Машівський районний суд Полтавської
Справа № 540/404/14-ц
Номер провадження 2/540/141/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 Машівський районний суд
Полтавської області у складі :

головуючого – судді

Косик С.М.,

за участю: секретаря

Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Машівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія ФАРМКО», третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Відділ Держземагенства у Машівському
районі Полтавської області, про
визнання договору оренди землі
недійсним,

в с т а н о в и в :

у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду зі вказаним позовом, посилаючись
на те, що у травні 2013 року він отримав
другий екземпляр договору оренди
земельної ділянки, що зареєстрований у
Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК» 11.12.2008
за №36, який укладено між ним та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія ФАРМКО»
терміном на 10 років. Предметом договору
є земельна ділянка, що належить йому на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії ПЛ.
№041477. Вказаний договір він не
підписував та доручення на підписання
нікому не давав. Він неодноразово
звертався про повернення його
земельної ділянки, але йому відмовлено.
Також вказує на те, що на час підписання
договору оренди державного акту на
землю ще не було. В зв’язку з навединим
просить визнати недійсним договір
оренди землі від 14.06.2006, сторонами якого
є він та відповідач.

В запереченні від 05.05.2014 (а.с.26-28)
відповідач ТОВ «Компанія Фармко»
просить в задоволенні позову відмовити
з тих підстав, що 14.06.2006 між товариством
та позивачем ОСОБА_1 укладено спірний
договір оренди землі, який
зареєстровано у Машівському РВ ПРФ ДП
«Центр ДЗК» 11.12.2008, а тому у
відповідності зі ст.6 Закону України
«Про оренду землі», ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК
України та ст.125 ЗК України право оренди
виникло з 11.12.2008. Також зазначає, що факт
не підписання договору позивачем не
доведено, в повідомленні від 26.12.2013
ОСОБА_1 визнавав наявність договору.

В судовому засіданні
позивач позов підтримав та пояснив, що
про існування договору дізнався в 2013
році, отримавши його від своєї матері,
яка працює обліковцем у відповідача.
Орендну плату отримував з 2006 року, але
думав що за іншим договором, який був
укладений з відповідачем за
сертифікатом на землю строком на 5
років. Він неодноразово звертався до
відповідача з проханням розірвати
договір, але йому відмовлено.

Представник відповідача
ОСОБА_2 проти задоволення позову
заперечила та пояснила, що
заборгованості перед позивачем по
орендній платі немає, підприємство
виконувало умови договору та позивач
був обізнаний про його існування,
оскільки неодноразово звертався з
проханням розірвати договір. Також
просила застосувати строк позовної
давності, який на її думку минув.

Представник третьої особи в
судове засідання не з’явився, надав
заяву з проханням слухати справу за
відсутності представника, при
прийнятті рішення покладається на
розсуд суду (а.с.24).

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
прийшов до наступного висновку.

Установлено, що ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 5,89 га, яка
розташована на території
Михайлівської сільської ради, що
стверджується копією Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ПЛ №041477 ( а.с. 4), яка згідно
договору оренди землі без номера від
14.06.2006, зареєстрованого 11.12.2008
Машівським РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК» за №
36, від імені позивача передана в
оренду товариству з обмеженою
відповідальністю «Компанія ФАРМКО»
строком на 10 років ( а.с. 6-9). Передача
земельної ділянки підтверджується і
Актом прийому-передачі від 14.06.2006.

З висновку судово-почеркознавчої
експертизи №11112 від 27.11.2014 убачається,
що підпис від імені позивача в договорі
оренди землі без номера від 14.06.2006, акті
прийому-передачі об’єкта оренди
(трьох примірниках) виконаний не
ОСОБА_1, а іншою особою ( а.с. 121-151 ).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
оренду землі», орендарями земельних
ділянок є юридичні або фізичні особи,
яким на підставі договору оренди
належить право володіння і
користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту ч.3 статті 203
Цивільного кодексу України, правочин є
дійсним, якщо він відповідає загальним
умовам дійсності правочину, зокрема,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 названого Кодексу
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Кодексу.

За змістом ч. 2 статті 124 Земельного
кодексу України, якою регулюється
порядок передачі земельних ділянок в
оренду передбачено, що передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.

Таким чином, оскільки договір оренди
земельної ділянки від 14.06.2006 позивачем
не підписувався, це є підставою для
визнання такого договору недійсним, а
тому суд визнає позов обґрунтованим.

Разом з тим, розглядаючи заяву
представника відповідача про
застосування строку позовної давності
суд зазначає наступне.

Відповідно до статтей 257, 258
ЦК України строк позовної давності за
вимогами позивача складає три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми
законодавець виходить не тільки з
безпосередньої обізнаності особи про
факти порушення її прав, а й об'єктивної
можливості цієї особи знати про ці
факти.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 21 травня 2014 року у справі № 6-7цс14 та
п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року за №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

Позивач повідомив що він
отримував орендну плату за спірним
договором та в деяких відомостях
міститься його підпис, а саме відомості
про видачу с/г продукції за жовтень 2012
року (кукурудзи), відомості про видачу
с/г продукції за липень 2012 року (ячмінь),
відомості про видачу с/г продукції за
накладною №88 від 27.10.2009 (олія),
видатковому касовому ордері від 03.04.2013
(а.с.30-53,118), договір отримав в 2013 році від
своєї матері, яка працює в ТОВ
«Компанія «Фармко» обліковцем.

Отже, одержуючи орендну плату за
спірним договором з 2006 року позивач мав
об'єктивну можливість дізнатись про
існування договору.

Будь-яких поважних причин пропуску
такого строку позивач не зазначив.

За таких обставин, суд вважає, що
позивач звернувся з вимогою про
визнання недійсним спірного договору
оренди землі після спливу позовної
давності, про застосування якої
заявлено представником відповідача, що
є підставою для відмови у позові на
підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія ФАРМКО»,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Відділ Держземагенства у
Машівському районі Полтавської
області, про визнання договору оренди
землі недійсним – відмовити.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Машівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особою, яка не була присутньою під час
проголошення рішення в той же строк з
дня отримання його копії.

Суддя

С.М.Косик