АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 4 липня 2014 року про закриття
провадження у справі по цивільній
справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа: Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва про
встановлення факту, що має юридичне
значення,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 04.07.2014 закрито
провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить ухвалу
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду. Вказує, що він звернувся до
суду із заявою про встановлення факту,
що має юридичне значення, а саме, що він
фактично міг бути визнаний інвалідом з
дитинства до досягнення ним 18 років, а
не з заявою про встановлення причин і
ступеня втрати працездатності, групи
інвалідності та часу її настання, а
тому висновок суду про те, що законом
визначено орган, який встановлює час
настання інвалідності, а отже
встановлено інший порядок
встановлення даного факту, є
безпідставним. Також зазначає, що
ухвала суду не відповідає вимогам ч. 2
ст. 206 ЦПК України, якою визначено, що
якщо провадження у справі закривається
з підстав, визначених п. 1 ст. 205 ЦПК
України, суд повинен повідомити
заявникові до юрисдикції якого суду
віднесено розгляд таких справ.

Від апелянта надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності,
тому колегія суддів вирішила за
можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, оскільки їх неявка не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд
першої інстанції виходив з того, що
дана заява не підлягає розгляду в судах
в порядку цивільного судочинства,
оскільки Законом визначено орган, який
встановлює час настання інвалідності,
а отже визначено інший порядок
встановлення факту, що має юридичне
значення.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
05.09.2014 ОСОБА_2 звернувся до суду з
заявою, в якій просив встановити факт,
що він є інвалідом з дитинства
внаслідок захворювання у дитинстві, у
віці до 18 років. В обґрунтування заяви
вказував, що встановлення даного факту
необхідне для призначення пенсії у
зв'язку з втратою годувальника. Іншим
чином підтвердити даний факт не є
можливим оскільки медичні документи не
збереглись, а у виписці з акту огляду
МСЕК від 23.02.1972, якою встановлено третю
групу інвалідності безстроково
вказано лише, що причиною інвалідності
є захворювання дитинства, однак не
зазначено з якого віку, що перешкоджає
призначенню пенсії.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 13.09.2013 відкрито
провадження у справі.

Оскаржуваною ухвалою суду від 04.07.2014
провадження у справі закрито на
підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено
справи про встановлення фактів, що
мають юридичне значення. Частина 2
вказаної статті передбачає, що у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Суд першої інстанції закриваючи
провадження у справі послався на ч. 1 ст.
31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка передбачає, що
причина, група, час настання
інвалідності, строк, на який
встановлюється інвалідність,
визначаються органом
медико-соціальної експертизи згідно із
законодавством.

З матеріалів заяви вбачається, що
заявник, відповідно до акту огляду МСЕК
від 23.02.1972, є інвалідом третьої групи
безстроково з діагнозом «глухота на
обидва вуха з дитинства». Крім цього, в
акті вказано причину інвалідності
«захворювання дитинства». Разом з цим,
у відповідь на звернення заявника, УПФ
України у Шевченківському районі м.
Києва повідомила, що для призначення
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
необхідно подати, зокрема, довідку з
лікувально-кваліфікаційної комісії,
про те, що особа, якій призначається
пенсія була визнана інвалідом з
дитинства до 18 річного віку.

Даних про звернення заявника до органу
медико-соціальної експертизи,
матеріали справи не містять.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови № 5 від 25.05.1998
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», не можуть розглядатись
судами заяви про встановлення фактів
належності до осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
до ветеранів чи інвалідів війни, фактів
проходження військової служби,
перебування на фронті, у партизанських
загонах, одержання поранень і контузій
при виконанні обов'язків військової
служби, про встановлення причин і
ступеня втрати працездатності, групи
інвалідності та часу її настання, а
також фактів закінчення учбового
закладу і одержання відповідної
освіти, одержання урядових нагород.
Відмова відповідного органу у
установлені такого факту може бути
оскаржена заінтересованою особою до
суду у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги про порушення судом
норм процесуального права є
безпідставними і не обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України,
підставами для відхилення скарги на
ухвалу суду першої інстанції і
залишення ухвали без змін є
постановлення судом першої інстанції
ухвали з додержанням вимог закону.

Оскаржувана ухвала постановлена судом
з додержанням вимог процесуального
закону, а тому колегія суддів приходить
до висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення ухвали суду без
змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 4 липня 2014 року про закриття
провадження у справі - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді