Справа № 199/8873/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

за участі секретаря Голубніченко В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Дніпропетровську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом до відповідача,
посилаючись на те, що між ним та
відповідачем по справі 15 серпня 2012 року
було укладено договір позики,
відповідно до якого позивач передав
ОСОБА_3 3000,00 доларів США строком до 15
серпня 2014 року, що підтверджується
наданою в матеріали справи розпискою.
Оскільки до теперішнього часу ОСОБА_3
грошові кошти не повернула, позивач
просив суд стягнути з відповідача суму
боргу в розмірі 3000,00 доларів США, що за
курсом НБУ еквівалентно 38 850 грн. та
судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали у повному обсязі, на
задоволенні позову наполягали.

Відповідач ОСОБА_3, у судовому
засідання проти задоволення позову
заперечувала та просила суд відмовити
позивачу у його задоволенні. Крім
іншого, пояснила, що їй потрібні були
кошти і вона дійсно у серпні 2012 року
зверталася до позивача з метою
отримати кошти в борг і 15 серпня 2012 року
позивач надав їй 3000 доларів США. 30 січня
2014 року за отримання цих коштів вона
під тиском написала розписку, чому є
свідки. В подальшому вона вважала, що
отримані нею кошти її частина у
спадщині після смерті батьків.

Суд, вислухавши сторони, допитавши
свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було укладено договір позики.
Відповідно до умов даного договору
позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти у
розмірі 3000,00 доларів США, яка в свою
чергу зобов'язувалася повернути кошти
в строк до 15 серпня 2014 року, однак до
теперішнього часу кошти не повернула,
що підтверджується розпискою від 31
січня 2014 року (а.с.5).

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суд враховує, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладання
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої є
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Така правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 18 вересня 2013 року №6-63цс13, яка в силу
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

У судовому засіданні відповідачу
ОСОБА_3 неодноразово роз'яснювалися її
права надавати докази на підтвердження
своїх заперечень, заявляти клопотання
про допит свідків. Разом з тим,
відповідач своїми правами щодо подання
письмових доказів, звернення до суду із
зустрічним позовом, клопотання про
допиту свідків, не скористалася.

Факт написання розписки саме
відповідачем підтверджено її
особистими поясненнями наданими у
судовому засіданні. Доказів
насильства, погроз при написанні
розписки відповідачем ОСОБА_3 суду не
надано. Крім того, текст розписки не
свідчить проте, що гроші відповідачу
надавалися за її частку в спадщині
після смерті батьків.

Розглядаючи справу, суд також звертає
увагу, що ОСОБА_3 до моменту
пред'явлення до неї позову про
повернення боргу, не оскаржувала
договір позики.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд приходить до
висновку про задоволення позову в
повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду
справи та відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача слід стягнути на
користь позивача судовий збір в сумі 388
грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218,
222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму
заборгованості по договору позики в
розмірі 38 850 (тридцять вісім тисяч
вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судові
витрати у вигляді сплаченого судового
збору в розмірі 388 (триста вісімдесят
вісім) грн. 50 коп.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 19 грудня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець