
заборгованність утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

На підставі змісту зазначених норм
та положень ст.ст. 214, 215 ЦПК, суд під час
ухвалення рішення повинен встановити
факт заборгованності за аліментами,
вину платника в її виникненні, період
часу, за який виникла ця
заборгованність, час її погашення та
період, на який було прострочено сплату
аліментів з моменту виникнення до її
погашення.

Судом встановлено, що згідно
виконавчого листа Рівненського
міського суду від 23.06.2006 року з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в
розмірі ? частини всіх видів доходів
щомісячно, починаючи з 07.06.2006 року до
досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку державного виконавця
відділу ДВС Рівненського міського
управління юстиції вбачається, що
заборгованість ОСОБА_2 з виплати
аліментів за період з 06.02.2007 року по
24.05.2014 року становить 45935,80 гривень.

Як вбачається із розрахунку
неустойки(пені) за прострочення сплати
аліментів, який відповідач-позивач не
оспорив, та свого розрахунку не подав,
її розмір становить 434 256,53 грн.

Судом встановлена наявність вини
відповідача-позивача ОСОБА_2 у несплаті
аліментів, оскільки впродовж тривалого
часу він ухилявся від сплати аліментів
на користь ОСОБА_1 Суд не бере до уваги
пояснення відповідача-позивача ОСОБА_2
про те, що йому не було відомо про
відкрите виконавче провадження,
оскільки доказів цього він суду не
подав.

Відповідно до вимоги ч. 2 ст. 196 СК
України розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Як вбачається із копій свідоцтв про
народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, та як пояснив в судовому
засіданні утримує їх.

Витягом з наказу № 295-в від 05 вересня 2014
року ОСОБА_2 з 09.09.2014 року по 30.06.2014 року
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною.

Зважаючи на викладені обставини, суд
вважає, що розмір неустойки може бути
зменшено до 2000 гривень.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання повнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку,
починаючи з 17 вересня 2014 року до часу
закінчення навчання ОСОБА_3 - 30.06.2016
року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість по сплаті аліментів в
розмірі 45 935,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
неустойку за прострочення сплати
аліментів в розмірі 2000 гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про звільнення від сплати
заборгованості по аліментах -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави
судовий збір в розмірі 479 грн. 35 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів
в межах місячного платежу підлягає
негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області Л.Д.
Рудика