Номер провадження: 22-ц/785/5694/14
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного закладу «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» Міністерства охорони здоров'я України та голови ліквідаційної комісії ДЗ «Котовська лінійна санітарно епідеміологічна станція на Одеській залізниці» Міністерства охорони здоров'я України - Кравцової Раїси Олександрівни про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2014 року -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою у якій наполягала на поновленні її на роботі на посаді секретаря друкарки Державного закладу "Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці" Міністерства охорони здоров'я України, стягненні на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 грудня 2012 року по день поновлення її на роботі, стягненні індексації заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27 грудня 2012 року по день поновлення на роботі відповідно індексу споживчих цін, а також покласти на Кравцову Раїсу Олександрівну матеріальну відповідальність по відшкодуванню ДЗ "Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці" МОЗ України шкоди, яка пов'язана з її незаконним звільненням.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити її на посаді секретаря-друкарки та члена ліквідаційної комісії ДЗ «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» Міністерства охорони здоров'я України. В разі неможливості поновлення її на роботі в вказаній установі, відповідно до ст.235 КЗпП України, просила суд зобов'язати відповідачів видати їй трудову книжку, провести повний розрахунок усіх сум боргу, згідно рішень суду. Стягнути з ДЗ «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» МОЗ України на її користь за незаконне звільнення і затримку видачі трудової книжки з вини власника, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 27.12.2012 року по 25.03.2014 року у сумі 21841 гривні 53 копійки. Стягнути з ДЗ «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» МОЗ України на її користь моральну шкоду у сумі 12 180 гривень та стягнути з ДЗ «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» МОЗ України на її користь відшкодування матеріальної шкоди у сумі 220 гривень. Покласти на Кравцову Раїсу Олександрівну матеріальну відповідальність по відшкодуванню ДЗ "Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці" МОЗ України шкоди, яка пов'язана з її незаконним звільненням.

Справа вже розглядалась в як апеляційній так і в касаційній інстанціях. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2014 року в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується відповідними розписками. Апелянт подала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 т. 305 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачка з лютого 1989 року по 27 грудня 2012 року працювала на посаді секретаря-друкарки у Державному закладі «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» Міністерства охорони здоров'я України.

Наказом № 149 к від 25 грудня 2012 року вона була звільнена за ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства. Підприємство ліквідовано у зв'язку із наказом Міністерства охорони здоров'я України № 176-О від 21.09.2012 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1382 «Про утворення територіальних органів Державної санітарно-епідеміологічної служби» було створено 30 Головних управлінь Держсанепідслужби України, які є окремими юридичними особами.

26 грудня 2012 року складено акт про відмову ОСОБА_2 від підпису про ознайомлення з наказом від 21 вересня 2012 року Міністерства охорони здоров'я 176-0 «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ і організацій, що належать до сфери управління МОЗ України».

Згідно відомості про особисте повідомлення працівників державного закладу «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» про наступне звільнення в зв'язку з ліквідацією підприємства, а також попередження № 23 від 15 жовтня 2012 року, ОСОБА_2 попереджена про звільнення 15 жовтня 2012 року, але вона відмовилась від підпису про ознайомлення з попередженням, а також відмовилась від отримання попередження поштою (а.с.76,77).

На підставі наказу №149-«К» від 25 грудня 2012 року, ОСОБА_2 звільнена з Державного закладу «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» МОЗ України за ст.40 п.1 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією державного закладу (а.с.78-79).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 районний суд застосував наступні правові норми:

пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, згідно якого - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

статтю 49-2 КЗпП України відповіно якої - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці;

частину 1 сатті 43 КЗпП України згідно якої - розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник;

частину 3 статті 49-4 КЗпП України, якою передбачено - професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

Надавши аналіз вказаним правовим нормам, врахувавши висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, з'ясувавши обставини справи та давши оцінку всім зібраним у справі належним доказам міськрайонний суд обґрунтовано виходив з того, що з рішення комісії по трудовим спорам №2 від 24 жовтня 2012 року про скасування попередження про звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією державного закладу вбачається, що ОСОБА_2 звернулась 18 жовтня 2012 року до комісії по трудовим спорам про скасування попередження. При таких обставинах, суд встановив, що позивачка більше ніж за два місяці була повідомлена про звільнення у зв'язку з ліквідацією підприємства. З п. 2.1 колективного договору вбачається, що відповідач повинен повідомити профспілку за три місяці про ліквідацію установи, а працівників підприємства за два місяці (а.с.10).

З подання головного лікаря Котовськом СЕС Кравцвової Р.О. вбачається, що профспілковий комітет про звільнення працівників був повідомлений 01 жовтня 2012 року (а.с.19), тобто за 3 місяці, як це передбачено колективним договором.

Відповідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 (зі змінами) про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином суд зробив висновок, що відповідачу будь-яких погоджень на звільнення працівників у разі ліквідації від профспілкового комітету отримувати не потрібно. Наказ Міністерства охорони здоров'я про ліквідацію державного закладу не оскаржено. Пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників, не надавались.

При таких обставинах, суд вважав, посилання позивачки на те, що відповідачем не витримано термін повідомлення профспілок про ліквідацію, стосується лише процедури ліквідації підприємства, а не процедури звільнення позивачки та не може бути підставою для задоволення її вимог.

Крім цього, суд вважав, що відсутність наказу по СЕС на Одеській залізниці про ліквідацію державного закладу «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» не є підставою для задоволення вимог позивачки, оскільки є наказ Міністерства охорони здоров'я про ліквідацію державного закладу, до повноважень якого входить вирішення таких питань.

Рішенням комісії по трудовим спорам №2 від 24 жовтня 2012 року скасовані попередження про звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією державного закладу, у тому числі і попередження про звільнення позивача (а.с.9).

Суд зробив висновок, що саме по собі персональне попередження про звільнення є процесуальною дією, а тому його скасування не тягне будь-яких юридичних наслідків і ні яким чином не спростовує факту попередження працівника про звільнення у зв'язку з ліквідацією.

Суд також вважав, що відсутність наказу державного закладу «Котовська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Одеській залізниці» щодо попередження позивачки про звільнення у зв'язку з ліквідацію не є підставою для задоволення вимог позивачки, так як обов'язок видання такого наказу діючим законодавством не передбачено, а передбачено лише персональне попередження про наступне вивільнення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела, що її звільнення було незаконним, а тому позовні вимоги є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задовозадоволення позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює. Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді К.П.Мартинова

О.В.Оверіна