Справа № 199/8100/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Альфа Банк»
про захист прав споживача шляхом
визнання незаконних певних дій банку,
зобов'язання вчинити дії щодо
перерахунку за кредитним договором та
визнання недійсним договору про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про захист прав споживачів
шляхом визнання незаконних певних дій
банку, зобов'язання вчинити дії щодо
перерахунку за кредитним договором та
визнання недійсним договору про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору. У підтвердження
своїх позовних вимог посилається на те,
що 11 січня 2007 року між публічним
акціонерним товариством "Альфа-Банк" та
ним було укладено кредитний договір №
490021704 від 11 січня 2007 рок про отримання
позивачем кредитних коштів на
придбання транспортного засобу та
оплати страхової суми за перший рік
страхування транспортного засобу в
сумі 38436,32 доларів США, строком з 11.01.2007
року до 11.01.2013 року, та сплати процентів
у розмірі 12 % річних.16 січня 2009 року між
сторонами було укладено Договір про
внесення змін і доповнень № 1 до
кредитного договору № 490021704 від 11 січня
2007 року про зміну п. 1.1 кредитного
договору від 11.01.2007 року в частині
подовження строку повернення суми
кредиту до 11 січня 2017 року.11 липня 2011
року між сторонами було підписано
Договір про внесення змін та доповнень
№ 2 до кредитного договору № 490021704.

Згідно п. 5.2 кредитного договору від
11.01.2007 року, банк має право змінити
розмір процентів за користування
Кредитом у односторонньому порядку у
випадку прийняття компетентним
органом банку рішення про зміну
процентів. У такому разі банк повинен
надіслати позичальнику рекомендованим
листом на адресу місця його проживання,
зазначену в п.9 договору, повідомлення
про зміну розміру процентів, а також
змінений графік повернення не пізніше
ніж за 20 (двадцять) днів до дати зміни
процентної ставки.

Позивач зазначає, що відповідач цього
не зробив, у односторонньому порядку
підвищив розмір процентів з 12% до 14,5%,
про що не повідомив позивача про
прийняте рішення, а також не надіслав
на його адресу місця проживання
повідомлення про зміну розмірів
процентів, а також не надіслав графік
повернення кредитних коштів. Копію
повідомлення про зміну розмірів
процентів він отримав після
наполегливих вимагань виконання
банком умов договору. Копію
повідомлення від 08.08.2008 року він
отримав рекомендованим листом у
вересні 2014 року, до листа графік
повернення кредитних коштів доданий не
був.

Також позивач зазначає, що на момент
укладання договору, від 11 січня 2007 року,
курс гривні до долару США становив 505
гривень за 100 доларів, однак на сьогодні
курс гривні до долару становить
приблизно 1390,00 гривень за 100 доларів.
Станом на сьогодні, та подальше
виконання договору на підставах, які у
односторонньому порядку вжиті банком,
без сумніву порушило, і далі
порушуватиме співвідношення позивача
його майнових інтересів, і інтересів
відповідача, так як відповідачу буде
повернуто з боку позивача значно
більше, ніж домовлено, в день укладення
договору. Подальше виконання договору
від 11 січня 2007 року позбавить позивача
того, на що він розраховував при його
укладенні - отримання вигідного
кредиту на придбання рухомого майна, а
саме транспортного засобу. Позивач
стверджує, що банк скористався його
юридичною необізнаністю. А також у
договорі від 11.01.2007 року та договорі про
внесення змін і доповнень від 16.0.2009
року не містяться умови або правила,
які б регулювали відповідальність
банку за неналежне виконання банком
умов договору. Позивач вважає, що
вказаними діями відповідач, як надавач
послуг, грубо порушив умови договору
споживчого кредиту та його права, як
споживача. Просив суд визнати
незаконним з боку відповідача
збільшення процентної ставки по
вищевказаному кредитному договору у
односторонньому порядку, визнати
незаконним договір про внесення змін і
доповнень № 2/490089543 до кредитного
договору № 490021704 від 11.01.2007 року,
зобов'язати відповідача зробити
перерахунок по кредитному договору ,
виходячи з того, що процентна ставка
складає 12% річних з 01 вересня 2008 року по
курсу долару США на цю дату.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позов підтримали, просили
його задовольнити та надали суду
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та зазначив,
що спірний кредитний договір та
наступні договори про внесення змін та
доповнень до спірного кредитного
договору є такими, які укладені
відповідно до діючого законодавства.
Процентна ставка банком була узгоджена
з позивачем відповідно до укладеного
договору про внесення змін і доповнень
до кредитного договору від 11.07. 2011 року.
Також вважав, що позивач пропустив
строк позовної давності. Просив у
позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши докази в їх
сукупності, суд вважає, що заявлені
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2007 року
між сторонами по справі було укладено
кредитний договір № 490021704 про
отримання позивачем кредитних коштів
на придбання транспортного засобу та
оплати страхової суми за перший рік
страхування транспортного засобу в
сумі 38436,32 доларів США, строком з 11.01.2007
року до 11.01.2013 року, та сплати процентів
у розмірі 12 % річних. 16 січня 2009 року між
сторонами було укладено Договір про
внесення змін і доповнень № 1 до
кредитного договору № 490021704 від 11 січня
2007 року про зміну п. 1.1 кредитного
договору від 11.01.2007 року в частині
подовження строку повернення суми
кредиту до 11 січня 2017 року. 11 липня 2011
року між сторонами було підписано
Договір про внесення змін та доповнень
№ 2 до кредитного договору № 490021704.
Відповідно до Договору про винесення
змін і доповнень № 2/490089543 від 11 липня 2011
року до кредитного договору № 490021704 від
11 січня 2007 року, сторони домовились про
збільшення розміру кредиту та банк
додатково надав позивачу 6753,68 грн.,
розмір процентів за користування сумою
грошових коштів, визначених в п.2 цього
договору про внесення змін і доповнень
№ 2/490089543 становить 19% річних. Також
сторони домовились, що за користування
частиною кредиту № 1 позичальник
сплачує банку проценти у наступних
розмірах: за період з 11.01.2007р. (включно)
по 31 серпня 2008 р.(включно) процентна
ставка за користування кредитом
складає 12% річних, з 01 вересня 2008 року
включно по 11.01.2017 року включно складає
14,50 % річних. За користування частиною
кредиту № 2 позичальник сплачує банку
проценти у розмірі 19% річних.

Таким чином, підвищення процентної
ставки відбулось банком не в
односторонньому порядку, а відповідно
до укладеного між сторонами договору..

Відповідно до п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист
прав споживачів» споживач має право
протягом чотирнадцяти календарних
днів відкликати свою згоду на
укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин. Однак, жодною із сторін до та
після укладення договору не було
висловлено незгоди з умовами спірного
договору, не визнано в судовому порядку
договір недійсним та не відкликано
згоду на укладення договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагентів та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами), які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Ст. 638 ЦК України передбачає, що договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Факт підписання
позивачем договору про внесення змін і
доповнень № 2/490089543 від 11 липня 2011 року
до кредитного договору № 490021704 від 11
січня 2007 року свідчить про згоду
останнього з його умовами, на які
посилається позивач, як на підставу
визнання його недійсними. Доказів щодо
застосування тиску на позивача під час
підписання договору, останнім суду,
відповідно до ст. 60 ЦПК України, суду не
надано.

Отже, оскільки спірний договір про
внесення змін і доповнень № 2/490089543 від
11 липня 2011 року до кредитного договору
№ 490021704 від 11 січня 2007 не суперечить
положенням вищевказаних норм Закону,
то не має підстав для визнання його
недійсним та зобов'язання банку
здійснити позивачу перерахунок по
кредитному договору з проценної
ставкою 12% річних.

Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, питання щодо розподілу
судових витрат, суд приходить до
висновку про те, що судові витрати
розподілу між сторонами не підлягають,
а підлягають компенсації за рахунок
держави, оскільки суд дійшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову позивача,
звільненого від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.10,60, 81,88, 130, 214, 215, 81, 88 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк» про захист прав споживача
шляхом визнання незаконних певних дій
банку, зобов'язання вчинити дії щодо
перерахунку за кредитним договором та
визнання недійсним договору про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору,- відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Амур-Нижньодніпровський
районний суд м. Дніпропетровська
шляхом подачі у десятиденний строк з
дня його проголошення апеляційної
скарги, а особами, що не були присутніми
при його проголошенні,- у той же строк з
дня отримання копії рішення.

Головуючий