Справа № 2-1782/10
УХВАЛА

Іменем України

30 грудня 2014 року місто
Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

при секретарі Воробей В.М.,

за участю:

представника скаржника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниця скаргу
ОСОБА_3, з викликом заінтересованих
осіб – Публічного акціонерного
товариства «БМ Банк», головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4, на постанову про
відкриття виконавчого провадження та
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з
вищевказаною скаргою (та доповненнями
до неї), посилаючись на те, що 28.08.2014 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_4 була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 44508315 на виконання виконавчого листа
Вінницького районного суду Вінницької
області № 2-1782/10 від 03.06.2014 року, копія
якої була направлена на адресу
скаржника 30.08.2014 року та отримана нею
02.09.2014 року.

Крім того, 28.08.2014 року зазначеним
виконавцем була винесена також
постанова про арешт майна боржника
(ОСОБА_3Р.) та оголошення заборони на
його відчуження, яку скаржник отримала
поштовим зв’язком 03.09.2014 року.

Скаржник вважає, що вищезазначені
постанови винесені державним
виконавцем з явними грубими
порушеннями норм чинного
законодавства України про виконавче
провадження. На думку скаржника,
порушення виражаються в тому, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 28.08.2014 року була
направлена на її адресу лише через два
дні після винесення. Також, даною
постановою їй було надано семиденний
строк для добровільного виконання
рішення суду з дня винесення постанови,
тобто до 04.09.2014 року, тому оскільки вона
її отримала лише 02.09.2014 року, то
фактично була позбавлена можливості
добровільно виконати рішення суду у
встановлений державним виконавцем
строк.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що сума
стягнення за виконавчим листом
становить 5 922 356,36 грн., а тому державний
виконавець відповідно до чинного
законодавства України, саме в межах
даної суми мав право накласти арешт на
належне їй майно. В даному випадку він,
не перевіривши, яке саме рухоме та
нерухоме майно належить скаржнику на
праві власності, не зробивши запити до
відповідних органів про наявність
такого майна, наклав арешт на все
належне їй рухоме та нерухоме майно.

Також зазначає, що будь-якого опису
належного їй майна державним
виконавцем не проводилось та взагалі
не було встановлено, яке саме майно їй
належить.

Крім того, вищезазначені постанови
було винесено в один день, тобто, не
дочекавшись спливу строку на
добровільне виконання рішення суду,
державний виконавець наклав арешт на
належне скаржнику майно, що призвело,
як зазначає остання, до порушення її
права власності, оскільки єдиною
можливістю для погашення боргу є
реалізація належного їй майна, проте
такої можливості вона була позбавлена.

Враховуючи вищезазначене, скаржник
ОСОБА_3 просить суд скасувати зазначені
постанови державного виконавця.

В судовому засіданні представник
скаржника за довіреністю ОСОБА_1 скаргу
підтримав на підставах, викладених в
ній. Крім того, зазначив, що виконавчий
лист не відповідає вимогам ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
тому виконавець не мав права
відкривати по ньому виконавче
провадження, а саме: в виконавчому
листі неправильно зазначена адреса
стягувача, а також не зазначено номера
поточних рахунків стягувача та в яких
банківських установах вони відкриті.

Представник заінтересованої особи
(стягувача) – ПАТ «БМ Банк» за
довіреністю ОСОБА_2 заперечує проти
скарги, вважає, що постанови про
відкриття виконавчого провадження та
арешт боржника винесені відповідно до
норм чинного законодавства. Попередньо
представником банку було подано через
канцелярію суду письмовий відзив на
скаргу, який приєднано до матеріалів
скарги.

Заінтересована особа – головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4 в судове засідання не
з’явилась з невідомих суду причин,
хоча про час та місце розгляду скарги
повідомлялась судом належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступних висновків.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 11.11.2013 року
Вінницьким районним судом Вінницької
області було винесено повторне заочне
рішення, яким позов ПАТ «БМ Банк»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк»
суму заборгованості за договором
кредиту № 519/090608 від 09.06.2008 року в
розмірі 5 276 193,21 грн. Також з них
солідарно стягнуто суму
заборгованості за договором кредиту №
473/280308 від 28.03.2008 року в розмірі 646 163,15
грн. Крім того, з них солідарно стягнуто
судовий збір в сумі 6 882 грн. Рішення
набуло чинності відповідно до ухвали
Апеляційного суду Вінницької області
18.12.2013 року.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України,
але порядок, строки, процедура їх
виконання регламентуються
спеціальними законами.  Згідно зі ст.14
ЦПК України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

На підставі виконавчого листа № 2-1782/10,
виданого Вінницьким районним судом
Вінницької області 03.06.2014 року,
відповідно до заяви стягувача (ПАТ «БМ
Банк»), головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4 28.08.2014 року були
винесені постанови про відкриття
виконавчого провадження та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, копії яких долучені
до матеріалів скарги.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» у заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Відповідно до частин 1 та 6 ст.52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі, якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

За вимогами ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

З огляду на вищезазначене вбачається,
що державний виконавець в порядку
примусового виконання за виконавчим
документом, виданим на підставі
рішення суду, що набрало законної сили,
діяв в інтересах стягувача.

Враховуючи наведені обставини, а також
вимоги вищенаведених норм чинного
законодавства, суд вважає, що права чи
свободи заявника під час вчинення
оскаржуваних дій державним виконавцем
не було порушено, останній діяв в межах
наданих йому Законом України «Про
виконавче провадження» прав і
обов'язків.

За вимогами норм ч.3 ст.387 ЦПК України
суд постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги, якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчиненні відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця і права чи свободи заявника
не було порушено.

Таким чином, в судовому засіданні
підстав для визнання дій головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4 неправомірними не
встановлено.

Крім того, в доповненнях до скарги
представник скаржника ОСОБА_3 – ОСОБА_1
просив визнати виконавчий лист таким,
що не підлягає стягненню, однак в
подальшому через канцелярію суду
звернувся з письмовою заявою, в якій
просив вважати доповнення до скарги
неподаними та не розглядати їх, тому
суд при розгляді скарги в судовому
засіданні доповнення до скарги не
розглядав та рішення по них не приймає.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про виконавче
провадження», ст.ст. 383, 387 ЦПК України,
суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3, з викликом
заінтересованих осіб – Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»,
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4, на постанову про
відкриття виконавчого провадження та
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
– відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Апеляційного суду
Вінницької області протягом п’яти
днів з дня її проголошення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п’яти днів з
дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ:
Ю.Ф.Карпінська