Справа № 361/8765/2013 Головуючий у І
інстанції Сердинський В.С.Провадження
№ 22-ц/780/6277/14 Доповідач у 2 інстанції
КасьяненкоКатегорія 19 23.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2014 рокуколегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.,

При секретарі: Ромашині І.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ПАТ "
Універсал Банк" на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 30 вересня 2014
року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк", приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання договорів купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки
недійсними в частині прав покупця,
визнання недійсним договорів іпотеки
та припинення договорів поруки,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачі звернулися до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що вони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1979
року. Від спільного подружнього життя
мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Для
спільного проживання позивач ОСОБА_1 з
дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3
вирішили купити житловий будинок у м.
Бровари Київської області, що
розташований на земельній ділянці
площею 0,0600 га, за адресою: АДРЕСА_1, який
незавершений будівництвом з метою його
завершення та використання для
інтересів їхньої сім'ї. У зв'язку з їх
зайнятістю, їхній син ОСОБА_3 займався
оформленням документів
купівлі-продажу як будинку, так і
земельної ділянки, що розташована під
будинком. На підставі договору
купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку,
посвідченого 02 березня 2007 року
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу
Київської області, зареєстрованим 03
березня 2007 року комунальним
підприємством Броварської міської
ради «Броварське бюро технічної
інвентаризації», відповідач набув
право власності на вказаний житловий
будинок та земельну ділянку.

Після оформлення договорів
купівлі-продажу, відповідач ОСОБА_3
взяв у ПАТ «Універсал Банк» кредит і
передав в іпотеку житловий будинок та
земельну ділянку. В даний час
відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
належить нерухоме майно, незавершений
будівництвом житловий будинок та
земельна ділянка площею 0,0600 га, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вважають, що фактично вони являються
покупцями спірного майна -
незавершеного будівництвом будинку та
земельної ділянки, вони були присутні
при укладенні оспорюваних договорів,
усі кошти на купівлю вказаного майна
належали їм та вони здійснили оплату за
вказане майно під час укладення
оспорюваних договорів. Отже, ці
обставини свідчать про удаваність
договорів купівлі-продажу в частині
покупця.

Крім того, вони добудували житловий
будинок, постійно проживають в ньому,
будинок знаходиться на їхньому
утриманні та обслуговуванні. У зв'язку
з економічною кризою відповідач не
зміг повернути кредитні кошти, банк
звернувся до суду, тому в даний час
виникла реальна загроза втрати
придбаного житлового будинку та
земельної ділянки.

Незавершений будівництвом жилий
будинок придбаний ними, а не їхнім
сином ОСОБА_3 за 211 113 гривень. Земельна
ділянка придбана також ними за 66264,00
гривні. Фактично нерухоме майно
придбали вони за спільні кошти
подружжя.

Тому вважають, що фактично покупцями по
оспорюваних договорах являються саме
вони, а не їхній син ОСОБА_3, тобто
правочин в частині прав покупця є
удаваним та недійсним, і тому його слід
визнати недійсним, а на них необхідно
перевести права та обов'язки покупців
та визнати за ними право власності на
майно, а саме: незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1,
готовністю 81%, позначений на плані
літерою А2, навіс - літерою Б, огорожа -
літерою N; земельну ділянку, загальною
площею 0,0600 гектара, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення
земельної ділянки - обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель.

28 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал
Банк», який було перейменовано на ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_3, було
укладено кредитний договір від 28
вересня 2007 року, згідно якого банк
надав кредит в розмірі 437064,00
швейцарських франків, на споживчі
потреби строком до 10 вересня 2027 року
включно, які мали еквівалент на момент
отримання 1 888 020,33 гривень за курсом НБУ
на день укладення договору, зі сплатою
процентів у розмірі 11,45% річних.

Для забезпечення виконання взятих
зобов'язань між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки.

Відповідно до вказаного договору,
ОСОБА_3 в іпотеку було передано
нерухоме майно: незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1,
що належить іпотекодавцю на праві
приватної власності, що
підтверджується договором
купівлі-продажу та земельна ділянка, що
є виділеною в натурі, межі якої
визначено на місцевості, на якій
знаходяться вищезазначені будівлі та
споруди, загальною площею 0,0600 гектар,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить іпотекодавцю на праві
приватної власності.

Крім цього, в якості забезпечення
зобов'язання за кредитним договором з
ними були укладені договори поруки №
006-2902/756-0225-Р/1 від 28 вересня 2007 року.

Вони постійно проживають в спірному
будинку, іншого житла або нерухомості
не мають, тобто володіють та
користуються спірним майном, але не
можуть розпоряджатись майном на
власний розсуд, так як право власності
на житловий будинок зареєстроване на
іншу особу, а саме їхнього сина, ОСОБА_3,
що порушує їхні права на здійснення
права власності.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 без їх
згоди передав спірне майно в іпотеку,
що може призвести до його втрати.

Тому вважають наявними підстави для
визнання угоди удаваною в частині прав
покупця, так як майно фактично було
придбано не ОСОБА_3, а ними, про що не
заперечував сам ОСОБА_3

Також оспорюють договори поруки,
укладені між ними та ПАТ «Універсал
Банк», оскільки відбулася зміна
зобов'язання без їхньої згоди,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності.

Просили визнати:

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений 02 березня 2007 року
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу
Київської області за реєстровим
номером 2199; зареєстрований 03 березня 2007
року комунальним підприємством
Броварської міської ради «Броварське
бюро технічної інвентаризації» згідно
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, виданого
комунальним підприємством Броварської
міської ради «Броварське бюро
технічної інвентаризації» 03 березня 2007
року в частині прав покупця ОСОБА_3 та
перевести права та обов'язки покупця на
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0600 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення
земельної ділянки - обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель, посвідчений 02 березня 2007 року
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу
Київської області за реєстровим
номером 2205 в частині прав покупця
ОСОБА_3 та перевести права та обов'язки
покупця на ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на майно, а саме:
незавершений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_1, готовністю 81%,
позначений на плані літерою А2, навіс -
літерою Б, огорожа - літерою N; земельну
ділянку, загальною площею 0,0600 гектара,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення земельної ділянки
- обслуговування жилого будинку і
господарських будівель.

Скасовано виданий ОСОБА_3 Броварським
міським відділом земельних ресурсів
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, серія ЯЕ №588444 від 11
квітня 2007 року.

Визнано недійсним договір іпотеки
серія ВКА №395048, укладений між ОСОБА_3 та
відкритим акціонерним товариством
«Банк Універсальний», посвідчений 28
вересня 2007 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу за реєстровим номером 5368.

Зобов'язано приватного нотаріуса
Київського нотаріального округу
виключити з реєстру іпотек та заборон
запис № 5368 від 28 вересня 2007 року про
заборону відчуження незавершеного
будівництвом житлового будинку
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3

Зобов'язано приватного нотаріуса
Київського нотаріального округу
виключити з реєстру іпотек та заборон
запис № 5370 від 28 вересня 2007 року про
заборону відчуження земельної ділянки,
загальною площею 0,0600 гектара,
кадастровий номер 32 0630076, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3

Припинено договір поруки №
006-2902/756-0225-Р/1 від 28.09.2007 року, укладений
між публічним акціонерним товариством
«Універсал Банк» та ОСОБА_1

Припинено договір поруки №
006-2902/756-0225-Р/1 від 28.09.2007 року, укладений
між публічним акціонерним товариством
«Універсал Банк» та ОСОБА_2

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ПАТ «Ініверсал Банк» подав апеляційну
скаргу в який просить рішення суду
скасувати з підстав порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами , які були досліджені в
судовому засіданні.

По справі встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу
незавершеного будівництвом житлового
будинку, посвідченого 02 березня 2007 року
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу
Київської області, зареєстрованим 03
березня 2007 року комунальним
підприємством Броварської міської
ради «Броварське бюро технічної
інвентаризації», відповідач ОСОБА_2 є
власником житлового будинку АДРЕСА_1,
та згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки, є власником
земельної ділянки, площею 0,0600 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується Державним актом, серія
ЯЕ №588444 від 11 квітня 2007 року, на право
власності на земельну ділянку,
виданого Броварським міським відділом
земельних ресурсів.

28 вересня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством «Універсал
Банк», який було перейменовано на
публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк» та ОСОБА_3, було
укладено кредитний договір №006-2902/756-0225
від 28 вересня 2007 року, згідно якого банк
надав кредит в розмірі 437064,00
швейцарських франків, на споживчі
потреби строком до 10 вересня 2027 року
включно, які мали еквівалент на момент
отримання 1 888 020,33 гривень за курсом НБУ
на день укладення договору, зі сплатою
процентів у розмірі 11,45% річних. Для
забезпечення виконання взятих
зобов'язань між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки від 28 вересня
2007 року. Відповідно до вказаного
договору, ОСОБА_3 в іпотеку було
передано нерухоме майно: незавершений
будівництвом житловий будинок №12,
готовністю 81%, разом з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, та належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності, що підтверджується
договором купівлі-продажу та земельна
ділянка, що є виділеною в натурі, межі
якої визначено на місцевості, на якій
знаходяться вищезазначені будівлі та
споруди, загальною площею 0,0600 гектар,
що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 та
належить іпотекодавцю на праві
приватної власності.

Крім цього, в якості забезпечення
зобов'язання за кредитним договором з
позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
укладені договори поруки №
006-2902/756-0225-Р/1 від 28 вересня 2007 року .

Відповідно до ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки грошові
кошти у сумі 182 618,00 грн., взяті у кредит
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, були використані на
придбання спірної нерухомості та
будівельних матеріалів, використаних
для добудови спірного незавершеного
будівництвом житлового будинку, що
підтверджується розпискою, тому ці
обставини свідчать про удаваність
договорів купівлі-продажу в частині
покупця.

Проте колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду ,
оскільки вони зроблені за неповного
з»ясування обставин, що мають значення
для справи та неправильного
застосування судом норм матеріального
права.

Відповідно до положень ст.235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно п.26 Постанови Пленуму ВСУ №9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсним»
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

Як вбачається з матеріалів справи ні
ОСОБА_1, ні ОСОБА_2, не є сторонами
оспорюваних правочинів щодо
відчуження нерухомого майна, а тому
пред'явлення позову з цих підстав є
необґрунтованим. За удаваним
правочином ( ст. 235 ЦКУкраїни ) сторони
умисно оформляють один правочин, але
між ними насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

За змістом ст.655, 657 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму; договір купівлі-продважу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договороів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Між сторонами оскаржуваного правочину
купівлі-продажу майна, тобто між
продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3,
виникли правовідносини, які виникають
з договорів купівлі-продажу. А саме,
покупцем було сплачено продавцю
погоджену вартість майна, а продавцем,
в свою чергу, майно за договором
купівлі-продажу було передано покупцю.
Будь-яких інших прав та обов'язків між
сторонами не виникло. Судом першої
інстанції у рішенні також не
вказується, який саме правочин
сторонам договорів купівлі-продажу
було приховано.

Позивачі не є стороною оспорюваного
ними правочину та не доводять того, що
волевиявлення сторін договору не було
вільним та не відповідало їх волі. Не
надано доказів того, що сторони,
укладаючи договір купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки не мали
наміру на досягнення правових
наслідків, обумовлених ним. Позивачі,
заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним в той же час просять
перевести на них права покупця за
договором, стверджуючи, що житловий
будинок та земельна ділянка придбані
за їх кошти, тобто фактично заявляють
позовні вимоги, які суперечать одна
одній, незазначаючи при цьому який
правочин приховували сторони,
укладаючи договір купівлі-продажу.

Судом також не встановлено, який саме
правочин ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приховували,
укладаючи при цьому договори
купівлі-продажу 02 березня 2007 року.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 235 ЦК України удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06 листопада 2009 року за удаваним
правочином (ст. 235 ЦК України) сторони
умисно оформляють один правочин, але
між ними насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд першої інстанції на
підставі ст. 235 ЦК України має визнати,
що сторонами вчинено саме цей правочин,
та вирішити спір із застосуванням норм,
що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено,
суперечить закону, суд ухвалює рішення
про встановлення його нікчемності або
про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені ст. 216 ЦК
України, можуть застосовуватися тільки
у випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, за
удаваним правочином обидві сторони
свідомо, з певною метою, документально
оформлюють правочин, але насправді між
ними встановлюються інші
правовідносини. Воля сторін в
удаваному правочині спрямована на
встановлення інших цивільно-правових
відносин, ніж ті, які передбачені
правочином (наприклад, договір
купівлі-продажу квартири, що приховує
договір застави в забезпечення
повернення позики, або укладений з
метою уникнути звернення стягнення на
заставлене майно в судовому порядку).
При цьому позивач має вказати, який
правочин приховує укладений правочин.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були
стороною оспорюваних правочинів, тому
до даних правовідносин не можуть бути
застосовані положення ст. 235 ЦК України,
які містять правові наслідки удаваного
правочину, який сторони правочину
насправді вчинили для приховання
іншого правочину, і стосуються тільки
сторін договору.

Тобто вимоги позивачів про визнання
правочинів удаваними на підставі ст. 235
ЦК України є необґрунтованими і такими
, що не відповідають вимогам закону.

Крім того, судом взагалі не досліджено
походження коштів, за які нібито і було
придбано нерухоме майно. Так, позивачі
посилалися на отримання коштів в
кредит від АТ «УкрСиббанк» в сумі 119 000
дол. США, проте судом не було досліджено
цього кредитного договору та умов щодо
цільового використання коштів. Що
стосується довідки від КС «Форт», то з
її змісту вбачається, що позивачі
користувалися послугами кредитної
спілки, однак на момент укладання
оскаржуваних договорів відчуження
02 березня 2007 року у ОСОБА_2 було не
погашено заборгованість в розмірі
26 500,00 гривень, і у ОСОБА_1 - 26 500,00 гривень.
Тобто станом на 02 березня 2007 року
фактично у користуванні позивачів
перебувала сума коштів у розмірі 53 000,00
гривень, а не 182 618,00 гривень, як було
зазначено у позові, і як вказується
судом у своєму рішенні. При цьому, суми
коштів зазначені у довідці КС «Форт» у
графі «Всього» означають загальний
розмір отриманих кредитних послуг, які
використовувалися та погашалися
позивачами і до, і після купівлі
нерухомості, а не були у них в
користуванні на момент придбання
нерухомості ОСОБА_3, судом дані
обставини з'ясовані не були, що
суперечить положенням ст. 212 ЦПК
України.

Посилання позивачів на те, що даний
будинок є єдиним місцем їх проживання
спростовується даними з паспортів
позивачів, долученими ними ж до позову,
де зазначено місце реєстрації
позивачів - АДРЕСА_2.

З огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є
власниками будинку та земельної
ділянки - оскарження договору іпотеки з
підстав ненадання ними згоди на
передачу майна в іпотеку є
безпідставним та не ґрунтується на
нормах Закону. Зокрема, ст. 5 ЗУ «Про
іпотеку» передбачено, що предметом
іпотеки можуть бути один або декілька
об'єктів нерухомого майна за умов, якщо
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності. Оскільки власником
будинку та земельної ділянки, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є
ОСОБА_3, то і передача вказаного майна в
іпотеку є правомірною.

Щодо заявлених вимог про припинення
договорів поруки , то такі вимоги є
також необґрунтовані, оскільки не
передбачені законом.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги є
обгрунтованими , а рішення суду І
інстанції підлягає скасуванню на
підставі ст. 309 ЦПК України у зв»язку з
порушенням судом норм матеріального
права з ухваленням нового рішення про
відмову у позові, оскільки відсутні
правові підстави для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ " Універсал Банк"
задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 30 вересня
2014 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк", приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання договорів купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки
недійсними в частині прав покупця,
визнання недійсним договорів іпотеки
та припинення договорів поруки
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: