Справа № 462/3077/14
Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/7160/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів:
Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю:
представника відповідача - Садовнікова
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 03 жовтня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Злагода 63»
про відшкодування збитків.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним.
Вважає, що районний суд повинен був
застосувати до даних правовідносин ч.2
ст.22 ЦК України, ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» ст.ст. 19, 30
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність».

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_3, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання. Відповідно до ч.5 ст.76
ЦПК України вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі, а представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 судову повістку отримав 01.12.2014
року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржене
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Районним судом встановлено, що згідно
акту приймання-передачі №1 від 18
листопада 2013 року позивачу ОСОБА_3 слід
сплатити 3574,81 грн. за надання йому
правової допомоги представником
ОСОБА_4 та в судовому засіданні
представник позивача ствердив, що дані
кошти є витратами позивача на правову
допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката, понесені особою у зв'язку з
реалізацією своїх процесуальних прав
при розгляді справ у порядку
цивільного судочинства, процесуальним
законом віднесено до судових витрат,
які відшкодовуються в порядку,
передбаченому відповідним
процесуальним законом, а не є шкодою в
розумінні ст.1166 ЦК України і не можуть
бути стягнуті за позовною вимогою про
відшкодування шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Частинами 1, 3 ст.79 ЦПК України
закріплено, що судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи. До
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать витрати на правову
допомогу.

Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Особа, яка надає правову допомогу, не є
особою, яка бере участь у справі, а
належить до інших учасників цивільного
процесу, тому вона не може замінювати в
процесі особу, якій надає правову
допомогу, та бути її представником і в
ході розгляду справи має лише ті права,
які зазначені в ч.2 ст.56 ЦПК України (п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції»).

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Розподіл судових витрат здійснюється
судом відповідно до вимог,
встановлених цим Кодексом (статті 88, 89
ЦПК України). Крім цього, суд під час
ухвалення рішення вирішує, зокрема,
питання про розподіл судових витрат,
про що зазначається в його
резолютивній частині (п.6 ч.1 ст.214, п.4 ч.1
ст.215 ЦПК України).

У разі не вирішення питання про судові
витрати суд, що ухвалив рішення, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи може ухвалити
додаткове рішення (п.4 ч.1 ст.220 ЦПК
України). Ухвали суду щодо визначення
розміру судових витрат окремо від
рішення суду можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку відповідно до п.9
ч.1 ст. 293 ЦПК України. У зв'язку з цим
питання про судові витрати не можуть
вирішуватись іншим судом або шляхом
пред'явлення позову в іншій справі.

Таким чином, види, зміст судових витрат,
порядок їх розподілу судом та
оскарження ухвал суду з цього питання у
цивільному судочинстві регулюються та
підпорядковані нормам ЦПК України.

Згідно зі змістом зазначених положень
ЦПК України вирішення судом питання
про відшкодування витрат на правову
допомогу має відбуватися лише в
порядку, передбаченому Главою 8 ЦПК
України, оскільки за своєю правовою
природою витрати на правову допомогу
мають характер оплати, що здійснюється
учасниками процесу в зв'язку зі
зверненням до суду та пов'язані з
розглядом справи, понесення яких не
може розглядатися як підстава
виникнення зобов'язання із заподіяння
шкоди, основні положення та порядок
відшкодування якої визначаються
Главою 82 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
позові, рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, передбачених
законом підстав для його скасування
при апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: