АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1237/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3049/14
Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р. М.
Доповідач Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Глобинського районного суду
Полтавської області від 05 серпня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості по
аліментах та неустойки, за участю
третьої особи без самостійних вимог
щодо предмета спору - відділу державної
виконавчої служби Глобинського
районного управління юстиції, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, який в ході
розгляду справи збільшила та остаточно
просила стягнути з ОСОБА_2 на її
користь заборгованість по сплаті
аліментів станом на 01.03.2014 року в сумі 30
639 грн. 53 коп., а також неустойку (пеню) за
період з лютого 2011 року по 01.03.2014 року в
сумі 164 958 грн. 06 коп. Позов
обґрунтовувала тим, що відповідач не
виконує рішення Кременчуцького
районного суду Полтавської області
від 31 березня 2011 року, за яким йому
присуджено на її користь сплату
аліментів на утримання спільної
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі
третини заробітку (доходу), але не менше
ніж 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 10.02.2011 року і до повноліття
дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Внаслідок
цього, за період з лютого 2011 року по
березень 2014 року з його вини
утворилася заборгованість.

Рішенням Глобинського районного суду
Полтавської області від 29 вересня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 1955 грн. 98 коп.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та
подала на нього апеляційну скаргу, у
якій просить його скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
заявлені нею позовні вимоги в повному
обсязі

Апелянт вважає рішення суду таким, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи в їх сукупності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апелянта, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення за
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сторони з 25 вересня 2004
року перебували в шлюбі, який 28
листопада 2012 року на підставі рішення
Кременчуцького районного суду
Полтавської області було розірвано,
яке набрало чинності 19.12.2012 року.

Від шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 31 березня
2011 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця с. Погреби Глобинського
району Полтавської області, стягнуто
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі третини його
заробітку (доходу), але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 10.02.2011 року і до повноліття
дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішення
набрало законної сили 11.04.2011 року.

Виконавчий лист був виданий позивачу
за її зверненням лише 17 жовтня 2012 року. 7
листопада 2012 року (тобто через 19
місяців після вступу рішення в законну
силу) вона звернулася до відділу ДВС
Глобинського РУЮ із заявою про
примусове виконання вказаного рішення
суду. 12 листопада 2012 року державний
виконавець виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження.

При дослідженні в судовому засіданні
виконавчого провадження, судом
встановлено, що названа постанова
рекомендованим листом боржнику ОСОБА_2
не направлялася, оскільки в матеріалах
відсутнє поштове повідомлення з
відміткою про вручення йому такої
кореспонденції. В наявності - лише
супровідний лист від 12.11.2012 року про
направлення постанови про відкриття
виконавчого провадження, отримання
якого представник відповідача
заперечувала і ця обставина не
спростована жодним доказом. Виконавче
провадження також не містить даних про
те, що після відкриття провадження чи
пізніше боржнику направлявся
розрахунок заборгованості за
аліментами, або, що його хоча б раз
викликали до державного виконавця.

Згідно розрахунку заборгованості по
аліментах, виконаного державним
виконавцем ВДВС Глобинського РУЮ А.О.
Дроновим 27 березня 2014 року на вимогу
позивача, вих. № 2251/02-32/5, розмір
заборгованості боржника ОСОБА_2 перед
стягувачем ОСОБА_1 станом на 1.03. 2014 року
( за період з 10.02.2011 року по 1.03.2014 року)
складає 18 985 грн. 39 коп. З розрахунку
вбачається, що аліменти
нараховувалися із середньої
заробітної плати по Глобинському
району, оскільки державний виконавець
не мав відомостей про доходи отримані
боржником. Як встановлено в судовому
засіданні, дані про розмір сплачених
аліментів, наявні в розрахунку, за
період з грудня 2012 року по січень 2014
року, заповнені державним виконавцем
на підставі чеків «Приватбанку»,
наданих стягувачем.

Згідно довідки ДП з іноземними
інвестиціями «Сумітек Україна», ОСОБА_2
працює у вказаному підприємстві з 22
жовтня 2012 року і по даний час на посаді
комірника.

На підставі вказаної довідки позивач
(вона ж стягувач у виконавчому
провадженні) самостійно розрахувала
заборгованість відповідача (боржника),
яка за її підрахунком станом на 1.03.2014
року становить 30 639 грн. 53 коп., та пеню в
сумі 164 958, 06 грн. за період з лютого 2011
року по 1.03.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшено
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 15 травня 2006 року № 3 « Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив,
що передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо
майнові відносини між подружжям,
батьками та дітьми, іншими членами
сім'ї та родичами не врегульовані цим
Кодексом, вони регулюються
відповідними нормами Цивільного
кодексу України, якщо це не суперечить
суті сімейних відносин.

Згідно ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 195 СК України,
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення. Розмір заборгованості по
аліментам обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» і згідно з ч. 9 цієї статті
суд вирішує питання щодо
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Тобто, за відсутності такого спору
заборгованість стягується державним
виконавцем відповідно до положень
названого Закону, а не на підставі
рішення суду про стягнення
заборгованості.

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
копії постанов державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження
або про відмову у відкритті
виконавчого провадження надсилаються
сторонам та іншим учасникам
виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення. Боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Місцевий суд, встановивши, що
представник відповідача суму
заборгованості визнала і не
заперечувала, спір про розмір
заборгованості між сторонами
виконавчого провадження - стягувачем
ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 відсутній,
дійшов висновку, що підстав для
стягнення цієї заборгованості за
судовим рішенням немає, оскільки така
заборгованість по аліментах
утворилася з причин незалежних від
відповідача, а саме, з підстав його
необізнаності про відкриття
виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого суду та вважає, що
він зроблений на підставі повного,
всебічного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким дана
відповідна правова оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
щодо вирішення судом спору по суті не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування місцевим
судом норм матеріального і
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, тому підстав для її
задоволення в цій частині немає.

Так, твердження апелянта, що місцевий
суд не взяв до уваги доводи з питань
виникнення заборгованості по
аліментах з таких підстав, що боржник
ОСОБА_2 після того як влаштувався на
роботу продовжував навмисно
сплачувати розмір заборгованості від
заробітку, який раніше встановлений
судом, знаючи при цьому про
встановлений розмір аліментів, є
неспроможними на думку колегії суддів,
оскільки вказана обставина не є
підставою для стягнення з відповідача
такої заборгованості повторно за
рішенням суду, так як таке стягнення
має відбуватися в межах виконавчого
провадження відповідно до вимог ст. 74
ЗУ «Про виконавче провадження». Окрім
того, на таку заборгованість не повинна
нараховуватися і пеня, оскільки як
вірно встановлено судом першої
інстанції, відсутня вина боржника в її
утворенні.

Отже, доводи апеляційної скарги у
вказаній частині не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції, а свідчать про конфлікт
інтересів сторін.

При цьому, не вірним є висновок суду
щодо стягнення з позивача на користь
держави судових витрат з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про
судовий збір», від сплати судового
збору звільняються, зокрема, позивачі -
за подання позовів про стягнення
аліментів.

Оскільки заборгованість по сплаті
аліментів та неустойка (пеня) є
похідними від аліментних зобов'язань
платника аліментів, тому рішення суду в
частині стягнення з позивача на
користь держави судових витрат є
безпідставним та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
ухвалене рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до положень п.4 ч.1. ст. 309
ЦПК України є підставою для його
часткового скасування.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4
ч.1 ст. 309, 314, 317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду
Полтавської області від 05 серпня 2014
року - скасувати в частині стягнення з
ОСОБА_1 на користь держави судового
збору в сумі 1955 грн. 98 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Обідіна О.І.
/підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
____________________ Панченко О.О.