Єдиний унікальний номер 205/3355/14-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
02 вересня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
головуючого судді Остапенко Н.Г.
при секретарі Шевцовій М.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод
користування власністю шляхом
виселення, відшкодування моральної
ОСОБА_1 22.04.2014 року звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 про усунення перешкод
користування власністю шляхом
виселення, відшкодування моральної
В обґрунтування позовних вимог
зазначивши, що на підставі договору
довічного утримання від 09.06.2007р. за №2724,
який був укладений між позивачкою та
ОСОБА_4, їй належить домоволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла.
Відповідно до п.6 п.п.2.2 Договору
довічного утримання №2724 від 09.06.2007
року, право на довічне проживання в
домоволодінні, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, без права власності
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 помер.
Наприкінці жовтня 2013 року, позивачка
дізналася, що без її згоди, в
домоволодіння АДРЕСА_1 вселились,
05 листопада 2013 року, позивачка
звернулася до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області з
заявою про вчинення злочину, а саме
самовільне вселення, без дозволу
позивачки в домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
Також, відповідачі не впускають ОСОБА_1
у двір, чинять перешкоди у користуванні
18.11.2013 року від Ленінського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
надійшов висновок від 16.11.2013 року, в
якому було зазначено, що працівниками
міліції було проведено профілактичну
бесіду з гр.. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
пообіцяли висилитися з домоволодіння
Разом з тим, до теперішнього часу
відповідачі не висилились з
домоволодіння АДРЕСА_1
Також, у зв'язку із вчиненням
відповідачами протиправних дій, щодо
її майна та вчинення перешкод у
користуванні домоволодінням АДРЕСА_1
внаслідок яких вона позбавлена доступу
до домоволодіння, їй завдана моральна
У зв'язку з тим, що їй чиняться
перешкоди в користуванні власністю
вона змушена звернутися до суду та
просила зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
чинити їй , перешкоди у користуванні
власністю, а саме будинком який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
виселення з домоволодіння, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
стягнути з відповідачів солідарно,
якості відшкодування моральної шкоди
та судові витрати.
В судове засідання позивача ОСОБА_1 не
з'явилася, про день місце та час
проведення судового засідання
сповіщена належним чином. Письмово
просила справу розглядати за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
в повному обсязі, проти заочного
розгляду справи не заперечувала.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 не з'явилися. Про день місце
та час розгляду справи сповіщені
належним чином. Про причини своєї
неявки суд не повідомили, письмових
заяв від них не надходило.
Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення про заочний розгляд
справи, що відповідає положенням
статті 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає що позовні вимоги підлягають
часковому задоволенню з наступних
В ході судового розгляду встановлено,
що ОСОБА_1 належить домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі Договору довічного
утримання від 09 червня 2007 року
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстровано в реєстрі з №14.(а.с.8-9) та
24.07.2007 року зареєстровано в КП «ДМБТІ»
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла./а.с.19/
Відповідно до п.6 п.п.2.2 Договору
довічного утримання №2724 від 09.06.2007
року, право на довічне проживання в
домоволодінні, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, без права власності
05 листопада 2013 року, позивачка
звернулася до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області з
заявою про вчинення злочину, а саме
самовільне вселення, без дозволу
позивачки в домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1/а.с.20/
18.11.2013 року від Ленінського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
надійшов лист, в якому було зазначено,
що в ході проведення перевірки подій
зазначених в заяві від 05.11.2013 року, було
опитано гр.. ОСОБА_2 та ОСОБА_3,які
пояснили, що мешкають в домоволодінні
АДРЕСА_1 з метою догляду хворого діда
ОСОБА_5 за його проханням. Останні
пообіцяли висилитись з домоволодіння
АДРЕСА_1 в найближчий час, так як не
мають права там знаходитись. /а.с.21,22/
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 помер.
Після смерті ОСОБА_5, позивачка
повторно звернулася до Ленінського РВ
ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області з заявою про вчинення злочину,
а саме самовільне вселення, без дозволу
позивачки в домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на що
її було направлено висновок від 23.01.2014
року, в якому зазначено, що згідно
проведеної перевірки було встановлено
та опитано гр.. ОСОБА_2, який з даного
приводу пояснив , що дійсно на
теперішній час він мешкає в
домоволодінні АДРЕСА_1 , де тривалий
період часу доглядав за ОСОБА_5, з яким у
нього була домовленість про те, що він
буде мешкати в даному домоволодінні
після його смерті до закінчення
зимового періоду./а.с.24/
Відповідно до вимог ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, водночас власник має
право вчиняти щодо свого майна, будь
які дії які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечується рівні умови
здійснення своїх прав.
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним, ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку
встановлених законом.
В силу ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.
За правилами ст. 150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст..155 ЖК України власника
не може бути позбавлено права
користування жилим будинком, крім
випадків , установлених
З урахуванням викладеного, суд
вважає що позовні вимоги про усунення
позивачу, перешкоди у користуванні
власністю, шляхом виселення з
домоволодіння ОСОБА_3, ОСОБА_2 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.
Натомість суд вважає такими, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
в частині стягнення моральної шкоди з
відповідачів з огляду на наступне.
Позивач вважає, що право на
відшкодування моральної шкоди у неї
виникло на підставі ст. 1167 ЦК України.
Разом з тим, відповідно до п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України N 4 від
31 березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди
розглядаються зокрема: коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень; у
випадках, передбачених законодавством,
яке встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону України "Про захист прав
споживачів" чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
Однак положення ст. 1167 ЦК України,
регулюють позадоговірні (деліктні)
відносини, а тому на виниклі між
сторонами правовідносини вони не
поширюються, оскільки норми ЖК України,
на підставі яких позивач просить
задовольнити позовні вимоги, не
передбачають право на відшкодування
Така позиція викладена у рішенні
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26.12.2012 року по справі №
За змістом ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Аналізуючи фактично встановленні в
судовому засіданні обставини справи,
оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом під час розгляду
справи в їх сукупності та розглядаючи
позов в межах заявлених позовних вимог
і на підставі наданих сторонами
доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог у
заявлений позивачем спосіб.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати у
вигляді судового збору в розмірі 243,60
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.
319, 321, 355, 358, 361, 368, 369, 391 ЦК України, ст.
150,155 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 про усунення перешкод
користування власністю шляхом
виселення, відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1,
перешкоди у користуванні власністю,
шляхом виселення з домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. -
Стягнути в рівних частках ОСОБА_3,
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН:НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 243
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
Суддя