Справа № 462/3596/11
Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6331/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря:
Брикайло С.В.,

представника ПАТ «Універсал Банк»
Бучковського С.В., відповідача ОСОБА_3,
його представника ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 на заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 02 квітня
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в
с т а н о в и л а:

В жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариства (далі ПАТ) «Універсал Банк»
звернулось в суд з позовом до
відповідачів ОСОБА_8.( яка в подальшому
змінила своє прізвище на ОСОБА_7),
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про солідарне
стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 10.10.2007 р. між ВАТ "Банк
Універсальний(правонаступником якого
став ПАТ «Універсал Банк») та
відповідачем ОСОБА_8 було укладено
кредитний договір №001-2914/756-0280, за яким
Банком було надано позичальнику кредит
в розмірі 82 846 швейцарських франків, із
терміном повернення кредиту до 10.10.2037р.
та сплатою базової процентної ставки
за користування кредитом у розмірі 4,5 %
річних. Для забезпечення виконання
кредитного договору 10.10.2007р. між
позивачем та ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були
укладені окремі договори поруки.

Оскільки позичальник фактично
припинив погашати кредит та протягом
тривалого часу не сплачував суми
кредиту та відсотки згідно
обумовленого графіку, а ОСОБА_5 і ОСОБА_3
не забезпечили погашення такого, на
листи-вимоги щодо погашення боргу
відповідачі не реагують, позивач,
відповідно до умов договору, просить
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитом, що станом
на 22.01.2013р. становить 84401,49 швейцарських
франків, що по курсу НБУ складає 723 607,73
грн.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 02 квітня 2013
року позов Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк»
задоволено. Ухвалено стягнути
солідарно із ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в
користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 84401,49 швейцарських франків, що
по курсу НБУ станом на 02.04.2013 року
становить 708366 грн. Вирішено питання
судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6, який діє
в інтересах та від імені відповідача
ОСОБА_5 В апеляційній скарзі,
посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, неправильне застосування
норми процесуального та матеріального
права, без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів.

Апелянт стверджує, що позивач не
обґрунтував правової підстави
застосування підвищеної ставки, а
відповідно розрахунок суми
заборгованості за договором є невірним
та підлягає перерахуванню. Зазначає, що
апелянтом не було порушено права
позивача щодо оплати на його користь
заборгованості за кредитним договором,
а тому у позивача не було достатніх
підстав для звернення із позовом до
суду. Крім того стверджує, що позивачем
пропущено трьох річний строк позовної
давності для звернення до суду,
оскільки такий сплив 11.12.2010 року.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ( а.с. 205-208).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_6 на обґрунтування
апеляційної скарги, відповідача
ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на
підтримку апеляційної скарги,
заперечення на скаргу представника
позивача Бучковського С.В.,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалі справи та
безспірно встановлено судом, ОСОБА_8
працювала у ВАТ „Банк Універсальний",
правонаступником якого є ПАТ
„Універсал Банк" і 10.10.2007р. уклала з цим
Банком кредитний договір №001-2914/756-0280,
за умовами якого отримала кредит у
розмірі 82846 швейцарських франків, із
терміном повернення кредиту до 10.10.2037р.
та сплатою базової процентної ставки
за користування кредитом у розмірі 4,5%
(а.с.11-17).

Таким чином, між сторонами виниклі
договірні правовідносини, що
регулюються положеннями глави 71 ЦК
України і , зокрема, ст.1054 ЦК України,
яка передбачає, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У відповідності до умов п.1.1.1.
кредитного договору, за користування
коштами понад встановлений строк (або
термін його погашення) нараховується
підвищена процентна ставка в розмірі
13,5% річних.

А згідно п.1.1.3. вказаного договору, у
разі звільнення позичальника з
основного місця роботи встановлюються
нові процентні ставки за користуванням
кредитом за цим договором, а саме:
базова процентна ставка - у розмірі 10,45 %
річних та підвищена процентна ставка -
у розмірі 31,35 % річних, починаючи з
першого робочого дня, що слідує за днем
звільнення Позичальника з основного
місця роботи, при цьому додаткова угода
до Договору щодо внесення змін між
сторонами не укладається.

За домовленістю сторін, зазначеною в
п.2.4. цього кредитного договору,
позичальник зобов'язується щомісячно в
дату погашення щомісячних платежів
здійснювати погашення щомісячних
платежів, шляхом зарахування до такої
дати (включно) відповідної суми коштів
на поточний рахунок. Під терміном «дата
прострочення сплати основного боргу»
сторони розуміють перший календарний
день, що слідує за вищевказаною датою
погашення щомісячного платежу.

Відповідно до положень п.5.2.5. сторони
погодили, що у випадку настання
будь-якої з обставин, вказаних нижче
(прострочення сплати чергового платежу
за кредитом та/або процентів за
користування кредитом понад 2(двох)
місяців), та направлення Кредитором на
адресу Позичальника
повідомлення(вимоги) про дострокове
повернення кредиту і не усунення
Позичальником порушень умов за цим
Договором протягом 30 календарних днів
з дати відправлення Кредитором
вищевказаного повідомлення (вимоги)
Позичальнику, вважати термін
повернення кредиту таким що настав на 31
календарний день з дати відправлення
Кредитором Позичальнику повідомлення
(вимоги) про дострокове повернення
кредиту.

Згідно п.п.5.3.1., 5.3.2 Позичальник
зобов'язаний належним чином виконувати
взяті на себе зобов'язання за цим
Договором. Своєчасно сплачувати
проценти за користування Кредитом, а
також у випадку на виконання або
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань за цим Договором сплатити
штрафні санкції та інші платежі, у
строки та на умовах, що визначені цим
договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 порушила
взяті на себе, згідно кредитного
договору, зобов'язання, зокрема, з
вересня 2009 р. погашення кредиту та
сплату відсотків за користування
кредитними коштами здійснювала не
систематично та не в повному обсязі, що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с.87-89), у зв'язку з чим
їй було направлено лист-вимогу від
23.05.2011р. та яка залишена нею без
реагування (а.с.31).

Також встановлено, що з січня 2010 р.
ОСОБА_11 не працює у ВАТ „Банк
Універсальний", а тому з лютого 2010 р.
банк почав застосовувати при
нарахуванні відсотків за користування
кредитом підвищену процентну ставку
передбачену п.1.1.3. вказаного кредитного
договору.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, станом на 22.01.2013 року
ОСОБА_8 заборгувала банку за вказаним
кредитним договором 84 401,49 швейцарських
франків, що за курсом НБУ на час
розрахунку становить 723 607,73 грн. грн., з
яких: 4 142,34 швейцарських франків (що
еквівалентно 35 513,94 грн.) - прострочена
заборгованість по кредиту; 68 347,81
швейцарських франків (що еквівалентно
585 973,11 грн.) сума кредиту, що підлягає
достроковому стягненню; 11051,81 (що
еквівалентно 94 751,59 грн.) - відсотки та
859,53 швейцарських франки (що
еквівалентно 7 369,09 грн.) - підвищені
відсотки.(а.с.87-89).

Правильність здійсненого нарахування
боргу та суми боргу відповідачами
належно не спростовані, а рішення суду
в цій частині боржником не оскаржено.

Виходячи з фактичних обставин справи,
встановлених судом норм матеріального
права, що регулює спірні
правовідносини, договірних умов,
погоджених сторонами, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
порушення відповідачем ОСОБА_11 умов
кредитного договору, що призвело до
невиконання взятих на себе зобов'язань,
тому заборгованість за кредитним
договором в сумі 84 401,49 швейцарських
франків, що еквівалентно 723 607,73 грн.
підлягає стягненню з відповідача на
користь ПАТ „Універсал Банк".

З матеріалів справи вбачається також,
що 10.10.2007р. було укладено договори
поруки між ВАТ „Банк Універсальний" та
окремо з ОСОБА_5 і з ОСОБА_3 відповідно
за №001-2914/756-0280-Р та №001-2914/756-0280-Р, зі
змісту яких вбачається, що Поручитель і
Боржник несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором, а у
випадку невиконання Боржником
зобов'язань за кредитним договором
Кредитор повідомляє про це Поручителя
шляхом направлення письмової вимоги із
зазначенням суми грошових коштів та
рахунків, на які поручитель
зобов'язаний перерахувати вказані
кошти (а.с. 18-20).

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
відповідно до частини першої та другої
ст.554 ЦК України, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Якщо договором
поруки не встановлено
додаткову(субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Отже, статтею 554 ЦК України передбачено
солідарну відповідальність боржника і
поручителя за договором поруки, а не
декількох поручителів за різними
договорами поруки, оскільки поручителі
за різними договорами поруки не несуть
солідарної відповідальності один
перед одним.

Відтак позовні вимоги кредитором слід
було заявляти до кожного із
поручителів окремо на підставі
відповідного договору поруки, на що суд
першої інстанції не звернув уваги та
помилково стягнув заборгованість з
усіх поручителів одночасно солідарно з
боржником.

У відповідності до п.2.2. кожного з
договорів поруки №001-2914/756-0280-Р та
№001-2914/756-0280-Р у випадку невиконання
своїх зобов'язань за основним
договором Кредитор має право
пред'явити свої вимоги безпосередньо
до поручителя, які є обов'язковими до
виконання поручителем на 10-й робочий
день з дати відправлення йому такої
вимоги (рекомендованим листом з
повідомленням про його вручення).

Відповідно до п.4 ст.559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
виконання основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Як вбачається із висновків Верхового
Суду України від 17 вересня 2014 року у
цивільній справі №6-53 цс14, аналіз п.4
ст.559 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що строк дії
поруки(будь-який із зазначених у
вказаній правовій нормі) не є строком
захисту порушеного права, а є строком
існування суб'єктивного права
кредитора й суб'єктивного обов'язку
поручителя, після закінчення якого
воно припиняється.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, у тому числі застосування
судових заходів захисту свого права
(шляхом пред'явлення позову) , кредитор
вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні частини четвертої
статті 559 ЦК України словосполучення
"пред'явлення вимоги" до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання як умови чинності поруки
слід розуміти як пред'явлення
кредитором у встановленому законом
порядку протягом зазначеного строку
саме позовної, а не будь-якої іншої
вимоги до поручителя. Зазначене
положення при цьому не виключає
можливість пред'явлення кредитором до
поручителя іншої письмової вимоги про
погашення заборгованості за боржника,
однак і в такому разі кредитор може
звернутися з такою вимогою до суду
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Таким чином, за висновками Верховного
Суду України, виходячи з положень
другого речення частини четвертої
статті 559 ЦК України, вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено в
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто протягом шести місяців з
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами) або з дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або з дня настання строку
виконання основного зобов'язання (у
разі якщо кредит повинен бути
погашений одноразовим платежем).

Як вбачається з наданих позивачем
розрахунків заборгованості ОСОБА_8
перед банком, по договору кредиту в
швейцарських франках утворилась в
період: з 10.01.2008 р. по 09.02.2008 р. - 0,11; з
10.05.2009р. по 09.06.2009 р. - 189,96 ; з 10.09.2009р. по
09.10.2009 р. - 224,21; з 10.05.2010 р. по 09.06.2010 р. - 460,26.
В подальшому прострочення сплати
чергових платежів перевищувало
двохмісячні платежі, передбачені
графіком погашення (а.с.20-23,87-89).

Відповідно до п.2.4. кредитного договору,
сторони погодили, що під терміном «дата
прострочення сплати основного боргу»
сторони розуміють перший календарний
день, що слідує за вищевказаною датою
погашення щомісячного платежу.

З матеріалів справи вбачається також,
що у зв'язку з невиконанням
позичальником ОСОБА_11 своїх
зобов'язань за кредитним договором,
кредитор направив боржнику ОСОБА_8 та
поручителю ОСОБА_5 23.05.2011 року, а
поручителю ОСОБА_3 26.07.2011 року вимоги
про погашення заборгованості.

В той же час, при категоричному
заперечуванні відповідачами ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 факту отримання ними вказаних
вимог, жодних беззаперечних доказів на
підтвердження того, що такі вимоги були
скеровані поручителям у відповідності
до умов п.2.2. договорів поруки, тобто
рекомендованим листом з повідомленням
про його вручення, позивачем не надано.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що у відповідності до п.4 ст.559 ЦК
України порука ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за
відповідними договорами поруки
№001-2914/756-0280-Р та №001-2914/756-0280-Р, в яких не
встановлено строку виконання
основного зобов'язання, порука є
припиненою, а тому останні не несуть
відповідальності за борговими
зобов'язаннями позичальника ОСОБА_8.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що заочне рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 02 квітня
2013 року в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
на користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк»
заборгованості за кредитним договором
№001-2914/756-0280 та стягнення з ОСОБА_5 і
ОСОБА_12 судових витрат слід скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити у задоволенні заявлених
позовних вимог до поручителів ОСОБА_5
та ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
при вирішенні питання щодо розподілу
судових витрат пропорційно заявленим
позовним вимогам колегія суддів вважає
, що сплачені позивачем при поданні
позову судовий збір та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи підлягають стягненню з
відповідача ОСОБА_8.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1ст.307, ч.1ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6
задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 02 квітня 2013
року в частині солідарного стягнення
з ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованості за
кредитним договором №001-2914/756-0280 та
стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_12 судових
витрат скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити у
задоволенні заявлених позовних вимог
до поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

В частині розподілу судових витрат, які
підлягають стягненню з ОСОБА_7 рішення
суду змінити, стягнувши з ОСОБА_7 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» сплачений
позивачем судовий збір в розмірі 1700
грн. та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В решті рішення суду першої ін. танції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Берези В.І.

Бойко С.М.