№ 2/359/2763/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 24" грудня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді -
Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Борисполі Київської
області цивільну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» до
ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого
страхового відшкодування в порядку
регресу, -

В С Т А Н О В И В :

24.12.2014 року ПрАТ «СК «Провідна»
звернулось до суду з даним позовом до
ОСОБА_1 стягнення в порядку регресу
виплачене страхове відшкодування у
розмірі 8000 гривень, а також судового
збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним. 29.07.2013 року між
ПрАТ «СК «Провідна та ОСОБА_1 було
відписано поліс №АС/4052564 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, на забезпечений
транспортний засіб DAEWOOLANOS
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач стверджує, що 05.09.2013 року о 09год
30хв. водій ОСОБА_1 в м.Бориспіль на
перехресті вул.Фурманова-Чехова,
керуючи автомобілем марки DAEWOOLANOS
реєстраційний номер НОМЕР_1, під час
проїзду рівнозначного перехрестя, не
надав перевагу в русі автомобілю марки
ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_5, що
рухався праворуч відносно руху його
транспортного засобу під керуванням
водія ОСОБА_3, в результаті чого
допустив зіткнення з даним
автомобілем, внаслідок чого
транспортні засобі зазнали механічних
пошкоджень, чим порушив п.п.2.3 (б), 16.12
Правил дорожнього руху України.
Позивач також зазначає, що вина
відповідача в дорожньо-транспортній
пригоді встановлене постановою
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 21.02.2014 року на те
підлягає доведенню в порядку ст..61 ЦПК
України. Крім того, позивач стверджує,
що 17.09.2013 року потерпілий ОСОБА_3
звернувся до позивача із заявою про
виплату страхового відшкодування, а
також, що 08.05.2014 року було складено
страховий акт №1 , яким визнано
зазначене ДТП страховим випадком та
проведено розрахунок суми страхового
відшкодування - 8500 гривень з
відрахуванням 500 гривень безумовної
франшизи. Позивач повністю виплатив
потерпілому ОСОБА_3 страхове
відшкодування в розмірі 8000 гривень та
вважає, що відповідач має відшкодувати
ці кошти в порядку регресу згідно з
підпунктом «ґ» пункту 1.1. ст..38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регрес ний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону, а також
відповідно до ст.27 Закону України «Про
страхування», та ст.ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК
України.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, направив заяву
про розгляд справи без його
присутності, відповідно до якої
позовні вимоги підтримує повністю та
не заперечує проти заочного розгляду
справи.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним чином
за зареєстрованим місцем проживання,
про причину неявки суд не повідомила,
будь-яких заяв чи заперечень до суду
від відповідача не надійшло.

Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224
Цивільного процесуального кодексу
України суд постановив ухвалу про
заочний розгляд справи, проти такого
вирішення справи представник позивача
не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
29.07.2013 року між громадянином ОСОБА_1 та
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Провідна» було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АС/4052564, на
забезпечений транспортний засіб DAEWOOLANOS
реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії
договору стархування з 00 год. 00 хв.
30.07.2013 року по 29.07.2014 року включно (а.с.9).

05 вересня року о 09год 30хв. в м.Бориспіль
на перехресті вул.Фурманова-Чехова
відбулась дорожньо-транспортна
пригоди, учасниками якої були
автомобіль марки DAEWOOLANOS реєстраційний
номер НОМЕР_1 під керуванням водія
ОСОБА_1 та автомобіль марки ВАЗ-21063
реєстраційний номер НОМЕР_5 під
керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок
чого транспортні засобі зазнали
механічних пошкоджень, що
підтверджується довідкою про
дорожньо-транспортну пригоду від 19.03.2014
року вих..№32,виданою Бориспільським
ВДАІ ГУ МВС України в Київській області
(а.с.16-17).

Відповідно до постанови
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 21 лютого 2014 року
встановлено що 05.09.2013 року о 09год 30хв.
водій ОСОБА_1 в м.Бориспіль на
перехресті вул.Фурманова-Чехова,
керуючи автомобілем марки DAEWOOLANOS
реєстраційний номер НОМЕР_1, під час
проїзду рівнозначного перехрестя, не
надав перевагу в русі автомобілю марки
ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_5, що
рухався праворуч відносно руху його
транспортного засобу під керуванням
водія ОСОБА_3, в результаті чого
допустив зіткнення з даним
автомобілем, внаслідок чого
транспортні засобі зазнали механічних
пошкоджень, чим порушив п.п.2.3 (б), 16.12
Правил дорожнього руху України та
здійснив правопорушення, передбачене
ст..124 КУпАП (а.с.-10).

Підстави звільнення від доказування
наведені в статті 61 Цивільного
процесуального кодексу України. Так,
відповідно до частини 4 вказаної статті
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті ДТП, що сталась з вини
відповідача ОСОБА_1, був пошкоджений
автомобіль ВАЗ-21063 реєстраційний номер
НОМЕР_5, внаслідок чого власнику
автомобіля ОСОБА_3 завдана матеріальна
шкода (а.с.19,20).

17.09.2013 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся
до позивача із заявою № про
виплату страхового відшкодування
(а.с.14-15).

Відповідно до страхового акту №1
зазначена потерпілим подія
дорожньо-транспортної пригоди визнана
страховим випадком та визначено розмір
страхового відшкодування після
вирахування безумовної франшизи в сумі
500 гривень в розмірі - 8000 гривень (а.с.12).

Зазначена сума страхового
відшкодування була погоджена між
позивачем ПрАТ «СК «Провідна» та
ОСОБА_3 08.05.21014 року шляхом укладання
Договору про врегулювання страхового
випадку за Договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/4052564 від 29.07.2013 року (а.с.11).

В судовому засіданні встановлено, що на
підтвердження того, що позивач
повністю виплатив потерпілому ОСОБА_3
страхове відшкодування в розмірі 8000
гривень, позивач надав та посилається в
позовній заяві на відомість №ВПТ-009507
від 28.05.2014 року та платіжне доручення
№021411 (№299994971) від 30 травня 2014 року
(а.с.-18, 18-зворот).

Проте, дослідженням зазначених
письмових документів встановлено, що
вони не доводять тієї обставини, що
ПрАТ «СК «Провідна» виплатило ОСОБА_3
вище обумовлене страхове
відшкодування в сумі 8000 гривень,
оскільки не містять підтвердження
видачі готівкових коштів або
перерахування безготівковим шляхом
зазначених коштів саме вказаній особі,
а є внутрішніми документами, що
обґрунтовують здійснені банківські
операції щодо коштів, призначених для
виплати приватних страхових
відшкодувань (а.с.18, 18-зворот).

З урахуванням викладеного суд прийшов
до висновку, що позивачем не надано
належних і допустимих доказів на
підтвердження понесених витрат на
виплату страхового
відшкодування у розмірі 8000 гривень
ОСОБА_3

Крім того, аналізом п.38.1.1 ст.38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що ч.1 вказаної
статті містить вичерпний перелік
підстав, що дають право страховику
після виплати страхового
відшкодування подати в порядку регресу
позов до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

В тому числі в підпункті «ґ» п.38.1.1 ст.38
зазначено підставу: «якщо він (мається
на увазі страхувальник або водій
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду) не повідомив страховика у
строки і за умов визначених у підпункті
33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону».

Проте, вивченням підпункту 33.1.2 пункту
33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» встановлено, що
зазначений підпункт не містить ані
строків, ані умов повідомлення
страховику про страховий випадок та
передбачає, що «у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний: вжити
заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди»

За змістом ч.8 ст.8 ЦПК України якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Даючи оцінку посиланням позивача в
обґрунтування заявлених позовних
вимог щодо права вимоги в порядку
регресу до відповідача, як водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, на положення ст.ст.993, ч.1 ст.1191
ЦК України, суд прийшов до висновку,
зазначені норми цивільного
законодавства не підлягають окремому
застосуванню без урахування положень
Закону «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», оскільки спеціальною нормою
в такому випадку, яка підлягала б
застосуванню мала бути ст.1194 ЦК України
так як відповідач застрахував свою
цивільну відповідальність, і позивач
не є потерпілим.

Також ані главою 67 «Страхування»
Цивільного кодексу України, ані ст.27
Закону України «Про страхування», а
також умовами укладеного сторонами
Договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/4052564 від 29.07.2013 року не
передбачено право позивача як
страховика вимагати від відповідача як
страхувальника сплати в порядку
регресу страхового відшкодування,
виплаченого за вказаним договором.

За змістом ч.2,3 ст.6 ЦК України сторони
мають право врегулювати в договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Таким чином, сторони не передбачили в
укладеному ними договорі таких
наслідків, як право страховика заявити
вимогу в порядку регресу до
страхувальника у разі неповідомлення
страховика.

З урахуванням наведеного, суд прийшов
до висновку, що заявлені позовні вимоги
позивачем недоведені, та не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства в зв'язку з чим в
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.10,11,60,79,88,169,209,212,214,215,224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про
стягнення суми виплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу -
відмовити повністю.

Рішення суду може бути переглянуто
Бориспільським міськрайонним судом
Київської області за заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення, а
також позивачем на рішення суду може
бути подана апеляційна скарга
Апеляційному суду Київської області
через Бориспільський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: І. В.
Муранова-Лесів