Справа № 136/767/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" квітня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Липовець цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування за
заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача, який обґрунтував
наступним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нова Прилука
Липовецького району помер ОСОБА_3, який
приходився позивачеві батьком. За
життя, 16.11.2004 року, ОСОБА_3 на випадок
своєї смерті зробив особисте
розпорядження, відповідно до якого
заповів йому, ОСОБА_1, та його братові
ОСОБА_4, тобто своїм синам, все своє
рухоме та нерухоме майно де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалося. Після смерті ОСОБА_3
відкрилася спадщина за заповітом.
Спадкове майно спадкодавця
складається із житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, права на
майновий пай та земельної ділянки. До
кола спадкоємців, поміж них з братом,
увійшла дружина померлого ОСОБА_2, яка
має право на обов'язкову частку у
спадщині. Ураховуючи те, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 відмовились від своїх часток у
спадковому майні, він, ОСОБА_1, є єдиним
спадкоємцем на майно померлого.
Спадщину він, ОСОБА_1, прийняв шляхом
подачі нотаріусу заяви про прийняття
спадщини за місцем її відкриття
протягом 6-ти місяців після відкриття
спадщини, а саме 08.10.2013 року. Право на
майновий пай та земельну ділянку
батька він вже успадкував в
нотаріальному порядку, в результаті
чого отримав свідоцтва про право на
спадщину за заповітом. Вирішити в
нотаріальному порядку питання про
спадкування житлового будинку не має
можливості, оскільки свідоцтво про
право особистої власності на
домоволодіння №19 від 19.07.1989 року,
видане на підставі рішення виконкому
Липовецької районної ради народних
депутатів № 131 від 30.05.1985 року та
рішення виконкому Новоприлуцької
сільської ради народних депутатів №21
від 15.06.1989 року, зареєстроване в бюро
технічної інвентаризації 19.07.1989 року на
праві особистої власності за
колгоспним двором, головою якого є
ОСОБА_3. А так як майно колгоспного
двору належить його членам на праві
сумісної власності, нотаріус не в змозі
встановити яка частка спадкового
будинку належала саме спадкодавцеві.
Ураховуючи те, що питання про
визначення частки в майні колгоспного
двору, про виділ чи поділ колгоспного
двору - ніким не ставились, а також на
витребування частки з майна колишнього
колгоспного двору, що збереглось на
15.04.1991 року, поширюється загальний
трирічний строк позовної давності,
ОСОБА_2 на даний житловий будинок не
претендує, строк позовної давності
пропустила без поважної причини,
ніколи не зверталася про витребування
частки з майна колгоспного двору і є
такою, що втратила право на частку в
майні колгоспного двору, відтак єдиним
членом колгоспного двору і власником
житлового будинку був лише ОСОБА_3, тому
позивач просив суд визнати за ним право
власності на об'єкт спадкування,
оскільки іншого порядку, поміж
судового, у разі відмови нотаріуса в
оформленні спадкового майна, чинним
законодавством не передбачено.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явився, однак надав суду заяву, в якій
позовні вимоги підтримав, просив суд їх
задовольнити у повному обсязі, а
розгляд справи проводити у його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання також не з'явилась, в
адресованій суду заяві вказала, що
позовні вимоги визнає, не заперечує
проти їх задоволення, просила суд
розгляд справи проводити без її участі.

Ураховуючи те, що сторони не
з'явились в судове засідання,
скориставшись своїми правами, що
передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи, а тому проводить його
в даному судовому засіданні на
підставі доказів, що містяться у справі
не здійснюючи фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, що відповідає положенням ст.169,
197 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нова Прилука
Липовецького району помер ОСОБА_3, на що
вказує свідоцтво про смерть НОМЕР_1,
який приходився батьком позивачеві, на
що вказує свідоцтво про народження
НОМЕР_2. За життя, 16.11.2004 року, ОСОБА_3 на
випадок своєї смерті зробив особисте
розпорядження, відповідно до якого
заповів своїм синам: ОСОБА_1 та ОСОБА_4
все своє рухоме та нерухоме майно де б
воно не знаходилось та з чого б воно не
складалося. Вказаний заповіт було
посвідчено приватним нотаріусом
Липовецького районного нотаріального
округу Вінницької області та
зареєстрований в Реєстрі за № 574. Даний
заповіт, при житті спадкодавця не
змінювався та не скасовувався.

Ураховуючи те, що спадщина після смерті
ОСОБА_3 відкрилась після 01.01.2004 року,
відтак до правовідносин про
спадкування застосовуються відповідні
правила ЦК України в редакції 2003 року.

На виконання вимог п.24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року за №7 "Про судову практику у
справах про спадкування", судом було
витребувано з нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини Спадкову
справу до майна померлого ОСОБА_3 №143/2013
заведеної приватним нотаріусом
Липовецького районного нотаріального
округу ОСОБА_6 08.10.2013 року. Як убачається
із матеріалів Спадкової справи, своїм
правом на прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_3, скористався син ОСОБА_1,
який є позивачем у справі, та
спадкоємцем за заповітом. Інший
спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 надав
нотаріусу заяву посвідчену
нотаріально, що внесена до реєстру за
№671, про відмову від своєї частки у
спадковому майні після смерті ОСОБА_3
на користь позивача у справі ОСОБА_1
Інший спадкоємець, який має право на
обов'язкову частку у спадковому майні,
згідно правил ст.1241 ЦК України - дружина
спадкодавця ОСОБА_2, яка є відповідачем
у справі від своєї частки відмовилась
також, надавши нотаріусу заяву, що
посвідчена секретарем сільської ради
та зареєстрована в реєстрі за №48, у
якій беззаперечно висловила свій намір
про неприйняття спадщини після смерті
чоловіка.

За наведених обставин, слід
констатувати, що позивач є єдиним
спадкоємцем за заповітом на майно
померлого ОСОБА_3

Спадкове майно спадкодавця
складається: із житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, що належав
ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про
право особистої власності на
домоволодіння №19 від 19.07.1989 року,
виданого на підставі рішення виконкому
Липовецької районної ради народних
депутатів №131 від 30.05.1985 року та рішення
виконкому Новоприлуцької сільської
ради народних депутатів №21 від 15.06.1989
року, зареєстрованого в бюро технічної
інвентаризації 19.07.1989 року на
праві особистої власності за
колгоспним двором, головою якого
зазначено ОСОБА_3; земельного та
майнового паю. Право на майновий пай та
земельну ділянку належну
спадкодавцеві, позивач успадкував в
нотаріальному порядку, в результаті
чого отримав свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, які були видані
приватним нотаріусом 20.02.2014 року та
зареєстровані в реєстрі відповідно за
№248 та №249.

Вирішити в нотаріальному порядку
питання про спадкування житлового
будинку, що став об'єктом спадкування,
позивач не має можливості, оскільки
постановою приватного нотаріуса
Липовецького районного нотаріального
округу Вінницької області ОСОБА_6 від
20.02.2014 року йому було відмовлено у
вчинені нотаріальної дії та видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, так як вищевказаний
житловий будинок належить до
суспільної групи колгоспний двір,
головою якого є померлий ОСОБА_3, та
частки його членів неможливо
визначити.

Зі змісту ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за
№7, зазначено, що у разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
та ст. 123 ЦК (в редакції 1963 року) спори
щодо майна колишнього колгоспного
двору, яке було придбане до 15.04.1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулюють власність цього двору, а
саме: а) спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за
нормами, що регулювали власність цього
двору: право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору; б) розмір частки
члена двору визначається виходячи з
рівності часток усіх його членів,
включаючи неповнолітніх та
непрацездатних; г) згідно ст. 4
Постанови Верховної Ради України «Про
введення в дію Закону «Про власність»
загальні правила спадкування щодо
частки члена колгоспного двору в майні
двору застосовуються з 1 липня 1990 року.
При спадкуванні після смерті
останнього члена колгоспного двору, що
мала місце до цієї дати, частка в майні
двору, належна особі, яка вибула з
членів двору, але не втратила на неї
права на час смерті останнього члена
двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного
Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що
діяла до 1991 року) майно колгоспного
двору належить його членам на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір
частки члена двору встановлюється
виходячи з рівності часток усіх членів
двору, включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Відповідно до Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року N 11215,
визначення в сільській місцевості
громадського типу господарства в
погосподарській книзі та відомостей
щодо членів колгоспного двору, що має
правове значення, було покладено саме
на сільські ради.

Згідно наданих виконавчим комітетом
Новоприлуцької сільської ради
Липовецького району довідок
констатовано: від 07.04.2014 року за №220,
відповідно до записів погосподарських
книг Новоприлуцької сільської ради №3,
№2, №6 за 1966-2013 роки, власником
домогосподарства АДРЕСА_1, починаючи з
1964 року був ОСОБА_3 до дня своєї смерті
27.05.2013 року; від 24.03.2014 року за №183 -
житловий будинок АДРЕСА_1, Липовецького
району мав статус майна, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, членами
якого станом на 15 квітня 1991 року були:
голова колгоспного двору ОСОБА_3, 1935 р.н.
та член колгоспного двору ОСОБА_2, 1927
р.н.

Із здобутих у справі доказів судом
встановлено, що житловий будинок в
АДРЕСА_1 входив до суспільної групи -
колгоспний двір, членами якого станом
на 15 квітня 1991 року були: головою
померлий ОСОБА_3, членом відповідач у
справі ОСОБА_2, відтак вказане майно
належало їм на праві спільної сумісної
власності, в якому частки його членів є
рівними, тобто по 1/2 кожному та таке
право збереглося після припинення його
існування. Питання про визначення
частки в майні колгоспного двору, про
виділ чи поділ колгоспного двору -
ніким не ставились.

В силу ст.. 4 Постанови Верховної ради
України «Про введення в дію Закону «Про
власність» загальні правила
спадкування щодо частки члена
колгоспного двору в майні двору
застосовуються з 01 липня 1990 року. При
спадкуванні після смерті останнього
члена колгоспного двору, що мала місце
до цієї дати, частка в майні двору,
належна особі, яка вибула з членів
двору, але не втратила на неї права на
час смерті останнього члена двору, не
входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна
колишнього колгоспного двору, що
збереглось на 15.04.1991 року, поширюється
загальний трирічний строк позовної
давності.

В силу ст.. 71 Цивільного кодексу
Української PCP 1964 p., загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність)
встановлюється в три роки.

З огляду на викладене та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета спору, а також те, що ОСОБА_2 на
даний житловий будинок не претендує,
строк позовної давності пропустила без
поважної причини, ніколи не зверталася
про витребування частки з майна
колгоспного двору і є такою, що
втратила право на частку в майні
колгоспного двору, відтак слід
констатувати, що єдиним членом
колгоспного двору в АДРЕСА_1 і
власником житлового будинку був лише
ОСОБА_3

За таких обставин, суд дійшов до
переконання, що позовні вимоги знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, оскільки доведені належними
та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкодавця
права на спадщину.

Тому суд, виходячи з вищевказаного, а
також з положень ст. 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень", якою
передбачено, що рішення суду стосовно
речових прав на нерухоме майно є
правовстановлюючим документом, що
підтверджує право власності на вказане
майно, з метою захисту порушених прав
позивача, задовольняє позовні вимоги
про визнання за позивачем права на
спадкове майно.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 71, 120-126 Цивільного кодексу
Української PCP 1964 р., ст. 1216-1218, 1220-1223, 1225,
1233, 1235,1236, 1245, 1268, 1269, 1270 ЦК України,; ППВСУ
«Про судову практику у справах про
спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, ППВСУ
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», ст.. 4 Постанови Верховної
ради України «Про введення в дію Закону
«Про власність»» та керуючись ст.10,11,
58-60, 158, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов .

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності в порядку спадкування за
заповітом вчиненим 16.11.2004 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Липовецького районного нотаріального
округу Вінницької області ОСОБА_7 та
зареєстрованим в реєстрі за №574, після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
с. Нова Прилука Липовецького району
Вінницької області, на цілий житловий
будинок «А» з верандою «а», ганком та
козирком, загальною площею 71,1 кв.м.,
житловою площею 41,8 кв.м. та
господарські будівлі та споруди: сарай
«Б», гараж «В», сарай «Г», погріб «п/Г»,
огорожу «№1», хвіртку «№2», ворота «№3»
колодязь питний «№ 4», що розташовані в
АДРЕСА_1, який входив до суспільної
групи колгоспний двір.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко