Справа № 639/9978/14-ц
18 грудня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова
у складі: головуючого судді -
за участю секретаря -Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Жовтневого
районного суду м. Харкова цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -
До суду з позовом звернулась ОСОБА_1 в
якому просила усунути їй перешкоди в
здійсненні права власності та
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1, позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 права користування житловим
будинком, що розташований за адресою
АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з житлового будинку, що
розташований за адресою АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення та
вселити ОСОБА_1 у житловий будинок, що
розташований за адресою АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову посилається на
те, що їй на праві приватної власності,
відповідно до договору дарування від
19.07.2002р. посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за
реєстраційним №1-2891, належить житловий
будинок з надвірними спорудами, що
розташований за адресою АДРЕСА_1. Право
власності ОСОБА_1 на зазначений
житловий будинок 25.07.2002р. було
зареєстровано в КМ ХМБТІ за реєстр.№1557.
Зазначений житловий будинок з
надвірними спорудами раніше належав
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого ЖЕУ виконавчого
комітету Жовтневої районної ради м.
Харкова від 02.11.1977 р., та
зареєстрованого у ХМБТІ 16.11.1977р. за
реєстровим №1557. Під час перебування
будинку у власності попереднього
власника ОСОБА_6, в будинок були вселені
та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1
відповідачі ОСОБА_2, 1954 р.н., ОСОБА_3, 1975
р.н., ОСОБА_4, 1985 р.н. На даний час
відповідачі продовжують проживати у
вказаному житловому будинку, що
підтверджується довідкою з місця
проживання від 07.10.2014р. Таким чином, з
моменту відчуження попереднім
власником ОСОБА_6 зазначеного
житлового будинку на підставі договору
дарування від 19.07.2002р. позивачці,
відповідачі втратили право
користування зазначеним житловим
будинком, оскільки припинення права
власності попереднього власника на
будинок припиняє право членів його
сім'ї на користування цим будинком Але
в супереч зазначеному, відповідачі без
жодних правових підстав незаконно
продовжують користуватись зазначеним
будинком для власного проживання та не
знімаються з реєстрації за
вищевказаною адресою. На неодноразові
вимоги позивача про виселення з
зазначеного будинку, відповідачі
взагалі не реагують. Також зазначає, що
відповідачі не являються членами сім'ї
позивача у відповідності до ч.2 ст.64 ЖК
УРСР та будь якого договору найму з
відповідачами укладено не було, а тому
з 19.07.2002р. відповідачі втратили право
користування зазначеним житловим
будинком та підлягають виселенню без
наданням їм іншого житлового
В судове засідання представник
позивача не з'явився, подав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі, не заперечував проти
заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не
з'явились, хоча повідомлялись судом про
місце і час розгляду справи, заяви про
відкладення розгляду справи не
надавали, причини неявки не повідомили.
Поштові повідомлення повернулися до
суду за закінченням терміну
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у
разі ненадання фізичними особами, які
беруть участь у справі, інформації щодо
їх адреси, судова повістка
надсилається за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку. У разі відсутності
особи, яка бере участь у справі, за
адресою її місця проживання або місця
реєстрації, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.
Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 169,
ст. 224 ЦПК України за згодою позивача
суд постановив ухвалу про заочний
розгляд справи на підставі наявних у
справі доказів.
Всебічно проаналізувавши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді справи, зібрані по справі
докази, керуючись законом, суд дійшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 на праві приватної власності,
відповідно до договору дарування від
19.07.2002р. посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за
реєстраційним №1-2891, належить житловий
будинок з надвірними спорудами, що
розташований за адресою АДРЕСА_1. Право
власності ОСОБА_1 на зазначений
житловий будинок 25.07.2002р. було
зареєстровано в КМ ХМБТІ за реєстр.№1557.
Зазначений житловий будинок з
надвірними спорудами раніше належав
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого ЖЕУ виконавчого
комітету Жовтневої районної ради м.
Харкова від 02.11.1977 р., та
зареєстрованого у ХМБТІ 16.11.1977р. за
реєстровим №1557.
Під час перебування будинку у
власності попереднього власника
ОСОБА_6, в будинок були вселені та
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1
відповідачі ОСОБА_2, 1954 р.н., ОСОБА_3, 1975
р.н., ОСОБА_4, 1985 р.н. На даний час
відповідачі продовжують проживати у
вказаному житловому будинку, що
підтверджується довідкою з місця
проживання від 07.10.2014р.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його правё
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.
Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
Виникнення права членів сім'ї власника
будинку на користування будинком та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника будинку права власності на
цей будинок, а отже, припинення права
власності на будинок припиняє право
членів його сім'ї на користування цим
Таким чином, суд приходить до висновку,
що з моменту відчуження попереднім
власником ОСОБА_6 зазначеного
житлового будинку на підставі договору
дарування від 19.07.2002р. ОСОБА_1,
відповідачі втратили право
користування зазначеним житловим
будинком, оскільки припинення права
власності попереднього власника на
будинок припиняє право членів його
сім'ї на користування цим будинком
Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК УРСР до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
Відповідно до ст.109 ЖК УРСР виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Виселення полягає в примусовому
припиненні права користування певним
жилим приміщенням за рішенням суду.
Таким чином, оскільки відповідачі
вселилися до зазначеного будинку та
проживають в ньому як члени сім'ї
колишнього власника будинку, та
враховуючи, що вони не являються
членами сім'ї нового власника ОСОБА_1 у
відповідності до ч.2 ст.64 УРСР, суд
приходить до висновку, що з 19.07.2002р.
відповідачі втратили право
користування зазначеним житловим
будинком та підлягають виселенню без
наданням їм іншого житлового
Дана правова позиція повністю
узгоджується з усталеною практикою
Верховного суду України стосовно
збереження права користування житлом
членами сім'ї колишнього власника. Так,
відповідно до висновків, що містяться в
ухвалах у справах №№6-10723св08, 6-2778св08,
6-55662св10, право члена сім'ї власника
будинку (квартири) користуватися цим
житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно. Виникнення права членів сім'ї
власника будинку на користування
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а отже,
припинення права власності на будинок
припиняє право членів його сім'ї на
користування цим будинком. Чинним
законодавством не передбачено перехід
прав та обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
членів сім'ї колишнього власника у
випадку зміни власника.

Відповідно до ст.7 закону «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Отже, враховуючи наведене вище,
оцінивши зібрані у справі докази у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст. 3,4, 8,10,15,60,209,212-215,218,294 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
здійсненні права власності та
користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
права користування житловим будинком ,
що розташований за адресою м. АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
житлового будинку , що розташований за
адресою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в житловий
будинок що розташований за адресою
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, поданою протягом
10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Іванова І.В.