Справа №493/809/14-ц
Провадження № 2/493/271/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2014 року
м. Балта, Одеська область

Балтський районний суд Одеської
області в складі:

головуючого-судді
Наумчак Л.І.

при секретарі
Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м. Балти,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
визначенні порядку розпорядження та
користування земельною ділянкою та
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Балтської міської ради, ОСОБА_1 про
встановлення земельного сервітуту на
право проїзду транспортним засобом по
наявному шляху,

В
С Т А Н О В И В:

27.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
визначенні порядку розпорядження та
користування земельною ділянкою.

30.04.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до Балтської міської ради,
ОСОБА_1 про встановлення земельного
сервітуту на право проїзду
транспортним засобом по наявному
шляху.

Ухвалою Балтського районного суду
Одеської області від 30.05.2014 року
позовна заява ОСОБА_2 до Балтської
міської ради Одеської області та
ОСОБА_1 про встановлення земельного
сервітуту на право проїзду
транспортним засобом по наявному шляху
об'єднана в одне провадження з позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення
перешкод у визначенні порядку
розпорядження та користування
земельною ділянкою.

Свою вимогу ОСОБА_1 мотивує тим, їй на
праві приватної власності належить
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований на земельній ділянці
площею 1024 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Балтського районного суду
Одеської області від 19.02.13 року
скасовано рішення виконавчого
комітету Балтської міської ради
народних депутатів № 101 від 19.04.1984 р. в
частині вилучення в міськземфонд
земельної ділянки у ОСОБА_5 27.8 кв.м. для
загального проїзду між будинками зі
сторони вул. Петровського.

Не зважаючи на те, що Постановою суду
від 19.02.13 р. скасовано рішення
виконавчого комітету Балтської
міської ради народних депутатів № 101
від 19.04.1984 р. в частині вилучення в
міськземфонд земельної ділянки у
ОСОБА_5 27.8 кв.м. для загального проїзду
між будинками зі сторони вул.
Петровського, яким їй чинили перепони у
приватизації земельної ділянки, але на
даний час і досі існують перепони у
приватизації земельної ділянки та
користуванні земельною ділянкою тому,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять їй перепони,
а саме: не звільняють її земельну
ділянку, та не дають можливості
встановити паркан по її межі.

Відносно позову ОСОБА_2. пояснила, що
дозвіл на будівництво гаража їй
видавався для мотоцикла із боковим
причепом, а вигрібна яма побудована без
відповідного дозволу. Та якби гараж був
побудований відповідно до дозволених
розмірів, то ОСОБА_2. могла заїжджати до
гаражу по своїй земельній ділянці з
іншої сторони житлового будинку, а
необхідності заїзду до вигрібної ями
небуло б, оскільки вона побудована
незаконно.

ОСОБА_1 та її представник підтримали
свій позов, і просять його
задовольнити, а в задоволені позову
ОСОБА_2 просять відмовити.

Свою вимогу ОСОБА_2 мотивує тим, що вона
зі своєю родиною проживає у приватному
будинку, який вона фактично прийняла у
спадок від батьків. Поруч з її будинком
мешкає ОСОБА_1 Обидва домоволодіння
будувалися ще до вступу в силу ЗК
України, і по теперішній час
кадастровий номер земельним ділянкам,
на яких побудовані домоволодіння не
присвоєно. По частині земельної
ділянки, площею 27,8 кв.м., яка була
повернута в користування ОСОБА_1
вищевказаною постановою Балтського
районного суда,- проходить проїзд до її
гаражу та вигрібної ями, куди можливо
проїхати лише цим шляхом. На даний час,
ОСОБА_1 перешкоджає та чинить їй
перепони у проїзді до гаражу та
вигрібної ями, та наполягає на
будуванні паркану, тому вона просить
відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову,
та навпаки просить задовільнити її
позов про встановлення постійного
сервітуту, а саме проїзд транспортним
засобом на безоплатній основі до
гаражу та вигрібної ями.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просить
задовольнити її позов, а в задоволені
позову ОСОБА_1 просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, але надав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Відповідач Балтська міська рада в
судове засідання не зявилася, але
надала заяву від 29.05.2014 року ( а.с. 46) про
розгляд справи в її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін,
проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши зібранні докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню,
а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновлення межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не звільняють
земельну ділянку ОСОБА_1, не дають
встановити паркан по її межі, заїздять
на її земельну ділянку великоваговими
автомашинами, які стрясають землю від
чого сідає фундамент будинку, а стіни
тріскаються, не надають згоди на
приватизацію, отже чинять перешкоди
позивачці в користуванні даною
земельною ділянкою.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України та п. б
ч. 3 ст. 152 ЗК України, способами захисту
цивільних прав та інтересів та
способами захисту прав на земельні
ділянки можуть бути: припинення дії,
яка порушує право, відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Судом встановлено, що висновком
відділу регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Балтської райдержадміністрації щодо
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність гр. ОСОБА_1 від 06.12.2013 року №
13-15/595, встановлено, що ОСОБА_1 погоджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та можливості
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 0,1084, з них 0,1000 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та 0,0084 га для ведення
особистого селянського господарства
(а.с. 9).

Згідно з довідкою виданою 31.12.2013 року №
1587 Балтською міською радою Одеської
області відмовлено у погоджені проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, тому що згідно з
вимогами ст. 198 ЗК України невід'ємною
частиною кадастрової зйомки є
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та
землекористувачами (а.с. 10).

Відповідно до акту обстеження
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 від 26.09.2013 року, встановлено, що
при обстежені земельної ділянки
комісією встановлено, що відстань від
стіни будинку № 39-а до межі будинку № 37
складає 2,20 м, що не дає можливості
здійснювати проїзд автотранспорту. У
дворі будинку № 39-а з боку будинку № 39
розташована вигрібна яма, під'їзд до
якої здійснюється за рахунок проїзду
загального користування між будинками
№ 39 та № 39-а, тому пропозиції комісії:
відстань між будинками № 39 та № 39-а
залишити як проїзд загального
користування (а.с. 106).

Відповідно до постанови Балтського
районного суду Одеської області від 19
лютого 2013 року рішення виконавчого
комітету Балтської міської ради
народних депутатів № 101 від 19.04.1984 року
в частині вилучення в міськземфонд
земельної ділянки у ОСОБА_5 27,8 кв.м. для
загального проїзду між будинками зі
сторони вул. Петровського скасовано
(а.с. 6).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. При цьому, доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Ст. 2 ЗК України передбачено, що
земельні відносини - це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади.

Ст. 96 ЗК України передбачено, що
землекористувачі зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів, дотримуватись
правил добросусідства, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України
порушені права власників земельних
ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Отже, як встановлено судом та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, протиправна поведінка
відповідачів перешкоджає позивачці
здійснювати права користування та
розпорядження належною земельною
ділянкою.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою -
обґрунтовані, доведені в судовому
засіданні та такі, що підлягають
задоволенню.

Що стосується спірних правовідносини
між сторонами, пов'язаних з
пред'явленням позову про встановлення
земельного сервітуту, то на нього
поширюється дія ст. ст. 401-404 ЦК України
та ст. ст. 98-100 ЗК України.

Зокрема, відповідно до ст. 401 ЦК України
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.
Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно зі ст. 402 ЦК України, якою
визначено порядок встановлення
сервітуту, сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Земельний
сервітут може бути встановлений
договором між особою, яка вимагає його
встановлення, та власником
(володільцем) земельної ділянки. У разі
недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Таким чином, судове рішення є окремою
формою сервітуту.

Відповідно до ст. 404 ЦК України право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатація ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорація тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Ст. 99 ЗК України встановлено, що
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних
сервітутів, як право проходу, право
проїзду на транспортному засобі по
наявному шляху; право прогону худоби по
наявному шляху. Як передбачено ст. 100 ЗК
України сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Суд враховує, що між сторонами не
досягнуто згоди щодо встановлення
земельного сервітуту. ОСОБА_1
категорично заперечує щодо вилучення
із її користування частини земельної
ділянки для влаштування заїзду до
гаражу , оскільки із іншої сторони є
наявний під`їзд. Окрім того, що ОСОБА_3
мають наявний заїзд з іншого боку
будинку, суд звертає також увагу, що
вони не вправі вимагати питання
встановлення сервітуту із ОСОБА_1, так
як не являються власниками земельної
ділянки, на якій розміщено об`єкти
нерухомого майна,так і не являються
власниками нерухомого майна,а саме
домоволодіння. При цьому
правовідносини, які виникли між
сторонами на даний час не підлягають
врегулюванню у спосіб встановлення
земельного сервітуту.

Крім того ,якби ОСОБА_2 являлася
власником домоволодіння, то вона
повинна була звернутися до ОСОБА_1 з
пропозицією про укладання договору про
земельний сервітут, повинна була
запропонувати їй договір, в якому були
б зазначені умови та порядок
використання земельної ділянки, а у
разі відмови ОСОБА_1 укласти такий
договір, ОСОБА_2 має право звернутися з
позовом до суду.

З наданих сторонами доказів
вбачається, що ОСОБА_2 не зверталася
належним чином до ОСОБА_1 у
відповідності до ст. 402 ЦК України з
метою укладення договору про
встановлення земельного сервітуту,
сторони не вирішували питання про
укладення договору сервітуту у
встановленому порядку, а оскільки
порядок укладення договору сервітуту
не виконаний, то звернення ОСОБА_2 з
позовом до суду про встановлення
такого сервітуту на даний час є
недоцільним.

Закон вимагає від ОСОБА_2 надання суду
доказів того, що нормальне
використання земельної ділянки
неможливо без обтяження сервітутом
чужої земельної ділянки.

При цьому слід довести, що задоволення
потреб ОСОБА_2 неможливо здійснити
яким-небудь іншим способом.

Також слід зазначити, що відповідно до
ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Ч. 3 ст. 101 ЗК України передбачено право
власника чи землекористувача
земельної ділянки, щодо якої
встановлено сервітут, вимагати від
осіб, в інтересах яких встановлено
земельний сервітут, плату за його
встановлення, якщо інше не передбачено
законом.

Суд вважає, що умови земельного
сервітуту, який ОСОБА_2 вимагає, є
такими, що суперечать вимогам закону, є
належним чином не конкретизованими та
не обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 просить встановити
безстроковий безоплатний земельний
сервітут на право проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху, при цьому вона ніяким чином не
обґрунтовує доцільність встановлення
саме безоплатного земельного
сервітуту, в судовому засіданні
вказала, що наявного шляху на
зазначених нею земельних ділянках не
існує, тобто вона фактично вимагає
надання їй права користуватися
частиною земельної ділянки, власником
якої є держава та яка передана в
користування ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_2 про те, що без
встановлення земельного сервітуту
вона не матиме змоги використовувати
свою земельну ділянку за призначенням,
на увагу не заслуговують, оскільки
ніяких доказів стосовно того, що
відсутність такого сервітуту
перешкоджає їй користуватися своєю
земельною ділянкою, не надано.

Згідно з дозволом на будівництво
гаража № 103 від 11.11.1983 року, - дозволено
на даній земельній ділянці будівництво
гаражу розміром два на три метри, тобто
для мотоцикла із боковим причепом, до
якого проїзд можливий з іншої сторони
житлового будинку, і відпадає
необхідність використовувати земельну
ділянку ОСОБА_1.( а.с. 38).

Крім того, фактично на земельній
ділянці домоволодіння № 39-а збудований
гараж в експлуатацію не здавався, в
схематичному плані гараж та вигрібна
яма не відображені, в наявності тільки
акт про закінчення будівництва та
ввода в експлуатацію від 19 серпня 1982
року (а.с.35-37).

За вказаних обставин, оцінивши
досліджені докази у свій сукупності,
суд приходить до висновку про
безпідставність заявлених ОСОБА_2
позовних вимог про встановлення
земельного сервітуту, у зв'язку із чим у
задоволенні її позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею судові витрати.

А також підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення на його користь
з відповідача витрат на правову
допомогу в сумі 200 грн.

На підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків безоплатної правової
допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмета доказування по справі.

На підтвердження цих обставин ОСОБА_1
додано до матеріалів справи квитанцію
від 31.07.2014 року з найменуванням послуг у
виді юридичної допомоги на суму 1500 грн.
(а.с.94).

ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 121,80
грн. згідно квитанції № 148 від 26.03.2014
року (а.с. 1).

Таким чином підлягають стягненню з
відповідачки-позивачки витрати на
сплату судового збору в сумі 121,80 грн. та
витрати на правову допомогу в сумі 1500
грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 15,
16, 401-404 ЦК України, ст. ст. 2, 90, 98-101, 106, 152,
158, 198 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у визначенні порядку
розпорядження та користування
земельною ділянкою - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_1 перепони у користуванні її
земельною ділянкою площею 1024 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути
ОСОБА_1 у її користування земельну
ділянку площею 27,8 кв.м., яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити
перешкоди у встановленні паркану
ОСОБА_1 між її житловим будинком та
будинком ОСОБА_2 і ОСОБА_3 згідно схеми
розмежування земельних ділянок станом
на 13.04.1992 рік.

У задоволені позову ОСОБА_2 до
Балтської міської ради, ОСОБА_1 про
встановлення земельного сервітуту на
право проїзду транспортним засобом по
наявному шляху - відмовити.

Стягнути у солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1621,80
гривень, в тому числі - судові витрати в
сумі 121,80 гривень та 1500 гривень за
оплату правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до
Одеського апеляційного протягом
десяти днів з дня проголошення.

СУДДЯ :