Справа № 347/1939/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2580/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М. Б. М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Мелінишин Г.П., Шалаути Г.І.

секретаря
Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її
представника -ОСОБА_3, представника
відповідача1-Палійчука Д.М.,
відповідача2-ОСОБА_8 та його
представника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_2 до Космацької сільської
ради, ОСОБА_8 про визнання недійсним
рішення сесії Космацької сільської
ради від 13.04.2007 року, Державного акту на
право власності на земельну ділянку,
відшкодування майнової та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_7,
ОСОБА_2 на рішення Косівського
районного суду від 04 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачі звернулися в
суд із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що згідно рішення Косівського
районного суду від 01.07.2014 року ОСОБА_7
втратив право на користування житловим
приміщенням в АДРЕСА_1 із зняттям із
реєстраційного обліку, який належить
на праві власності відповідачу ОСОБА_8

Позивачі вказують, що раніше, за
згодою відповідача та його дружини
ОСОБА_9, яка була інвалідом І групи та
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вони доглядали та
повністю вели господарство покійної.
Після її смерті вони за власні кошти
виготовили технічну документацію на
приватизацію житлового будинку,
господарських споруд та земельних
ділянок, які в подальшому були
приватизовані на відповідача. При
виготовленні технічної документації
на приватизацію земельних ділянок
відповідача, з їх спільною згодою
включено частину земельної ділянки
0,24га, якою постійно користувалась і
користується надалі їх сім'я. Вважають,
що рішення Космацької сільської ради
від 13.04.2007 року на підставі якого
відповідачу видано Державний акт про
право власності на земельну ділянку і
сам акт від 06.09.2007 року підлягають
скасуванню.

Крім того, вони понесли матеріальну
шкоду, а саме: витрати на обряд похорону
дружини відповідача в сумі 1430грн.,
виготовлення технічної документації в
сумі 1160 грн., яку просили стягнути з
відповідача на їх користь, а також
50000грн. моральної шкоди, як компенсацію
за тривалий догляд за важко хворою
дружиною відповідача, 2000грн. витрат на
правову допомогу та судові витрати.
Просили поновити строк звернення до
суду.

Рішенням Косівського районного суду
від 04 листопада 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_7, ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу, в якій посилаються
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянти зазначають, що суд першої
інстанції, відмовляючи їм в
задоволенні позову з підстав пропуску
трьохрічного строку позовної давності
звернення до суду, не взяв до уваги, що
ними такий строк пропущено з поважних
причин, оскільки дізнались про
порушення їх майнових прав з часу
винесення судового рішення про втрату
права на користування житловим
приміщенням - 01.07.2014 року. Так, в період з
2006 року їм не було необхідності
звертатись до суду, оскільки
перебували з відповідачем у нормальних
стосунках, поки не вмішалась родина
відповідача.

Апелянти також вказують, що судом у
рішенні перекручені покази свідків,
зокрема представника Космацької
сільської ради, який вказував, що
дійсно за спільною згодою між ними та
відповідачем було прийнято рішення
сільської ради про приватизацію
земельних ділянок, якими користується
відповідач та їхньої - 0,22га, з метою
менших матеріальних затрат. Крім того
підтвердив також, що вони доглядали за
господарством відповідача та його
покійною дружиною.

З цих підстав просили рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити їхні
позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та
її представник доводи апеляційної
скарги підтримали з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просили про їх
задоволення.

Апелянт ОСОБА_7 в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлений про час й місце розгляду
справи, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Представник відповідача1 частково
визнав апеляційну скаргу.

Відповідач2 та його представник
апеляційну скаргу заперечили, вважають
її безпідставною, а рішення суду
законним та обґрунтованим, яке просили
залишити в силі.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачами
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду з даним позовом,
підстав для його поновлення не
встановлено.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст.261 ЦК України).

Встановлено, що позивачі здійснювали
догляд за сім'єю відповідача ОСОБА_8,
зокрема: позивач ОСОБА_2 здійснювала
постійний догляд за покійною дружиною
відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивача ОСОБА_7
зареєстровано у господарство
відповідача ОСОБА_8 по спільній згоді
сторін. Згідно заповіту від 11.03.2006 року,
ОСОБА_10 все своє майно, де б воно не було
і з чого б воно не складалося, заповів
ОСОБА_11 Зазначені обставини
підтверджуються письмовими доказами,
що знаходяться в матеріалах справи та
не заперечуються сторонами. Однак, в
подальшому після смерті ОСОБА_9, між
сторонами виник конфлікт і рішенням
Косівського районного суду від 01.07.2014
року, у справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_7, третя особа без самостійних
вимог: Космацька сільська рада про
визнання особи такою, що втратила право
на житло, позов задоволено та виселено
ОСОБА_7 таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1 і виписано його з цього
будинку.

Звертаючись в суд із зазначеним
позовом, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зазначили, що
саме вище вказане рішення стало
підставою для звернення до суду,
оскільки вони здійснювали догляд за
покійною дружиною відповідача та за її
господарство, виготовляли всю
документацію по приватизації
земельних ділянок, проводили
похоронний обряд, а відповідач в свою
чергу приписав позивача у своє
господарство.

Однак суд першої інстанції не звернув
уваги на зазначені обставини та дійшов
до помилкового висновку про те, що
позивачами пропущений визначений
законом строк для звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Космацької сільської ради від
13.04.2007 року, ОСОБА_8 вирішено передати у
приватну власність земельну ділянку
площею 1,1262га для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована в АДРЕСА_2. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_8 06.09.2007 року
видано Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку (а.с.19). У зазначений державний
акт включено і частину земельної
ділянки у розмірі 0,22га, яка рішенням
виконкому Космацької сільської ради
від 27.12.2000 року надана у постійне
користування позивачці ОСОБА_2 Дані
обставини сторонами не заперечуються.
Більше того, як ствердив у судовому
засіданні апеляційного суду
представник Космацької сільської ради,
при оформленні в 2007 році ОСОБА_8 права
власності на земельну ділянку, площею
1,2262га для ведення особистого
селянського господарства, у вказану
площу було включено земельну ділянку
площею 0,2029га, яка відповідно до рішення
виконкому Космацької сільської ради
від 27.12.2000 року (у рішенні вказана площа
0,22га) надавалась в користування
ОСОБА_2, оскільки на це була взаємна
згода сторін. Розбіжності у площі
представник пояснив похибкою в обмірі
земельної ділянки. Крім того,
представник подав письмове клопотання
про зазначене вище, вказавши, що судом
першої інстанції неправильно
трактовано дані покази.

Відповідно до статті 125 ЗК України
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Згідно частин 1-3 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом,
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права
власності на земельну ділянку за такою
угодою, свідоцтвом про право на
спадщину, а право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на
право постійного користування
земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що при винесенні
рішення про передачу у власність
земельної ділянки ОСОБА_8 площею 1,1262га
для ведення особистого селянського
господарства, порушено порядок її
передачі, оскільки до її загальної
площі включено земельну ділянку, яку
передано ОСОБА_2 Процедура зазначеного
включає в себе вилучення земельної
ділянки, за заявою останньої до земель
запасу та передачі її у власність іншій
особі, в даному випадку ОСОБА_8

Отже, рішення Космацької сільської
ради від 13.04.2007 року, про передачу
ОСОБА_8 у приватну власність земельну
ділянку площею 1,1261га для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована в АДРЕСА_2, а також
Державний акт на право приватної
власності на зазначену земельну
ділянку, який виданий на підставі
даного рішення слід визнати
недійсними.

Що стосується матеріальних збитків, та
така вимога підлягає до часткового
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що позивачі
проводили похоронний обряд покійної
дружини відповідача - ОСОБА_9, що
підтвердив у засіданні апеляційного
суду представник сільської ради та не
заперечив відповідач ОСОБА_8

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про поховання та
похоронну справу», поховання померлого
це є комплекс заходів та обрядових дій,
які здійснюються з моменту смерті
людини до поміщення труни з тілом або
урни з прахом у могилу або колумбарну
нішу, облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству.

Згідно ст. 1232 ЦК України спадкоємці
зобов'язані відшкодувати розумні
витрати, які були зроблені одним із них
або іншою особою на утримання, догляд,
лікування та поховання спадкодавця та
встановлено дві додаткові особливості
покладення на спадкоємців обов'язку
щодо покриття витрат на утримання,
догляд, лікування та поховання
спадкодавця - вказані витрати повинні
бути розумними, що стосується їхнього
розміру та необхідності здійснення.

Як убачається із копії накладної (а.с.
20), сім'єю позивачів витрачено на
здійснення похоронного обряду грошові
кошти в розмірі 1400грн. А тому, позовні
вимоги в цій частині, колегія суддів
вважає обґрунтованими. Що стосується
коштів в розмірі 1160грн., які, як
вказують позивачі, вони потратили на
виготовлення технічної документації
на житловий будинок та земельні
ділянки, то вимоги в цій частині до
задоволення не підлягають, оскільки не
підтверджені належними та допустимими
доказами. А додані до матеріалів справи
копії квитанцій (а.с.21-27), не дає підстав
вважати, що кошти сплачені саме
позивачами, оскільки платником у них
зазначений відповідач ОСОБА_8

Відповідно до роз'яснень даних в п.5
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди обов'язковому
з'ясуванню підлягають і наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань чи втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні.

Оцінюючи надані сторонами докази у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм,
як цивільного так і процесуального
права, а невідповідність висновків
суду обставинам справи призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

На думку колегії суддів, що належних та
допустимих доказів про заподіяння
моральної шкоди на суму 50000 гривень,
позивачами суду не надано і зазначені
вимоги в судовому засіданні не
доведені, а тому такі вимоги до
задоволення не підлягають.

Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. А тому з
відповідача ОСОБА_8 в користь позивачів
слід стягнути 1365,40грн. судових витрат.

Оцінюючи надані сторонами докази у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм, як цивільного так і
процесуального права, а
невідповідність висновків суду
обставинам справи призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції не може залишатися в
силі, підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від
04 листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_7, ОСОБА_2 до Космацької
сільської ради, ОСОБА_8 про визнання
недійсним рішення сесії Космацької
сільської ради від 13.04.2007 року,
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, відшкодування
майнової та моральної шкоди
задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення рішення
сесії Космацької сільської ради від 14
квітня 2007 року про передачу ОСОБА_8 у
власність земельної ділянки площею
1,1262 га для ведення особистого
селянського господарства в с.Космач,
Косівського району, Івано-Франківської
області.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 807368 від 06 вересня 2007 року,
виданий Космацькою сільською радою на
імя ОСОБА_8, жителя с. Космач,
Косівського району, Івано-Франківської
області.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_7,
ОСОБА_2 1430 грн. майнової шкоди,1365.40 грн.
понесених судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута