Справа №
№2/313/171/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014 р.

смт. Веселе

Веселівський районний суд
Запорізької області у складі
головуючого - судді Нагорного А.О., при
секретарі судового засідання
Сафонової І.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки ,

ВCТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Райффайзен Банк Аваль» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
дострокове стягнення заборгованості
в сумі 13725,29 доларів США за кредитним
договором №014/17-32/9866-83 від 11.07.2008 р. та
звернення стягнення у рахунок
погашення заборгованості на предмет
іпотеки - нерухоме майно, трикімнатна
квартира АДРЕСА_1 , зазначена на плані
літ. А- квартира складається з 3-х
кімнат, стіни цегляні, загальною
площею 43,08 кв. м., житловою площею 28,4
кв.м., який належить ОСОБА_4 , на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, посвідченим ОСОБА_6,
приватним нотаріусом Веселівського
районного нотаріального округу
Запорізької області 08.12.2004 р. за
реєстровим № 11 , що відповідає Витягу
з реєстру прав власності на нерухоме
майно, видане КП « Веселівське РБТІ »
від 12.05.2008 р. № 18773152 ( реєстраційний
номер 7950198) - шляхом продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження за
ціною визначеною незалежним
експертом в ході проведення
виконавчих дій та задовольнити за
рахунок предмету іпотеки позовні
вимоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує, що 11.07.2008 р. було укладено
кредитний договір № 014/17-32/9866-83, згідно
умов якого позивачем наданий ОСОБА_3
споживчий кредит у сумі 17000,00 доларів
США строком до 10.07.2016 р. із сплатою 14 %.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 умови
договору не виконує і станом на
18.03.2014 р. виникла заборгованість у сумі
13 725, 29 доларів США ( 133 914,91 грн.), яка
складається із: заборгованості за
кредитом - 8 964,99 доларів США (87 469, 61 грн.);
заборгованості по сплаті відсотків - 1
065,01 доларів США ( 10 391,09 грн.); пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків - 3 695,29 доларів США ( 36 054,21
грн.).

На підтвердження позивач надав суду
розрахунок заборгованості.

Представник позивача ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» у судове засідання не
з'явився, але в наданій заяві вимоги
підтримав повністю, просить
розглянути справу без їхньої участі
та винести рішення на користь банку.

Присутні у судовому засіданні
відповідачі позов не визнали, просили
у задоволенні позову відмовити, так
як твердження ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» про те, що вони не виконують
зобов'язання за кредитним договором і
не повертають кредит з відсотками не
відповідає дійсності. Станом на 18.03.2014
р. в рахунок погашення кредиту
сплачено 19 178.96 доларів США, що
підтверджується відповідними
квитанціями, випискою банку про рух
грошових коштів станом на 24.02.2012 р.

Відповідачі заявили, що відповідно до
графіку погашення заборгованості по
кредиту та процентів по ньому станом на
15.12.2013 р. мали сплатити в рахунок
погашення кредиту та процентів по
ньому 17 988, 00 доларів США, що на 1190.96
доларів США менше, ніж фактично ними
сплачено. Станом на 15.12.2013 р. фактично
сплачено в рахунок погашення кредиту 19
178.96 доларів США.

Суд вважає, що в справі є достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін тому можливо
розглянути справу по суті у
відсутності представника позивача
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по
наявним у справі доказам, відповідно до
вимог ст. ст.158, 169 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, на які
посилається ПАТ«Райффайзен Банк
Аваль» як на підставу своїх вимог,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову необхідно відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Сторони 11.07.2008 р. уклали договір №
014/17-32/9866-83, за яким відповідачі отримали
у позивача, який відповідно до п.1.3.
статуту, що зареєстрований 06.06.2012 р. є
правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль » 17 000,00 доларів США строком до
10.07.2016 р. із сплатою 14 % річних .

Крім того, 11.07.2008 р. сторони уклали
іпотечний договір згідно якого
виконання зобов'язань за кредитним
договором забезпечено нерухомим
майном, а саме - трикімнатною
квартирою № 4 , що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 , зазначена на плані
літ. А- квартира складається з 3-х
кімнат, стіни цегляні, загальною
площею 43,08 кв. м., житловою площею 28,4
кв.м., яка належить ОСОБА_4 , на підставі
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченим ОСОБА_6, приватним
нотаріусом Веселівського районного
нотаріального округу Запорізької
області 08.12.2004 р. за реєстровим № 11 , що
відповідає Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, видане
КП « Веселівське РБТІ » від 12.05.2008 р. №
18773152 ( реєстраційний номер 7950198).

На підтвердження невиконання
відповідачами зобов'язань за договором
№ 014/17-32/9866-83 ПАТ«Райффайзен Банк Аваль»
у якості доказів надав суду розрахунок
заборгованості, а також виписку банку
по рахунку від 18.11.2014 р. за період часу
з 15.07.2008 р. по 31.12.2013 р. (а.с.180-190).

Відповідачі у свою чергу на
підтвердження належного виконання
своїх обов'язків за кредитним
договором надали суду виписку банку
з особового рахунку від 24.02.2012 р. та
квитанції про здійснення операції
щодо сплати коштів за кредитним
договором( а.с.97-174).

Під час оцінки наданих сторонами
доказів , суд встановив розбіжності у
виписках банку від 24.02.2012 р. та від
18.11.2014 р.

Так, у виписці банку з
особового рахунку від 24.02.2012 р.
значиться , що особовий рахунок НОМЕР_3
належить ОСОБА_3, а з виписки банку
особового рахунку від 18.11.2014 р.
вбачається, що ОСОБА_3 належить вже
зовсім інший рахунок, а саме НОМЕР_2.

Представник позивача пояснень з
приводу розбіжностей у зазначених
виписках щодо різних рахунків на
прізвище ОСОБА_3 суду не надав.

Крім того при оцінці наданої
представником позивача виписки з
особового рахунку НОМЕР_2 від 18.11.2014 р.
на прізвище ОСОБА_3 суд встановив, що
по зазначеному рахунку жодної
операції за зазначено. Даний рахунок
взагалі відсутній за здійсненими
платежами, тобто в графі «Номер
документа ( Ід.код ) МФО значиться
ідентифікаційний номер відповідача
НОМЕР_1 » в графі «Номер документа»
«Дата операції» (ОР) де має значитися
особовий рахунок НОМЕР_2, значиться
зовсім інший рахунок.

В наданих виписках банку від 24.02.2012 р. та
від 18.11.2014 р. також наявні розбіжності в
графах «ДЕБЕТ» та «КРЕДИТ» де
зазначаються суми внесених коштів та
їх розподіл, жодна сума в цих виписках
за період з 15.08.2008 р. по 24.02.2012 р. не
співпадає.

Для зберігання коштів і
здійснення всіх видів банківських
операцій юридичним та фізичним особам
відкривають в установах банків
рахунки, що регулюється Законом
України «Про банки і банківську
діяльність» від 07.12.2000 р. № 2121-11 та
«Інструкцією про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах»,
яка затверджена постановою Правління
Національного банку України від 12.12. 2003
р. № 492.

У виписці вказуються номер
рахунку згідно з шифром банку, дата
попередньої виписки і її вхідний
залишок, дата, номер документа, на
підставі якого зроблено запис, номер
кореспондуючого рахунку (за шифром
банку).Розшифровку сум у виписці банку
робить бухгалтер підприємства,
ґрунтуючись на доданих документах. Це
можна робити безпосередньо на виписці
або на окремому аркуші.

У виписці банку з особового
рахунку від 18.11.2014 р. обов'язково
повинна була бути зазначена дата
попередньої виписки 24.02.2012 р., і
логічним було надання зі сторони банку
виписки за період з 25.02.2012 р. по 31.12.2013 р.

За таких обставин суд у
відповідності до вимог ст. 59 ЦПК
України не може прийняти до уваги
наданий ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» як
допустимий доказ виписку від 18.11.2014
р. по особовому рахунку НОМЕР_2 на
прізвище ОСОБА_3 за період часу з
15.07.2008 р. по 31.12.2008 р.

Крім того, згідно п. 7.2 договору
«Позичальник зобов'язуєтья
здійснювати погашення кредиту та
процентів ануїтентними платежами у
валюті кредиту кожного місяця,
починаючи з місяця, наступного за
місяцем надання кредиту в дату
визначену п. 1.3.3 цього договору, в п. 1.3.3
даного договору дата погашення
щомісячних ануїтентних платежів
відсутня. Відповідно до п. 7.3 договору
позичальник з метою сплати ануїтентних
платежів зобов'язаний вносити грошові
кошти на свій поточний рахунок,
зазначений в п. 1.1.9 цього договору або
підтримувати залишок коштів на
поточному рахунку в сумі, достатній
для сплати чергового ануїтентного
платежу в рахунок погашення кредиту та
інших платежів в строки, встановлені
цим договором. При настанні строків
сплати ануїтентних платежів кредитор
здійснює договірне списання суми,
належної до сплати позичальником у
відповідному періоді, з поточного
рахунку позичальника в ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль». Згідно з п. 7.4 цього
договору позичальник доручає
кредитору здійснювати договірне
списання з поточного рахунку,
вказаного в п. 1.1.9 цього договору, та з
будь-яких рахунків позичальника в ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» на розсуд
кредитора будь-яких сум, належних до
сплати за цим договором, в тому числі в
рахунок погашення суми кредиту, сплати
процентів, комісій та інших платежів,
передбачених цим договором. Таке
договірне списання може здійснюватися
кредитором на підставі цього договору
будь-яку кількість разів, починаючи з
дати настання строків виконання
зобов'язань позичальника та до повного
погашення заборгованості позичальника
за цим договором.

Суд встановив, що відповідачка внесла
19 178.96 доларів США, що давало
можливість позивачеві списувати
мінімальний щомісячний платіж до 18.03.2014
р. включно.

Прийнявши сплачені відповідачами
платежі без зауважень і заперечень,
позивач погодився з таким порядком
виконання зобов'язання. Перший
позачерговий платіж в сумі 300,00 доларів
США було здійснено відповідачами
14.08.2008 р., що підтверджується
квитанцією № OJFG16501 від 14.08.2008 р. і
жодних зауважень з боку позивача не
надходило.

Встановлені судом обставини дають
підстави зробити висновок, що на
поточному рахунку відповідача станом
на 01.01.2014 р. був наявний залишок коштів в
сумі 1190.96 доларів США, який відповідно
до п. 7.4 договору був достатній для
сплати чергового ануїтетного платежу в
розмірі 345, 87 доларів США в рахунок
погашення кредиту та інших платежів в
строки, передбачені графіком погашення
заборгованості по кредиту протягом
трьох календарних місяців, а саме на
15.01.2014 р. в сумі 345, 87 доларів США, на
15.02.2014 р. в сумі 345, 87 доларів США та на
15.03.2014 р. в сумі 345, 87 доларів США, що
свідчить про відсутність порушень
відповідачем зобов'язань за
кредитним договором.

В Узагальненні судової практики
розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин
(2009-2010 рр.) Верховного Суду України від
07.10.2011 р., звернення до суду з вимогою
про дострокове повернення всіх сум за
кредитним договором у зв'язку з
порушенням умов договору згідно ч. 2 ст.
1050 ЦК України є наслідком невиконання
чи неналежного виконання боржником
своїх договірних зобов'язань. Це спосіб
цивільно-правової відповідальності
боржника.

Відповідно до п. 9.1 у разі
невиконання або неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором кредитор має право вимагати
дострокового погашення кредиту
позичальником у повному обсязі разом
зі сплатою всіх сум, належних до сплати
на дату пред'явлення вимоги, включаючи
проценти за кредитом, пеню та штрафи
відповідно до цього договору.

Жодних доказів, які б
підтверджували факт невиконання або
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за цим договором
позивачем не надано.

В долученому до позовної заяви
розрахунку заборгованості згідно
кредитного договору № 014/17-32/9866-83 від
11.07.2008 р. не наведено жодних розрахунків
та їх нормативного обґрунтування.

Суми наведені в графі «Фактичне
погашення» не відповідають квитанціям
по оплаті кредиту наявних у
відповідачів та виписці по руху
грошових коштів від 24.02.2012 р., що тягне
за собою безпідставне та неправомірне
нарахування пені та підтверджується
розрахунком за кредитним договором
наданим відповідачами.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове
майно, яке вважається предметом
застави згідно зі статтею 4 Закону
України «Про заставу» та/або предметом
іпотеки згідно зі статтею 5 Закону
України «Про іпотеку», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Відповідно до підпункту 2
пункту 1 цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) інше майно (майнові
права), яке відповідно до законодавства
або кредитного договору підлягає
стягненню з позичальника, зазначеного
у підпункті 1 цього пункту, при
недостатності коштів, одержуваних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки).

11.07.2008 р. між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки. Предметом даного
договору є забезпечення вимог
іпотекодержателя, що витікають з
кредитного договору №014/17-32/9866-83 від
11.07.2008 р., укладеного між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3

Відповідно до п. 1.6 договору
іпотеки від 11.07.2008 р. на строк дії цього
договору предмет іпотеки залишається у
володінні (користуванні) іпотекодавця.

Згідно з довідкою про місце
проживання та склад сім'ї відповідача
ОСОБА_4, виданої Веселівською селищною
радою Запорізької області , відповідач
ОСОБА_4 проживає у трикімнатній
квартира АДРЕСА_1, має на утриманні
неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом з ОСОБА_4

Загальна площа зазначеної
квартири 43,08 кв.м., що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири від
08.12.2004 р., посвідченим ОСОБА_6, приватним
нотаріусом Веселівського районного
округу Запорізької області 08.12.2004 р. за
реєстровим № 11.

Згоди на відчуження нерухомого
житлового майна ОСОБА_4 не надавала.

Виконуючи вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд під час судового
розгляду справи задовольнив
клопотання відповідачів щодо
витребування у ПАТ«Райффайзен Банк
Аваль» детально документальне
підтвердження розрахунку
заборгованості по кредитному договору
№014/17-32/9866-83 від 11.07.2008 р. та
заборгованості по сплаті відсотків по
кредиту із зазначенням періоду
виникнення заборгованості, сум
щомісячного платежу, які вносилися
відповідачем ОСОБА_3 в рахунок
погашення заборгованості з письмовим
обґрунтуванням порядку, за яким
платежі відносилися на різні залишки
заборгованості, з яких стягувалися
різні позичкові ставки або додаткові
витрати відповідно до кредитної угоди;
детально документально підтвердженого
розрахунку пені по кредитному
договору; оригінал платіжного
інструменту (платіжне доручення,
квитанції, меморіальний ордер, тощо)
для огляду в судовому засіданні
стосовно виплати відповідачу суми 17000,00
доларів США відповідно до кредитного
договору №014/17-32/9866-83 від 11.07.2008 р.

Проте, ПАТ«Райффайзен Банк Аваль»
вимогу суду не виконав, інформацію
не надав.

У судовому засіданні відповідачі
надали суду докази про те, що ними
за кредитним договором станом на
18.03.2014 р. фактично сплачено в рахунок
погашення кредиту 19 178.96 доларів США
(а.с.92-174).

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна із
сторін повинна доказати ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених Кодексом.

В силу ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статті 60 ЦПК,
статті 61 ЦПК докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, лише на
показах позивача щодо факту
невиконання кредитних обов'язків.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів. Суд оцінює
належність, допустимість ,
достовірність кожного доказу окремо,
а також достатність і взаємозв'язок
доказів у сукупності.

Таким чином, суд, зважаючи на наведене
вище, в його сукупності і виходячи з
принципів законності та змагальності,
ненадання позивачем ПАТ«Райффайзен
Банк Аваль» суду допустимих доказів
щодо порушення відповідачем
обов'язків, які витікають з
неналежного виконання кредитного
договору №014/17-32/9866-83 від 11.07.2008 р.,
приходить до висновку про відмову у
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства « Райффайзен
Банк Аваль » до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
дострокове стягнення заборгованості
в сумі 13725,29 доларів США за кредитним
договором №014/17-32/9866-83 від 11.07.2008 р. та
звернення стягнення у рахунок
погашення заборгованості на предмет
іпотеки - нерухоме майно, трикімнатна
квартира № 4 ( чотири), що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 ( двадцять п'ять ),
зазначена на плані літ. А- квартира
складається з 3-х кімнат, стіни
цегляні, загальною площею 43,08 кв. м.,
житловою площею 28,4 кв.м., яка належить
ОСОБА_4 , на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченим
ОСОБА_6, приватним нотаріусом
Веселівського районного
нотаріального округу Запорізької
області 08.12.2004 р. за реєстровим № 11 , що
відповідає Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, видане
КП «Веселівське РБТІ » від 12.05.2008 р. №
18773152 ( реєстраційний номер 7950198) - шляхом
продажу предмету іпотеки на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за ціною
визначеною незалежним експертом в
ході проведення виконавчих дій та
задовольнити за рахунок предмету
іпотеки майнові вимоги Публічного
акціонерного товариства « Райффайзен
Банк Аваль » - відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Запорізької області через
Веселівський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області

А.О. Нагорний

08.12.2014