АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1 - й інстанції: Бабко В.В.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

27 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Борисової О.В.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 15 серпня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон-бізнес
інвест» про оформлення належним чином
трудової книжки щодо дати звільнення,
стягнення заробітної плати та грошової
компенсації за невикористану щорічну
відпустку, середньомісячного
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и
л а:

06 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оріон-бізнес інвест» та, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив
визнати запис №45 у трудовій книжці від
01.08.2011 року про звільнення його із
займаної посади за власним бажанням
таким, що не відповідає дійсності та
зроблений відповідачем з порушенням
вимог законодавства про працю;
зобов'язати відповідача ТОВ
«Оріон-бізнес інвест» оформити
належним чином його трудову книжку при
звільненні, а саме: внести запис про
звільнення з 31.10.2011 року, згідно заяви
від 28.10.2011 року, завірений підписом та
печаткою керівництва; стягнути з
відповідача ТОВ «Оріон-бізнес інвест»
на його користь заборгованість по
заробітній платі за червень 2011 року в
сумі 3588,97 грн., заборгованість по
заробітній платі за період з 01.08.2011
року по 31.10.2011 року в сумі 16001,24 грн.,
грошову компенсацію за невикористану
щорічну відпустку в сумі 2824,48 грн. за
період з 01.03.2011 року по 31.10.2011 року та
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
в сумі 229 110, 60 грн.

Посилався на те, що з наказом № 8/к
від 29.07.2011 року його не ознайомлювали,
тому звільнення з посади 29.07.2011 року
фактично не було. Трудові відносини
продовжувались до кінця жовтня 2011 року,
що підтверджується нарахуванням
заробітної плати та перерахуванням
страхових внесків до Пенсійного фонду
та актом виконаних робіт від 30.07.2011 року
та від 19.12.2011 року. За червень 2011 року
йому виплатили заробітну платі лише
частково в сумі 411,34 грн., а тому
стягненню з відповідача підлягає
невиплачена заробітна плата за червень
2011 року в сумі 3588,97 грн., заробітна
плата за липень-жовтень 2011 року в сумі
16 001,24 грн., компенсація за
невикористану відпустку та середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 01.11.2011 року по 19.11.2013 року в
сумі 229 110,60 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 15 серпня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон-бізнес
інвест» про оформлення належним чином
трудової книжки щодо дати звільнення,
стягнення заробітної плати та
грошової компенсації за невикористану
щорічну відпустку, середньомісячного
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Деснянського районного суду міста
Києва від 15 серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції є
необґрунтованим, ухвалене без
урахування всіх обставин, що мають
значення для розгляду справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
висновки суду 1-ї інстанції про те, що
він 29.07.2011 року подав заяву про
звільнення за власним бажанням з 01.08.2011
року, у зв'язку з чим 29.07.2011 року
директорам Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон-бізнес
інвест» було видано відповідний наказ
та зроблено відмітки в трудовій книжці
не відповідають дійсним обставинам
справи. Так, в матеріалах справи
відсутній наказ відповідача за №8/к від
29.07.2011 року про його звільнення із
займаної ним посади з 01.08. 2011 року та
докази на підтвердження повноважень
ОСОБА_4 на підписання документів, в тому
числі, наказу за №8/к від 29.07.2011 року. З
наказом №8/к від 29.07.2011 року під підпис
його ніхто не ознайомлював, про його
існування позивачу нічого не відомо.
Посилається також, що трудові
відносини між ним та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Оріон-бізнес інвест» фактично тривали
до кінця жовтня 2011 року, що
підтверджується актами виконаних
робіт, службовими записками, звітами
відповідача щодо виплати заробітної
плати позивачу, поданими до податкової
інспекції та пенсійного фонду,
роздруківкою з карткового рахунку
позивача про отриману ним заробітну
плату. У зв'язку з чим, вважає запис у
трудовій книжці про його звільнення з
01.08.2011 року таким, що не відповідає
дійсності. Крім того, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Оріон-бізнес інвест» за червень 2011
року йому було не в повному обсязі
виплачено заробітну плату і взагалі не
виплачено компенсації за частину
невикористаної щорічної відпустки, яка
виплачується працівнику під час
звільнення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_5 підтримали
доводи апеляційної скарги та просили
її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон-бізнес
інвест» в судове засідання повторно
не з»явився, про день та час слухання
справи судом повідомлявся у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія суддів вважає можливим
слухати справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що на підставі
наказу №2/к від 14.03.2011 року ОСОБА_3 було
прийнято на роботу до Товариства з
обмеженою відповідальністю «
Оріон-бізнес інцест» на посаду
заступника керівника проекту по
трудовому договору з 15.03.2011 року по
30.01.2012 року.

29.07.2011 року ОСОБА_3 подав на ім»я
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон-бізнес
інвест» заяву, в якій просив звільнити
його з роботи з 01 серпня 2011 року за
власним бажанням згідно ст.38 КЗпП
України.

На підставі поданої ОСОБА_3 заяви
29.07.2011 року Товаристом з обмеженою
відповідальністю «Оріон-бізнес
інвест» було видано наказ за № 8/к про
звільнення ОСОБА_3 з займаної посади за
власним бажанням (ст.38 КЗпП України).
Відповідно до зазначеного наказу
запис про звільнення ОСОБА_3 з займаної
посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП
України) був внесений до його трудової
книжки.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон-бізнес
інвест» про оформлення належним чином
трудової книжки щодо дати звільнення,
стягнення заробітної плати та
грошової компенсації за невикористану
щорічну відпустку, середньомісячного
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, суд першої
інстанції посилався на те, що позивачем
не надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
доводів щодо продовження ним роботи у
відповідача до 31.10.2011 року, невиплати
йому заробітної плати за червень 2011
року та за серпень-жовтень 2011 року,
компенсації за невикористану
відпустку, а тому відсутні підстави для
внесення змін до трудової книжки
позивача, стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду зроблений на підставі
повного та об»єктивного дослідження
наданих сторонами доказів та в повній
мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір - є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 39 КЗпП України,
строковий трудовий договір (п.п.2 і 3 ст.
23) підлягає розірванню достроково на
вимогу працівника в разі його хвороби
або інвалідності, які перешкоджають
виконанню роботи за договором,
порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю,
колективного або трудового договору та
у випадках, передбачених ст. 38 цього
Кодексу, згідно з якою трудовий договір
дозволяється розірвати у строк, про
який просить працівник.

З наданих суду та досліджених в
судовому засіданні доказів
встановлено, що з 15 березня 2011 року
позивач ОСОБА_3 був прийнятий на роботу
в ТОВ «Оріон - бізнес інвест» в якості
заступника керівника проекту, згідно
його заяви від 14.03.2011 року за строковим
трудовим договором на виконання певної
роботи по 30.01.2012 року. 29 липня 2011 року
позивач подав на ім'я керівника ТОВ
«Оріон - бізнес інвест» заяву про
звільнення за власним бажанням з 01
серпня 2011 року, заява була задоволена,
видано наказ про звільнення № 8к від
29.07.2011 року, про що внесено запис до
трудової книжки позивача. Трудова
книжка видана позивачу ОСОБА_3 та
знаходиться у нього.

Враховуючи встановлені обставини
та досліджені докази, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до вірного та обгрунтованого висновку
про те, що трудові відносини між
позивачем та відповідачем припинені
за ініціативою працівника з 01 серпня
2011 року.

Обгрунтованим є також висновок
суду про критичне ставлення до наданої
позивачем заяви від 28.10.20011 року про
звільнення його за власним бажанням з
31.10.2011 року та заяви щодо помилкового
запису у трудовій книжці на ім'я ТОВ
«Оріон - бізнес інвест», оскільки в
процесі судового розгляду сам позивач
підтвердив, що вказана заява написана
ним заднім числом у 2013році за згодою
сторін, за погодженням з новим
керівництвом. Крім того, суд вірно
зазначив, що заява від 28.10.2011 року, яка
підписана ОСОБА_6 не може братися до
уваги, оскільки ОСОБА_6 на той час не мав
повноважень на прийняття таких заяв та
на їх підпис.

З урахуванням зазначеного, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що станом на 28.10.2011
року заява про звільнення та заява про
помилкове внесення запису в трудову
книжку, позивачем до ТОВ «Оріон - бізнес
інвест» не подавались.

Обгрунтованим є висновок суду
першої інстанції про безпідставність
доводів позивача відносно того, що
незважаючи на його звільнення 01.08.2011
року, яке зафіксовано у його трудовій
книжці, він продовжував виконувати
роботу ще протягом трьох місяців:
серпня - жовтня 2011 року, за які через три
роки намагається отримати заробітну
плату та, відповідно, середній
заробіток за затримку виплати
заробітної плати. Доводи апеляційної
скарги про неправильність такого
висновку спростовуються наданими
суду та дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимог про
розрахунок.

Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставі своїх вимог
і заперечень. А тому саме позивач
повинен був довести суду ті обставини,
на які він посилається.

На підтвердження факту
продовження роботи у відповідача з 01
серпня по 31 жовтня 2011 року та
нарахування йому заробітної плати за
вказаний період, позивач надав суду
отримані ним 05.06.2013 року в Управлінні
Пенсійного Фонду України в
Деснянському районі м. Києва
«Індивідуальні відомості про
застраховану особу», з яких дізнався
про те, що ТОВ «Оріон - бізнес інвест»
протягом декількох місяців сплачувало
за нього єдиний соціальний внесок.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано
послався в рішенні на те, що трудове
законодавство пов'язує право на оплату
праці з фактом виконання роботи за
трудовим договором, а не з фактом
перерахування обов'язкових платежів до
уповноважених органів. Вимоги позивача
про стягнення заробітної плати
стосуються періоду з 01.08.2011 року по
31.10.2011 року, тобто, періоду після його
звільнення 01.08.2011 року, а тому правових
підстав для нарахування та виплати
заробітної плати звільненому
працівнику товариство не мало.

Безпідставними є також доводи
апеляційної скарги про неправильність
висновків суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні з
відповідача на користь позивача
заборгованості по заробітній платі за
червень 2011 року в сумі 3 588,97 грн.,
оскільки на підтвердження своїх
доводів про наявність у відповідача
заборгованості по виплаті йому
частини заробітної плати за червень 2011
року, позивачем надано отримані ним
05.06.2013 року в Управлінні Пенсійного
Фонду України в Деснянському районі м.
Києва «Індивідуальні відомості про
застраховану особу» з яких вбачається,
що в червні 2011 року йому було
нараховано зарплату 502,00 гривні та
роздруківки з платіжної карки
ПриватБанку на яку перераховувалась
його заробітна плата. Проте, вказані
відомості та роздруківки не є
належними доказами того, що позивачу
не була в повному обсязі виплачена
заробітна плата за червень 2011 року,
оскільки вони не містять даних про те,
чи перебував працівник в цей період на
роботі, чи був у відпустці, чи на листку
непрацездатності та виходячи з яких
даних здійснювалось нарахування
заробітної плати позивачу. Між тим, з
досліджених судом записів журналу
видачі разових перепусток ТОВ «
Оріон-Бізнем інвест» вбачається, що
ОСОБА_3 був на підприємстві в червні 2011
року лише 16.06. 2011 року з 11-30 до 13-45 годин
та 21.06.2011 року з 16-00 до 17-30 годин.

Вірним колегія суддів вважає
висновок суду першої інстанції про
критичне ставлення до показів свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_3
дійсно працював у відповідача до
жовтня 2011 року, оскільки свідки
зазначили, що дійсно працювали разом з
ОСОБА_3, але всі наробітки відповідно до
проекту відсилали в електронному
вигляді ОСОБА_3, на підприємство не
приходили, працювали кожен у себе
вдома. Лише ОСОБА_3 погоджував з
керівництвом ТОВ «Оріон - бізнес
інвест» всі терміни та графіки
виконання етапів роботи.

Надані позивачем акти виконаних
робіт також не є належними доказами
виконання позивачем роботи у
відповідача в період з 01.08.2011 року по
31.10.2011 року, так як ці акти не
підписані керівниками підприємств, на
них відсутня печатка підприємства,
тобто вони не погоджені з замовником
робіт, а акт виконаних робіт від 19.12.2011
року крім того, ще і відноситься до
періоду, який знаходиться поза межами
позовних вимог позивача в яких він
зазначає, що працював у відповідача до
31 жовтня 2011 року.

Згідно вимог ст.117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

З наданих суду та досліджених в
судовому засіданні не встановлено
факту невиплати звільненому
працівнику належних при звільненні
сум, а тому суд вірно зазначив про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про
працю власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Таким чином, обов'язок роботодавця
надавати працівникові наказ про
звільнення виникає лише у випадках
вимоги останнього. Позивач не надав
доказів, що у день звільнення він
вимагав від відповідача вказаний
наказ. Трудова книжка видана позивачу
та знаходиться у нього.

Оскільки суд прийшов до висновку про
недоведеність позовних вимог ОСОБА_3
щодо перебування його в трудових
стосунках з відповідачем в період з
01.08.2011 року до 31.10.2011 року, то,
відповідно, відсутні підстави для
задоволення його позовних вимог про
визнання запису № 45 у трудовій книжці
від 01.08.2011 року про звільнення позивача
із займаної посади за власним бажанням
таким, що не відповідає дійсності та
про внесення змін до трудової книжки.
Крім того, позивачем пропущений
встановлений ст. 233 КЗпП України
тримісячний строк для звернення до
суду з вказаними позовними вимогами.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного
суду м.Києва від 15 серпня 2014 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :