Апеляційний суд міста Києва
Справа №22-1151
Головуючий у 1-й інстанції Буша Н.Д.
Доповідач Волошина В.М.
18 лютого 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Чобіток А.О.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк», філія АКІБ «УкрСиббанк»
«Київське регіональне управління» про
розподіл спільного майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розподіл майна подружжя.
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
04 липня 2013 р. позивач звернулась з
позовом до відповідача про поділ майна
Свої позовні вимоги обгрунтовувала
тим, що з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 1995
року по 27 липня 2010 р. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
За період шлюбу подружжям було спільно
набуто трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в
м Києві загальною площею 88,40 кв. м.,
жилою площею 46,00 кв. м. у АКХТ
«Київміськбуд» подружжям у 2004 році.
Свідоцтво про право власності від
13.06.2005 року видано на ім'я відповідача.
На придбання квартири було взято
кредит в Акціонерному комерційному
інноваційному банку «УкрСиббанк» на
загальну суму 24 000 доларів США, терміном
кредитування з 02.11.2004 року по 02.11.2019 рік,
що підтверджується умовами кредитного
метою забезпечення виконання умов
вказаного кредитного договору між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», відповідачем та
ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки
№31 ЗКІ/11-2004И від 02.11.2004 року та договір
поруки №31-ЗКІ/11-2004И від 02.11.2004 року.
Оскільки, квартиру було придбано у 2004
році в період шлюбу з 23.09.1995 року по
27.06.2010 рік та виходячи з положень ст. 60
СК України, ст. 368 ЦК України, позивач
просила визнати квартиру спільною
сумісною власністю сторін та право
власності по Ѕ частині за нею та за
Крім того, у зв'язку з тим, що між
позивачем та відповідачем не досягнуто
згоди щодо порядку користування
квартирою, просила визначити порядок
користування наступним чином: жилу
кімнату, площею 16,7 кв. м. виділити їй,
жилу кімнату, площею 17,4 кв. м виділити
відповідачу, жилу кімнату, площею 11,9
кв.м (дитячу), кухню, коридор та інші
допоміжні приміщення залишити в
загальному користуванні.
В свою чергу відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про поділ майна
Свої позовні вимоги обгрутовував
тим, що з відповідачкою перебував у
шлюбі з 23.09.1995 року по 17.07.2010 рік , в
період якого була куплена квартира
АДРЕСА_1. Квартира була куплена за
рахунок особистих коштів у сумі 131 995, 93
грн. та іпотечного кредиту, наданому
позивачу в АБ «УкрСибБанк» 02.11.2004 році
на загальну суму 24 000 доларів США на
термін 15 років, в якому відповідач
виступає поручителем.
Шлюбні відносини між позивачем
та відповідачем припинились на
підставі рішення Деснянського
районного суду м. Києва, яке набуло
законної сили 27 липня 2010 року, з
ініціативою відповідача. При розлучені
сторони домовились , що відповідач
відмовляється виконувати взяті на себе
зобов'язання по виплаті коштів по
іпотечному кредиту, взятому під час
шлюбу. Відповідач усно дала згоду
позивачу на те, що позивачу відійде
більша частина 3-х кімнатної квартири
при розподілі майна за рахунок виплати
залишку боргу по іпотечному кредиту
силами позивача. Після розлучення
позивач сумлінно виконує обов'язки по
сплаті кредитних коштів. Відповідач не
приймає участі у виплаті
заборгованості за кредитом уже більше
ніж 3 роки після розлучення. На момент
розлучення сторонами було виплачено
68,8% від загальної вартості квартири, на
50% з яких може претендувати відповідач.
Тому просив суд, визнати за ним право
власності на 2/3 частини квартири та 1/3
частини квартири залишити за
відповідачкою. Також просив
визначити порядок користування
квартирою за способом, запропонованим
Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 25 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічний
позов ОСОБА_2 задоволені частково.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Визнано право власності на 38/100
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Визнано право власності на 31/50
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
виділено ОСОБА_1 у користування житлову
кімнату площею 16,7 кв.м., виділено ОСОБА_2
у користування житлову кімнату площею
17,4 кв.м., визначено житлову кімнату 11,9
кв.м. (дитячу кімнат) кухню, ванну,
коридор та інші допоміжні приміщення
залишити в загальному користуванні.

Не погодившись із рішенням суду
позивачка ОСОБА_1 подала на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі та відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Положенням п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги
частково за основним та зустрічним
позовами, встановивши, що квартира
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнаючи право
власності на 38/100 частини за ОСОБА_1 та
31/50 за ОСОБА_2 спірної квартири, суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності саме в таких частках та
відповідності вимогам чинного
законодавства. Щодо встановлення
порядку користування зазначеною
квартирою, то суд виходив з
домовленості та згоди сторін.

Проте, повністю з такими
висновками суду погодитись не можна
виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК
України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення
не відповідає в частині визначення
часток у спірній квартирі; суд
недоведеність обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи, вважав встановленими при цьому
порушив норми як процесуального, так і
матеріального права.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 23
вересня 1995 року. Від шлюбу мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 16 липня 2010 року, шлюб між
сторонами було розірвано. За час шлюбу
сторони придбали квартиру АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності, виданого на ім'я ОСОБА_2
Головним Управлінням житлового
забезпечення Виконавчим органом
Київської міської ради від 13.06.2005 року,
зареєстрованого Комунальним
Підприємством Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 15.06.2005 року за р.№ 44503.

Сторони не заперечували той факт, що
перший грошовий внесок для придбання
спірної квартири було зроблено за
рахунок продажу квартири АДРЕСА_4і, яка,
в свою чергу, була придбана за спільні
кошти подружжя та кошти подаровані
позивачу її батьками. Також для
придбання спірної квартири було взято
кредит в Акціонерному комерційному
інноваційному банку «УкрСиббанк» на
загальну суму 24 000 доларів США, що в
еквіваленті за офіційним курсом НБУ на
день укладення договору становило 127 356
грн. терміном кредитування з 02.11.2004 рік
по 02.11.2019 рік відповідно до умов
кредитної договору № 31 -ЗКІ/11-2004И від
02.11.2004 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
ЗІ-ЗКІ/11 2004И, 02.11.2004 року між АКІБ
"УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір
іпотеки нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_5 та між АКІБ"УкрСиббанк" і
ОСОБА_1 договір поруки.

Відповідно до довідки №1936/7 від 30.08.2013 р.
/а.с.61/ оплата за спірну квартиру була
проведена у розмірі 131 995,93 грн. за
прибутковим касовим ордером №12 від
19.03.2004 р. та 130 033,44 грн. згідно платіжного
доручення №7919 від 02.11.2004 р., що
становило загальну суму 262 029, 37 грн.
Виходячи з наведено, повна вартість за
спірну квартиру сторонами була
проведена у 2004 р., у зв'язку із чим і було
видано свідоцтво про право власності.
Натомість сторони стали власниками
спірного житла після отримання
свідоцтва про право власності
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

За правилами ч.1 ст.60 СК України
/ст 22 КпШС України в редакції1969 р./
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

В силу ч.1 ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів
справи і цього не заперечували сторони,
що після розірвання шлюбу 16 липня 2010 р.
кредитні зобов'язання виплачуються
відповідачем ОСОБА_2

Суд при вирішення спору про поділ
майна подружжя - спірної квартири за
рахунок боргових зобов'язань /кредиту/
збільшив долю відповідача та визнав
право власності на 38/100 частини за
ОСОБА_1 та 31/50 за ОСОБА_2 Проте, судом
першої інстанції не було враховано, що
погашення кредиту ОСОБА_2, який виконує
обов'язок боржника, може бути лише
підставою для звернення до суду з
позовом про відшкодування сплачених
коштів, а не збільшення долі у
власності. Такі позовні вимоги не
заявлялись, а суд розглядає справу в
межах заявлених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів вважає, що спірна квартира є
спільним майном подружжя, яке було
придбане в шлюбі, а відтак частки
сторін є рівними.

Враховуючи викладене, рішення
суду в частині визнання права
власності на 38/100 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та визнання права
власності на 31/50 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 не можна визнати
законним та обгрунтованим, воно
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення, яким в порядку
поділу спільного майна подружжя слід
визнати право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та визнати
право власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду є
законним та обгрунтованим і правових
підстав до його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 25 листопада
2013 року скасувати в частині визнання
права власності на 38/100 частини
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та визнання
права власності на 31/50 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ухвалити в цій
частині нове рішення наступного
змісту.

В порядку поділу спільного
майна подружжя визнати право власності
на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 та визнати право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: