І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Рівненський міський суд
в особі :судді Діонісьєвій
з участю позивача ОСОБА_1.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Рівному
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди завданої злочином,
ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Рівненським міським судом розглянута
кримінальна справа по обвинуваченню
ОСОБА_4 за скоєння ряду злочинів, в якій
вона визнана потерпілою. 25.07.2014 року
Рівненський міський суд у даній справі
виніс постанову, якою підсудного
ОСОБА_4, обвинуваченого за ч. 2 ст. 367 КК
України, звільнив від кримінальної
відповідальності на підставі п. З ч.І
ст. 49 КК України у зв'язку із
закінченням строку давності
притягнення його до кримінальної
відповідальності, а кримінальну справу
відносно нього провадженням закрив.
Заявлений нею до ОСОБА_4
цивільний позов суд залишив без
В результаті протиправних дій
відповідача ОСОБА_4 їй завдано збитків.
Відповідно до п. 2.3 договору № 02/1
від 11.01.2006 р. вартість магазину складала
44 000,00 доларів США. За виконання робіт
по будівництву вказаного магазину
26.05.2006 р. вона внесла в касу ТзОВ
компанія «Інвестжитлобуд» 110 920,00 грн.,
що підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордеру № 68,
- 20 200,00 грн., що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового
ордеру № 68. При цьому вказані платежі
вона вносила в доларах США, але касир
видавала їй квитанції до прибуткових
касових ордерів у гривнях.
30.05.2006 р. через банк вона
перерахувала на рахунок ТзОВ компанія
«Інвестжитлобуд» 90 540,00 грн., що
підтверджується меморіальним ордером
№ 505, які взяла в кредит доларами США в
Всього на оплату будівництва
магазину нею було сплачено відповідно
до умов договору 44 000 доларів США, що
відповідало 221 600,00 грн. по курсу
Національного банку України на час
30.05.2006 р. ТзОВ компанія
«Інвестжитлобуд» направило їй лист за
№ 05/33 за підписом директора ОСОБА_4 з
проханням перерахувати кошти в сумі 22
000 умовних одиниць на виконання
вказаного вище договору на вказаний в
Оскільки у неї була лише частина з
вказаної суми, вона звернулася в АКБ
«Імексбанк» та 30.05.2006 р. отримала кредит
в сумі 18 000,00 доларів США зі сплатою 15
відсотків річних терміном на 5 років, а
з 04.06.2008 р. зі сплатою 18 відсотків
річних, що підтверджується договором
кредиту № 056/06 від 30.05.2006 р., укладеним
між нею та акціонерно-комерційним
банком «Імексбанк», а також додатковою
угодою № 1 до кредитного договору від
При оформленні вказаного кредиту
вона сплатила 454,50 грн. комісійних за
видачу кредиту та 1 818,00 грн. страхового
платежу, що підтверджується
відповідними квитанціями № 500 та № 501
За умовами кредитного договору, крім
погашення заборгованості в сумі 18 000,00
доларів США вона сплатила банку
відсотки за користування кредитом в
сумі 6 877,29 доларів США.
На даний час відповідач добровільно не
відшкодував їй вказаних вище затрат.
Крім майнової шкоди їй була заподіяна
також і моральна шкода, яку вона оцінює
в 50 000 грн. Вона полягає у душевних
стражданнях, яких позивачка зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою
відповідача щодо неї самої, членів її
сім'ї та близьких родичів.
Витративши значні кошти особисті та
членів її сім'ї, не отримавши робочих
місць, необхідних для свого
матеріального забезпечення, несучи
значні витрати по оплаті кредиту, вона
та члени її сім'ї опинилися у вкрай
скрутному матеріальному становищі. В
той же час вона є інвалідом і потребує
постійного лікування та оздоровлення.
Стан її здоров'я значно погіршився.
Просить стягнути з відповідача
ОСОБА_4 на її користь: сплачені за
виконання договору № 02/1 від 11 січня 2006
року кошти в сумі 526 240,00 грн., що
еквівалентно 44 000,00 доларів США; збитки
за користування кредитом в сумі 82 252,38
грн., що еквівалентно 6 877,29 доларів США;
454,50 грн. комісійних за видачу кредиту; 1
а всього: 661 413,50 грн.
В поданих до суду письмових
запереченнях відповідач ОСОБА_4
позовні вимоги не визнав та вказав, що
рішенням Рівненського міського суду
від 04 грудня 2009 року по справі № 2-9098/2009
р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до
ТзОВ «Інвестжитлобуд», а саме: вирішено
стягнути сплачені на виконання
договору № 02/1 від 11.01.2006 року кошти в
сумі 351650 грн., що еквівалентно 44000
доларів СІЛА, вирішено розірвати
договір № 02/1, укладений від 11.01.2006 року
між ТзОВ «Інвестжитлобуд» та ОСОБА_1
Отже, на думку відповідача, позовні
вимоги ОСОБА_1 до задоволення не
підлягають, оскільки чинне
законодавство не передбачає
подвійного стягнення.

Крім того, вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили з питань про
розмір шкоди, завданої злочином, для
суду, що розглядає цивільно-правовий
спір не є обов'язковим, а факти та
правовідносини, встановлені ухвалою
суду в кримінальній справі оцінюються
судом в сукупності з іншими доказами.

Як вбачається із постанови
Рівненського міського суду від 25 липня
2014 року у справі № 5 69/6164/13 -к та з
рішення господарського суду
Рівненської області від 10 листопада 2008
року у справі за позовом
«Інвестжитлобуд» до УКБ Рівненського
міськвиконкому про передачу не
житлового приміщення у власність
випливає, 14.11.2006 року між сторонами у
цій справі був укладений Договір про
будівництво прибудови на підземному
переході в м. Рівне по вулиці Соборній,
63 орієнтованою площею 70 кв.м., в термін
до 01.09.2007 року. ТзОВ «Інвестжитлобуд»,
як інвестор та Генпідрядник, свої
зобов'язання за договором виконав
своєчасно і належним чином, збудувавши
відповідний об'єкт. Однак УКБ
Рівненського міськвиконкому, як
Замовник, ухилилося від виконання
своїх зобов'язань за договором щодо
передачі прибудови ТзОВ
«Інвестжитлобуд».

За таких обставин та положень названих
норм, на думку відповідача, можна
зробити висновок про те, що заподіяну
позивачеві моральну та матеріальну
шкоду повинно відшкодовувати
товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвестжитлобуд» а
не ОСОБА_4, оскільки він не є
безпосереднім її заподіювачем.

Згідно частини 2 статті 653 ЦК України у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. Згідно частини 3
статті 653 ЦК України якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили. Рішення
Рівненського міського суду від 04
грудня 2009 року у справі №2-9098/2009 набрало
законної сили 09 грудня 2009 року. Таким
чином, на думку Відповідача
відповідальність за невиконання
рішення суду повинно нести ТзОВ
«Інвестжитлобуд».

Крім того, вимоги Позивача рахуються
погашеними по результатах розгляду
справи про банкрутство ТзОВ
«Інвестжитлобуд».

На підставі наведеного, просить у
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
та просять їх задоволити. Крім того,
представник позивача просить стягнути
матеріальну шкоду, заподіяну
відповідачем позивачці, виходячи з
курсу долара США, встановленого
Національним банком України на день
винесення рішення судом.

Представник відповідача просить
відмовити в задоволенні позову з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення позивачки,
представника позивачки, представника
відповідача, дослідивши надані
сторонами докази та оцінивши їх, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2006 року за
№ 02/1 між ТзОВ компанією
«Інвестжитлобуд» та громадянкою
ОСОБА_1 укладено Договір про
інвестування в будівництво. Згідно
пункту 2.1 Договору об'єкт
нерухомості-місцезнаходження: АДРЕСА_1
(будівельна адреса), магазин загальною
площею 40,00 кв.м. Згідно пункту 3.2.
Договору від 11 січня 2006 року
підприємство - ТзОВ «Інвстжитлобуд»
зобов'язане забезпечити організацію та
завершення будівництва магазину у
заплановані терміни. На виконання умов
Договору від 11 січня 2006 року № 02/1
ОСОБА_1 сплачено ТзОВ «Інвестжитлобуд»
кошти згідно прибуткового касового
ордеру № 68 від 26 травня 2006 року на суму
110920 грн., 05 червня 2006 року 20200,00 грн.
квитанція до прибуткового касового
ордеру № 68 та згідно меморіального
ордеру № 505 від 30 травня 2006 року 90540,00
грн., а всього на суму 221660 грн.

25 липня 2014 року у справі №
569/6164/13-к підсудного ОСОБА_4,
обвинуваченого за ч.2 статті 367 КК
України, звільнено від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ч.2 статті 367 КК України
на підставі п.З ч.І статті 49 КК України,
у зв'язку із закінченням строку
давності притягнення його до
кримінальної відповідальності, а
кримінальну справу відносно нього -
провадженням закрито.

Постановою в кримінальній справі від 17
липня 2014 року в діях відповідача було
встановлено відсутність ознак злочину
в привласненні злочинним шляхом майна
фізичної особи - ОСОБА_1, отриманого по
прибутковому касовому ордеру № 68 від 26
травня 2006 року на суму 110920,00 грн., згідно
прибуткового касового ордеру від 05
червня 2006 року на суму 20200,00 грн.,
меморіального ордеру № 505 від 30 травня
20056 року на суму 90540,00 грн., всього на
суму221660,00 грн., у зв'язку з чим дії
відповідача було перекваліфіковано з
ч. 5 ст. 191, ч.2 статті 364, ч.2 статті 366 КК
України на ч. 2 ст. 367 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Не має жодного рішення суду, в
якому було б зазначено, що ОСОБА_4 кошти,
одержані за виконання даних робіт по
об'єкту - АДРЕСА_1 привласнив, зняв на
свою користь, використав у своїх
корисних цілях (купив будинок, машину і
т.п.), чим завдав шкоди інтересам
фізичній особі - ОСОБА_1, що свідчить про
те, що зазначені кошти увійшли в склад
майна підприємства та були використані
в інтересах підприємства, власника та
для проведення господарської
діяльності.

Крім того, рішенням
Господарського суду Рівненської
області від 10 листопада 2008 року у
справі за позовом ТзОВ «Інвстжитлобуд»
до УКБ Рівненського міськвиконкому про
передачу нежитлового приміщення у
власність випливає, що 14.11.2006 року між
сторонами у цій справі був укладений
договір про будівництво прибудови на
підземному переході в АДРЕСА_1,
загальною площею 70 кв.м., в термін до
01.09.2007 року. ТзОВ «Інвестжитлобуд», як
інвестор та Генпідрядник, свої
зобов'язання за договором виконав
вчасно і належним чином, збудувавши
відповідний об'єкт. Однак УКБ
Рівненського міськвиконкому, як
Замовник, ухилилося від виконання
своїх зобов'язань за договором щодо
передачі прибудови ТзОВ.

У відповідності до п. 18 Постанови
Пленуму Верховного суду № 3 від 31
березня 1989 року "Про практику
застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно
нажитого майна", при розгляді в порядку
цивільного судочинства позову, що
випливає з кримінальної справи, суд
згідно з роз'ясненням, даним у п.З
постанови N 11 Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1976 року «Про
судове рішення», визначає суми, що
підлягають стягненню на відшкодування
шкоди, з урахуванням доказів, які
наявні у кримінальній справі, так і
додатково представлених сторонами і
зібраних з ініціативи суду.

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 04 грудня 2009 року у
справі 2-9098/2009 року вирішено розірвати
договір № 02/1, укладений 11 січня 2006 року
між товариством «Інвестжитлобуд» та
ОСОБА_1 Вирішено стягнути сплачені
кошти на виконання договору у розмірі
351560 грн. 00 коп. та збитки у розмірі 54949
грн. 55 коп.

Відповідно до положень частини 4 статті
61 ЦПК України вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення є
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанова суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Рішенням Рівненського міського суду
від 04 грудня 2009 року по справі № 2-9098/2009
р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до
ТзОВ «Інвестжитлобуд», а саме: вирішено
стягнути сплачені на виконання
договору № 02/1 від 11.01.2006 року кошти в
сумі 351650 грн., що еквівалентно 44000
доларів США, вирішено розірвати
договір № 02/1, укладений від 11.01.2006 року
між ТзОВ «Інвестжитлобуд» та ОСОБА_1
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до
задоволення не підлягають, оскільки
чинне законодавство не передбачає
подвійного стягнення.

Виходячи з наведеного та керуючись
ч.1 ст.1166 ЦК України, ст.ст.3, 11, 15, 60, 214, 215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш
И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
завданої злочином - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в 10 денний строк апеляційної
скарги.

Суддя
Н.М.Діонісьєва