Справа № 199/7853/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

„26" листопада 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Прудченко В.Д.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську у
порядку заочного розгляду цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що з відповідачем
по справі ОСОБА_3 05.06.2003 року вони за
спільні кошти придбали житловий
будинок АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 1938,00 кв.м. та
складається з А-I - житловий будинок
глинобитн. обкл. плиткою житловою
площею 25,5 кв.м; Д- гараж цегла; Е- літня
кухня, цегла; Ж-сарай цегла; З-душ цегла;
І-убиральня цегла; К-теплиця цегла;
М-вольер; О-навіс; Н1-споруди, № 1-14,
І-огорожі, мостіння; Л-вольєр. Це було
засвідчено договором купівлі-продажу
житлового будинку між продавцем ОСОБА_5
та покупцями ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
Вказаний договір був засвідчений
державним нотаріусом Шостої державної
нотаріальної контори О.М. Драпатая.

04.09.2003 р. позивач та відповідач
зареєстрували право власності на
нерухоме майно, а саме домоволодіння
за адресою АДРЕСА_1, з зазначенням своїх
часток по ? кожному у КП ДМБТІ;
16.01.2008 р. позивач та відповідач
отримали технічний паспорт на
індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1, в якому було зазначено, що
кожному належить по ? частки власності.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду, у вересні 2006 року
вони із відповідачем спільно прийняли
рішення про початок будівництва нового
житлового будинку для спільного
проживання на земельній ділянці
домоволодіння АДРЕСА_1. Після чого
позивач, як замовник, звернувся до
приватної фірми «ВЕСТАС», яка
розробила проект майбутнього
житлового будинку. У 2009 році було
закінчено будівництво нового
житлового будинку на території
домоволодіння АДРЕСА_1. У зв'язку з тим,
що вказаний будинок був побудований
самовільно, позивач та відповідач по
вказаній справі були вимушені
звернутися до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська для визнання
права власності на вказаний самовільно
побудований будинок. Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 06.04.2009 року
за позивачем та відповідачем було
визнано право власності на ? частини за
кожним самовільно зведеного будинку за
адресою АДРЕСА_1, що становить: житловий
будинок літ. П-2 з підвалом літ. під.П-2;
ганок літ.п; тераса літ. П-2, загальною
площею 149,4 кв.м, житловою площею 55,9 кв.м.
Таким чином, позивач та
відповідач є співвласниками (спільна
часткова власність). В кінці
квітня 2014 року між позивачем та
відповідачем сімейні стосунки були
припинені і в подальшому відповідач, як
зазначається позивачем при зверненні
до суду, почала чинити перешкоди в
користуванні власністю -
домоволодінням АДРЕСА_1: фізично
чинить опір позивачу у доступі до
житла, змінила замки на вхідних дверях,
перешкоджає вільно користуватися
своєю власністю, через що позивач був
змушений звернутися 16.05.2014 р. до
міліції.

Предмет позову становить вимога про
вселення позивача у домоволодіння
АДРЕСА_1 та про зобов'язання
відповідача не чинити позивачу
перешкод у користуванні
домоволодінням АДРЕСА_1 та передати
ключі від вхідних дверей та хвіртки.

Підставу позову становлять приписи
ст.ст. 319, 321, 355, 358, 369, 391 ЦК України.

У судове засідання, в якому ухвалено
судове рішення, представник позивача
не з'явився, надав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутності,
просив суд повністю задовольнити
поданий позов.

За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Відповідач не скористався правом
брати участь у судових засіданнях та
правом надання заперечень проти позов,
та суд за згодою позивача та
представника позивача суд вирішує
справу на підставі наявних у справі
доказів у порядку заочного розгляду
справи.

Врахував заяву представника
позивача та дослідивши докази в
межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку пор
наявність підстав для задоволення
позову повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, сторони
вдані справі є співвласниками
нерухомого майна: позивачу та
відповідачу на праві спільної
часткової власності в рівних частках
(по ?) належить будинок АДРЕСА_1.

За ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК
України загальними засадами
цивільного законодавства є
неприпустимість позбавлення права
власності; аналогічне положення й
міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України,
відповідно до якої право власності є
непорушним, та ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності.

За ст. 356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного із них у власності є спільною
частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою; за ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Утім, відповідач чинить перепони
позивачу у здійсненні ним права
власності, через що позивач був
вимушений звертатися до АНД РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області (а.с. 15).

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Судом вставлено, що позивач
позбавлений здійснювати права
власника через протиправну поведінку
відповідача та зазначене стало
приводом для звернення позивача до
компетентних органів, утім, порушені
права позивача поновлені не були.

Відповідно до ч.ч. 4 та ч. 5 ЖК ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Житлові права охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК
України кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом, звернути
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, який здійснюється
судом у спосіб, визначений законами
України.

Цивільним процесуальним засобом,
яким забезпечується реалізація права
на звернення до суду, є позов, тобто
матеріально-правова вимога до суду
заінтересованої особи (позивача) про
здійснення правосуддя в цивільній
справі на захист прав, свобод чи
інтересів, порушених чи оспорюваних
іншою особою (відповідачем).

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених вище правових норм та
встановлених судом фактів, для суду з
метою поновлення порушених прав
позивача, як власника, вбачаються
підстави для ухвалення рішення про
вселення позивача у домоволодіння
АДРЕСА_1 та про зобов'язання
відповідача не чинити позивачу
перешкод у користуванні
домоволодінням АДРЕСА_1 та передати
ключі від вхідних дверей та хвіртки.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214, 215, 224, 226
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні власністю задовольнити
повністю.

Вселити ОСОБА_2 у житловий будинок
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_2 перешкод у користуванні
домоволодінням АДРЕСА_1 та передати
ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей та
хвіртки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору, в розмірі 243,60
грн.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України: рішення
може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя