Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В. , при секретарі
Ксєломєнос О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
прокурора Іллічівського району м.
Маріуполя в інтересах держави в особі
Маріупольської міської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки,
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку та приведення
її в придатний для використання стан,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012 року прокурор
Іллічівського району м. Маріуполя в
інтересах держави в особі
Маріупольської міської ради звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки, в обґрунтування
якого вказав, що у лютому 2011 року
відповідач придбав нежиле приміщення
АДРЕСА_1, після чого самовільно зайняв
прилеглу до нього земельну ділянку
площею 0,0641 га, на якій без будь-яких
дозвільних документів звів
п'ятиповерхову будівлю, чим заподіяв
позивачу шкоду у розмірі 7766,77 грн. У
грудні 2012 року позивач збільшив
позовні вимоги і остаточно просив
зобов'язати ОСОБА_1 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,0641 га, розташовану по АДРЕСА_1
та привести зазначену земельну ділянку
у придатний для використання стан, а
також стягнути з ОСОБА_1 на користь
Маріупольської міської ради шкоду,
заподіяну внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки у розмірі
7766,77 грн. За клопотанням прокурора,
ухвалою Іллічівського районного суду
міста Маріуполя від 19 грудня 2012 року до
участі у справі в якості
співвідповідача була притягнена
ОСОБА_2

У судовому засіданні прокурор та
представник Маріупольської міської
ради позовні вимоги підтримали та
посилаючись на обставини, викладені в
позові, просили позов задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні
02 серпня 2013 року позов не визнав,
посилаючись на те, що будівлю на
спірній ділянці зведено особою на ім'я
ОСОБА_7, який в 2011 році звернувся до
нього за згодою на будівництво,
оскільки новобудова перекривала вхід
до належного йому підвального
приміщення, а наступного року просив
його домовитися про надання згоди
мешканцями будинку, вікна яких
перекривалися новою будівлею.
Погодившись допомогти, домовився про
згоду на будівництво з окремими
мешканцями будинку, які одержали від
забудовника грошову винагороду, про
розмір якої йому не відомо. Надалі у
судові засідання не з'явився, надавши
згодом заяву про розгляд справи за його
відсутності, в якій також просив
відмовити позивачу у задоволенні
позову.

Представник відповідача ОСОБА_1,
адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на те, що,
до самочинного будівництва по АДРЕСА_1
ОСОБА_1 не має жодного відношення,
спірну земельну ділянку він не займав,
а отже, не повинен нести за це
відповідальність.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні 10 вересня 2013 року позов не
визнала, посилаючись на те, що, до
самочинного будівництва по АДРЕСА_1
вона не має жодного відношення, спірну
земельну ділянку вона не займала, а
тому не повинна нести за це
відповідальність. Надалі у судові
засідання не з'явилася, надавши згодом
заяву про розгляд справи за її
відсутності, в якій також просила
відмовити позивачу у задоволенні
позову.

Суд, враховуючи пояснення усіх
учасників справи, дослідивши письмові
матеріали, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, дійшов висновку про те, що в
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Постановою Іллічівського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 22 січня 2013 року по адміністративній
справі № 0520/11813/2012 за позовом ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області про скасування
постанови про адміністративне
правопорушення, яке набрало законної
сили, встановлено факт, що твердження
про те, що самочинне будівництво
багатоповерхової будівлі на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 здійснюється ОСОБА_1
є лише припущенням. ОСОБА_1 жодного
відношення до цього об'єкту не має. (а.с.
71-74)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Законом не встановлено жодних
виключень щодо цієї норми.

Окрім того, згідно статей 10, 60
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування заявлених вимог
прокурор посилається на договір
купівлі-продажу від 24.02.2011р., за яким
відповідач ОСОБА_1 є власником нежилого
приміщення № 145 (літ. А/п) у будинку
АДРЕСА_1 та на матеріали перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, з яких вбачається, що
ОСОБА_1 самовільно займається та
використовується земельна ділянка
площею 0,0641га по АДРЕСА_1 з земель
житлової та громадської забудови
Маріупольської міської ради під
будівництво багатоповерхової будівлі.

Отже, особа забудовника встановлена
Державною інспекцією сільського
господарства в Донецькій області (далі
- Інспекція), даними якої керується
прокурор, на підставі перевірки
органом міліції заяви про порушення
вимог земельного законодавства.

Водночас, за результатами цієї
перевірки відносно відповідача
прийняте рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи за
відсутністю в його діях складу злочину.

При цьому, як вбачається з постанови
про відмову в порушенні кримінальної
справи, в результаті перевірки
встановлено, що з осені 2011 року на
ділянці, прилеглій до південної
сторони будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1
здійснює будівництво
багатоповерхового будинку. Разом з тим,
автор постанови не зазначає на
підставі яких фактичних даних
встановлено наведені обставини і,
більш того, констатує відсутність
будь-яких офіційних даних, що
підтверджують даний факт, який, по суті,
не є таким з огляду на його
бездоказовість.

Крім цього, за даними Маріупольського
бюро технічної інвентаризації за
виготовленням технічної документації
на самовільне будівництво звернулася
ОСОБА_2 і саме вона, за повідомленням
БТІ, є забудовником спірної ділянки.

Разом з тим, сама ОСОБА_2 у судовому
засіданні пояснила, що звернулася до
БТІ на прохання ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
займалися будівництвом зазначеної
споруди, а відповідач ОСОБА_1
підтвердив, що й до нього, з огляду на
належність йому підвального
приміщення, до якого примикає
новобудова, звертався з тим же
проханням якийсь ОСОБА_7.

На чоловіка на ім'я ОСОБА_7, як на
забудовника спірної ділянки, вказав
також свідок ОСОБА_4, який
безпосередньо виконував будівельні
роботи на спорудженні об'єкта
самовільного будівництва.

За таких обставин посилання прокурора
на свідчення мешканців будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_5. та пояснення ОСОБА_6, які
містяться в матеріалах міліцейської
перевірки за зверненням Інспекці, про
те, що ОСОБА_1 керував самовільним
будівництвом, є непереконливими. До
того ж, ОСОБА_5 у судовому засіданні
підтвердила, що, за словами
відповідача, він не є власником
спорудженої будівлі. У колективній
скарзі мешканців зазначеного будинку
на ім'я міського голови, долученої до
зазначених матеріалів, прізвище ОСОБА_1
або ОСОБА_2 теж не згадується.

Таким чином, належні, допустимі та
достатні докази вчинення
відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
цивільно-правового делікту, яким є
самовільне зайняття земельної ділянки
та самовільне будівництво, суду не
надані, тому підстави для покладання на
них обов'язків щодо усунення його
наслідків відсутні.

При цьому суд бере до уваги те, що дії,
за вчинення яких прокурор позивається
до відповідача, мають ознаки
кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 197
КК України), проте відомості про них до
Єдиного реєстру досудових
розслідувані прокурором не внесені, що
свідчить про відсутність достатніх
підстав підозрювати відповідачів в
самовільному зайнятті земельної
ділянки.

Не притягнуті відповідачі і до
адміністративної відповідальності за
самовільне зайняття земельної ділянки
(ст. 53-1 КУпАП), а постанова Інспекції про
накладення адміністративного
стягнення за недопущення на об'єкт
будівництва її посадових осіб (ч. 2 ст.
188-42) скасована судом за недоведеністю
здійснення будівництва відповідачем
ОСОБА_1

Суд вважає, що в даному випадку
прокурор обрав неспроможний спосіб
захисту прав позивача, який, за
відсутності об'єктивних даних про
особу забудовника, має діяти
відповідно до положень ст. 335
Цивільного кодексу України.

Отже, вимоги прокурора Іллічівського
району м. Маріуполя в інтересах держави
в особі Маріупольської міської ради до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки,
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку та приведення
її в придатний для використання стан,
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 174, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову прокурора
Іллічівського району м. Маріуполя в
інтересах держави в особі
Маріупольської міської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки,
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку та приведення
її в придатний для використання стан -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський райсуд міста
Маріуполя протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко