Справа № 653/656/14-ц
Провадження № 2/653/332/14
РІШЕННЯ

іменем України

"23" вересня 2014 р.
м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської
області в складі:

головуючого судді Постола
В.С.,

при секретарі Бондар
О.В.,

за участю сторін,

представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеську цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним та
скасування розписки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому
посилається на те, що 22 листопада 2011
року ОСОБА_4 звернувся з позовом до неї
про стягнення заборгованості, який
вона отримала у грудні 2011 року. У
додатку до позову була копія розписки
від 09.12.2008 року, яка була складена від її
імені із тексту якої вбачалося, що вона
у присутності свідків взяла в борг у
ОСОБА_4 гроші у сумі 11600 доларів, які
зобов'язалася повернути до 20.08.2009 року.
Зазначає, що з цього моменту їй стало
достовірно відомо про існування
вищевказаної боргової розписки, бо
09.12.2008 року у службовому приміщенні
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належить
П-ФО ОСОБА_5, у присутності
співробітників ресторану вона дійсно
під психічним тиском з боку ОСОБА_4,
підписувала якісь документи про
неіснуючу нестачу
товарно-матеріальних цінностей. Тільки
на початку грудня 2011 року вона
ознайомилась з цією розпискою і їй
стало зрозуміло, що фактично 09.12.2008 року
вона склала з ОСОБА_6 договір позики у
його простій письмовій формі -
розписки. Але ця розписка не відповідає
дійсності бо ніякого договору позики
між нею та ОСОБА_4 не існувало, бо ніяких
грошей у сумі 11600 доларів вона не брала.

Просить суд визнати недійсним правочин
у формі договору позики грошей у сумі
11600 доларів, який було укладено 09.12.2008 р.
у простій письмовій формі між
позикодавцем ОСОБА_4 та позичальником
ОСОБА_3, та скасувати розписку, якою
підтверджено цей договір. Визнати
поважною причину пропуску позовної
давності, оскільки про її порушене
право їй стало достовірно відомо у
грудні 2011 року.

В судовому засіданні позивач, її
представник підтримали позовні вимоги.
Підтвердили обставини, викладені в
позові. ОСОБА_7 пояснила, що на той час
вона працювала на ринку у ОСОБА_5 -
дружини відповідача. Після роботи
ОСОБА_4 запросив її та ОСОБА_8 у ресторан
«ІНФОРМАЦІЯ_1» поговорити. Коли вони
зайшли у кабінет, то двері зачинили на
ключ. ОСОБА_4 казав, що у них недостача
та вимагав написати розписку, або не
випустить її з кабінету. І тому вона
вимушена була написати розписку. Вона
була налякана і вже тоді розуміла, що її
права порушуються. З цього приводу вона
зверталась і до правоохоронних органів
спочатку особисто, але її заяву не
приймали, а на початку 2009 року
направила заяву поштою. Ніяких грошей у
борг вона у ОСОБА_4 не брала.

Допитана як свідок ОСОБА_7 дала
аналогічні покази.

Відповідач позов не визнав, суду
пояснив, що дійсно ОСОБА_7 працювала у
його дружини на ринку в ларьку. Коли
провели звірку документів, то виявили
недостачу, яку позивач визнавала. На
суму недостачі ОСОБА_7 написала
розписку. При цьому ніякого тиску на
неї не здійснювалося. В кабінеті в
ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» вони пробули
приблизно 30 хвилин. Гроші він їй у борг
не давав, а розпискою зафіксували суму
недостачі, яку вона повинна була
повернути. Сума зазначена у доларах за
погодженням ОСОБА_3. Просить суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача просить
застосувати строк позовної давності,
оскільки ОСОБА_3 стало відомо про
порушення її права у 2008 році, коли вона
написала спірну розписку, що
підтверджується тим, що вона одразу ж
після цього стала звертатися до
правоохоронних органів з приводу
незаконних дій ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що у
ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_4 сказав
їй та ОСОБА_3 що у них недостача та
змусив їх написати розписки. Текст
розписки диктувала ОСОБА_5. При цьому їм
погрожували, що вони не вийдуть з
приміщення поки не напишуть розписки,
чим здійснювали моральний тиск на них.

Свідок ОСОБА_9, ОСОБА_10 суду пояснили, що
вони знаходились в кабінеті в
ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» коли ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 писали розписки. При цьому вони
погоджувалися, що існує недостача, а
суму недостачі вирішили оформити
розписками. Гроші ОСОБА_4 ОСОБА_3 не
давав.

Суд, вислухавши сторін та її
представників, свідків, дослідивши
письмові докази та оцінивши досліджені
докази у їх сукупності, вважає що позов
задоволенню не підлягає.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

09.12.2008 р. ОСОБА_3 укладено договір позики
у формі розписки, відповідно до якого
вона взяла в борг у ОСОБА_4 11600 доларів
США, які зобов'язувалася повернути до
20.08.2009 р. (а.с. 5).

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 20.02.2014 р. у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8,
ОСОБА_3 про стягнення боргу
встановлено, що ОСОБА_4 грошові кошти за
розпискою ОСОБА_3 не передавав,
розписка написана з метою повернення
боргу за договором поставки, а не у
зв'язку з укладанням договору позики
(а.с. 29-31). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки судом встановлено, що грошові
кошти за розпискою ОСОБА_3 не
передавались, то договір позики є
неукладеним.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України
визначено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Виходячи з вищевикладеного,
враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовує свій
позов тим, що розписка написана під
впливом психічного тиску з боку ОСОБА_4,
то про порушення свого права ОСОБА_7
могла дізнатися з 09 грудня 2008 р. - тобто
з дня написання розписки. Відповідно,
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права позивачка мала
до 09 грудня 2011 року. Проте позов до суду
надійшов 20.02.2014 року, тобто після спливу
позовної давності.

Пояснення позивача, що про існування
цієї боргової розписки їй стало відомо
достовірно на початку грудня 2011 року
спростовується її ж показами, що вона
зверталася до правоохоронних органів
щодо неправомірних дій ОСОБА_4 спочатку
особисто, але її заяву не приймали, а на
початку 2009 року направила заяву поштою.
Крім того, факт її звернення до
правоохоронних органів
підтверджується копією постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи (а.с. 32-33).

Відповідач просить застосувати строк
позовної давності, що відповідно до
положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є
підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 16, 59, 60, 61, 88, 209, 213, 218,
223 ЦПК України, ст.ст. 1046, 203, 215, 256, 257, 261, 267
ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання правочину недійсним та
скасування розписки - відмовити за
спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
через Генічеський районний суд
протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: В. С. Постол