Справа №
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2014 р.

смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької
області у складі: головуючого - судді
Нагорного А.О., при секретарі судового
засідання Сафоновій І.О., розглянувши у
попередньому відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Зеленогаївської
сільської ради Веселівського району
Запорізької області про визнання
права власності на житловий будинок у
порядку спадкування ,

ВCТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
Зеленогаївської сільської ради
Веселівського району Запорізької
області визнати право приватної
власності на житловий будинок № 65,
загальною площею 63,7 м2, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим,
що у зазначеному будинку він живе
понад 50 років. На початку 2014 року він
вирішив провести оформлення
правовстановлюючої та технічної
документації .

З метою оформлення проведеного
будівництва у липні 2014 року він
звернувся до Зеленогаївської
сільської ради, але в усному порядку
мені було відмовлено та надано
роз'яснення щодо відсутності у органа
місцевого самоврядування повноважень
щодо винесення рішення про оформлення
права власності на нерухомість. В
реєстраційні службі Веселівського
районного управління юстиції
Запорізької області, у зв'язку із
відсутністю визначених чинним на цей
час законодавством підстав для
проведення реєстрації права власності,
йому також було відмовлено. Тому, на
сьогодні можливості провести належне
оформлення житлового будинку № 65, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, окрім
як на підставі судового рішення не має.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, але в наданій суду заяві
вимоги позовної заяви підтримав
повністю, судові витрати у справі
просить залишити за позивачем, а
справу розглянути без його участі.

Відповідач Зеленогаївська сільська
рада Веселівського району Запорізької
області на адресу суду надіслала листа
за підписом голови сільської ради
Лобач Л.В., у якому просить суд
розглянути позовну заяву без їхньої
участі, з позовними вимогами ОСОБА_1
згодні в повному обсязі.

Суд вважає, що в справі є достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін тому можливо
розглянути справу по суті у
відсутності сторін по наявним у
справі доказам, відповідно до вимог ст.
ст.158, 169 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, на які
посилається позивач як на підставу
своїх вимог, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд приходить до
висновку про задоволення позову з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Михайлівської
районної ради депутатів трудящих
Запорізької області від 22.02.1964 р. № 52
ОСОБА_1 було надано дозвіл на
будівництво житлового будинку на
території села Зелений Гай,
Михайлівського району, Запорізької
області. В зв'язку із цим було оформлено
свідоцтво на забудову домоволодіння в
сільських населених пунктах
Української ССР (надалі - Свідоцтво),
яким під житлову забудову із земель
Колгоспу «імені Кірова» на території
села Зелений Гай йому було виділено
земельну ділянку, загальною площею 0,50
га.

На зазначеній ділянці у період часу з
січня по жовтень 1964 року, відповідно до
строків вказаних у Свідоцтві, ОСОБА_1
збудував житловий будинок загальною
площею 63,7 м2. Під час проведення
будівельних робіт позивач дотримався
архітектурних, будівельних, санітарних
та екологічних норм, які діяли на той
час, а з початку будівництва жодних
заяв, претензій та скарг не надходило,
що свідчить про відсутність факту
порушення прав інших осіб цим
будівництвом.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди на час
закінчення будівництва спірного
житлового будинку (1964 рік) регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженою 31.01.1966 р.,
яка втратила чинність на підставі
наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995
р. № 56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української PCP, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31.01.1966 р.,
яка була чинною до 13.12.1995 р., не
підлягають реєстрації будинки і
домоволодіння, що розташовані в
сільських населених пунктах, які
адміністративно підпорядковані містам
або селищам міського типу, але до них не
приєднані.

Враховуючи норми чинного на той час
законодавства, по завершенню
будівництва ввід в експлуатацію та
реєстрація із наступним оформлення
технічної та правовстановлюючої
документації мною не проводилося.

Рішенням Зеленогаївської сільської
ради народних депутатів Веселівського
району Запорізької області від 21.11.1996 р.
№ 3 ОСОБА_1 була передана у приватну
власність земельна ділянка біля
зазначеного будинку для ведення
особистого селянського господарства,
загальною площею 0,6 га.

Відповідно до п. 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР № 45/5
від 31.10.1975 р., п. 45 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженої наказом Міністра юстиції
Української РСР № 1/5 від 19.01.1976 р.,
підтвердженням належності будинку
може служити відповідна довідка
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, в якій, крім
підтвердження належності жилого
будинку (частини будинку) відчужувачу
на підставі запису в погосподарській
книзі, повинно бути також зазначено:
дані про склад будинку; розмір
загальної жилої площі і розмір
земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням
належності жилого будинку (його
частини) певній особі є запис в
погосподарських книгах, ведення яких
на той час передбачалось наказами
Центрального статистичного управління
СРСР і було обов'язковим. Виникнення
права власності на жилі будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації цього права чи від
прийняття його до експлуатації.

Відповідно до виписки з
погосподарської книги № 1 за 2011-2015 роки
(№ об'єкта 0025-1) від 18.09.2014 р. № 273 жилий
будинок № 65, загальною площею 63,7 м2, з
надвірними будівлями, які побудовані у
1964 році та розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, належать ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

До складу домоволодіння входять:
житловий будинок - літ. «А-1», гараж - літ.
«Б», літня кухня - літ. «В», сарай - літ.
«Г», погріб - літ. «Д», сарай - літ. «Ж»,
сарай - літ. «З», водогін - літ. «К»,
колодязь - літ. «К1», вбиральня - літ. «Л»,
сарай - літ. «М», огорожа - № 1.

Вартість спірного майна відповідно
висновку суб'єкта оціночної діяльності
ОСОБА_5 станом на 17.11.2014 р., становить 52
141,00 грн.

Житловий будинок безхазяйним не
визнаний, на обліку не перебуває.

Відповідно до ст. 15 ЦК, ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права в судовому порядку у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Визнання права судом відповідно до ст.
16 ЦК України є одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
за № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» судовий захист права
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про права
власності на майно.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму
ВСУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» З
урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Виходячи зі змісту
наведених норм права, потреба в такому
способі захисту права власності
виникає тоді, коли наявність
суб'єктивного права власника не
підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше. Стаття 392 ЦК не регулює
правовідносин щодо самочинно
збудованого нерухомого майна. Оскільки
позови про визнання права власності, що
пред'явлені на підставі статті 392 ЦК,
пов'язані з невизначеністю відносин
права власності позивача щодо свого
майна, то на ці позови не поширюються
правила про позовну давність.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Приписами ст. 182 ЦК України передбачено,
що право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» підставою для реєстрації
прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав є,
зокрема, рішення суду стосовно речових
прав на нерухоме майно і обмежень цих
прав, що набрали законної сили.

Питання із судовими витратами
вирішити відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України, а також із врахуванням
заяви ОСОБА_1, який просить судові
витрати залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного та ст. ст.
15, 16, 182, 319, 392 ЦК України, п. 2 ч. 2 ст. 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», п. 6 Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української PCP,
затвердженої Міністерством
комунального господарства
Української РСР 31 січня 1966 року,
керуючись роз'ясненнями п. 37 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого о
Суду України від 07.02.2014 р. № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 р. за № 20 «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» та
ст. ст. 3-5,10,11,60,88, 130 ,209,212,214-215,218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
приватної власності на житловий
будинок № 65, загальною площею 63,7 м2,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору залишити за ОСОБА_1.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Веселівський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області

А.О.Нагорний

12.12.2014