Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Джуги С.Д.

суддів: Готри Т.Ю., Кеміня М.П.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міскрайонного суду від
04 червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні майном,
відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014року ОСОБА_1 звернувся у суд
із зазначеним позовом посилаючись на
те, що у травні 2013р. відповідачами
власниками кв.3 подружжям ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було розпочато спорудження
приміщення біля своєї квартири, що є
вже третьою прибудовою, яка
споруджується відповідачами без згоди
сусідів. Будинковолодіння по АДРЕСА_1
складається із двох будинків з
квартирами № 3, № 2 і № 1. Позивач як
власник кв.№1 по даному факту
звернувся із заявою у Ужгородський
міськвиконком і з акту перевірки від
17.06.13р. та листа № У-01299/10-06 від 20.06.13р.
він дізнався, що міськвиконком ніяких
дозвільних документів на спорудження
приміщення відповідачам не видавалося
і таке самоправство порушує законні
інтереси співкористувачів земельної
ділянки. Окрім цього позивач вказує, що
відповідачами без погоджувальних
документів з боку будинку 125 на несучій
стіні в червні 2013р. влаштовані два
віконних прорізи. Такими діями
відповідачі створюють загрозу
руйнації, оскільки було здійснення
втручання в несучі конструкції
будинку. При розгляді його заяви щодо
порушення відповідачами
містобудівного законодавства
Інспекцією ДАБК встановлено, що
відповідачі здійснили самовільне
перепланування та зобов'язано їх
виконати технічне обстеження
конструкції будинку та засклити вікна
непрозорим склом . 11.01.14р. відповідачами
на спільному дворі були встановленні
вздовж спільного двору металеві
стовпчики для паркана, що займає 1/3
площі спільного двору і закриває
доступ до каналізаційної мережі, яка є
його власністю. Відповідачами
закладений металевими (шафами,
клітками, ваннами) прохід 1,3м х 2,5м. до
позивача і сараю квартири № 2. Двір
знаходиться на землі у спільному
користуванні |на правах спільної
сумісної власності власників п'яти
квартир і служить для обслуговування
будинків і господарських будівель
закріплених за кожним власником
квартир при їх купівлі. Своїми
протиправними діями відповідачі
порушують його права, перешкоджають
користуванню майном, чим завдали йому
моральної шкоди, яка виразилася у
душевних стражданнях та переживаннях,
порушенні душевної рівноваги та
спокою, вимушеності змін у житті і
необхідності відновлювати порушені
права. З врахуванням наведеного
позивач просив зобов'язати
відповідачів демонтувати прибудоване
приміщення, металеві стовпчики на
дворі, закласти отвір в стіні цеглою,
звільнити прохід до сараю та стягнути
на його користь 5000грн. моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 04 червня 2014 року позов
задоволено частково, зобов'язано
відповідачів демонтувати металеві
стовпчики на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 , в решті заявлених вимог -
відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права. Зокрема, зазначає
що судом необґрунтовано відхилені
вимоги про демонтування самовільно
спорудженої споруди до квартири та
закладення цеглою віконних прорізів в
капітальній стіні будинку і не
враховано акти перевірки з цих питань;
суд безпідставно відхилив вимоги щодо
звільнення проходу до сараю та
відшкодування завданої йому моральної
шкоди .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення апелянта, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області дійшла висновку,
що дана скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що
будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_2 - 21/200 частка, ОСОБА_3 - 21/200 частка,
ОСОБА_1 - 100/200 частка, ОСОБА_4 - 26/200 частка,
ОСОБА_5 - 32/200 частка. Земельна ділянка
на якій розташований даний будинок з
надвірними спорудами, є двором
загального користування.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині
зобов'язання відповідачів
демонтувати металеві стовпчики на
земельній ділянці по АДРЕСА_1, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що відповідачами самовільно,
без будь-яких дозвільних документів
державних органів та органів місцевого
самоврядування, без узгодження з
іншими співвласниками встановлені
металеві стовпчики вздовж спільного
двору, у зв'язку з чим позивач
позбавлений можливості користуватися
спільним подвір'ям, і йому створюються
перешкоди у користуванні належним йому
на праві власності майном. Дані
висновки суду підтверджуються
дослідженими матеріалами справи
(а.с.20-24,41), а тому рішення в цій частині є
законним і обґрунтованим.

З рішенням суду щодо заявлених вимог, в
задоволенні яких відмовлено, повністю
погодитися неможна , виходячи з
наступного.

Частиною 3 статті 10, ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Позивач ОСОБА_1 заявляв вимоги про
зобов'язання відповідачів демонтувати
самовільно прибудоване приміщення,
закласти отвір в стіні цеглою,
звільнити прохід до сараю та стягнути
на його користь 5000грн. моральної шкоди.

Матеріалами справи стверджено, що
власник квартири №3 - відповідачі
ОСОБА_3, без дозвільних документів та
без погодження із іншими
співвласниками будинку перед входом у
квартиру забетонував площадку
розмірами 3,8 х 2,8 м. та спорудив
металевий каркас для навісу, чим
порушив законні права та інтереси
позивача ОСОБА_1 та інших
співвласників будинку. Наведені
обставини підтверджені актом комісії
у складі спеціалістів управління
містобудівного комплексу та земельних
ресурсів з розгляду звернення позивача
ОСОБА_1 від 17.06.2013р. (а.с.16).

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати у сунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

За приписами ч.4 ст 376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. (ст. 391ЦК України).

За наведених обставин, вимоги позивача
про знесення відповідачами самочинно
збудованої споруди перед квартирою №3
будинку АДРЕСА_1. є обґрунтованими і
підлягають до задоволення.

В той же час, вимоги позивача про
звільнення проходу до сараю та
закладення отвору в стіні цеглою, не
підлягають до задоволення, оскільки
позивачем, відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК
України, не подано доказів і не
доведено, що відповідачами закладено
прохід 1,3х2,5м. до сараю позивача
металевими шафами, клітками, ваннами,
як про це вказує позивач у позовній
заяві, а також не подано доказів і не
доведено про необхідність закладення
отворів у стіні цеглою, оскільки згідно
листа Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області від 10.10.2014р. за
самовільне перепланування квартири та
влаштування віконних прорізів у
зовнішній стіні будинку ОСОБА_3
зобов'язано засклити вікна непрозорим
склом, що ним і зроблено, про що не
заперечили сторони в суді першої
інстанції. (а.с.17,125). Рішення суду в цій
частині є правильним, оскільки
відповідає матеріалам справи.

Щодо заявлених позивачем позовних
вимог про відшкодування завданої йому
моральної шкоди, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції безпідставно
та необґрунтовано відмовлено в цій
частині позивачу, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала , за наявності її
вини.

Моральна шкода, згідно пункту 2 ч.2 ст. 23
ЦК України полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім»ї чи близьких родичів. Розмір
моральної шкоди, згідно ч.3 зазначеної
статті, визначається судом залежності
від характеру правопорушення, глибини
фізичних і душевних страждань, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, а також з урахуванням інших
обставин, які мають істотне значення по
справі.

Матеріалами справи доведено, що
відповідачами вчинено протиправні
дії, які полягають у самовільній
забудові земельної ділянки, яка
знаходиться у спільному користування,
зокрема незаконному встановленні
металічних стовпчиків вздовж
спільного двору, бетонуванні площадки
розмірами 3,8 х 2,8 м. та спорудженні
металевого каркасу для навісу, чим
самим порушено законні права та
інтереси позивача, як власника
квартири і співкористувача земельної
ділянки, внаслідок чого позивач
переніс душевні страждання та
переживання, змушений був для
відновлення своїх прав звертатися у
відповідні органи та до суду, що
призвело до зміни його звичайного
способу життя, змін у соціальних
стосунках, чим завдано позивачу
моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, колегія суддів зважує
на вище зазначені обставини справи,
враховує перенесені позивачем душевні
страждання, і виходячи із засад
розумності та справедливості
приходить до висновку, що моральну
шкоду, яка підлягає відшкодуванню
позивачу, слід визначити в розмірі 500
грн., яка підлягає стягненню з обох
відповідачів у рівних розмірах.

З врахуванням наведених обставин,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції,
відповідно до ст.309 ЦПК України,
підлягає зміні.

Виходячи з вищезазначеного та
керуючись вимогами статей ст.ст.307, 309,
314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково .

Рішення Ужгородського міскрайонного
суду від 04 червня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
демонтування самочинно збудованої
споруди, відшкодування моральної шкоди
скасувати і в цій частині ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 знести
самочинно збудовану споруду перед
квартирою №3 будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 250 (двісті п'ятдесят) грн. з
кожного у відшкодування моральної
шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий :

Судді :