Справа № 203/4643/14-ц
Провадження № 2/0203/1401/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Штефані Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Київстар", третя особа - ОСОБА_2, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

15 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Київстар" про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що від 31.08.2007 р. він працював у відповідача на посадах техніка в технічному департаменті, техніка по продуктивності відділу планування мережі у технічному департаменті, інженера І категорії (фіксований зв'язок) відділу планування мережі у технічному департаменті, інженера І категорії сектора планування мережі регіонального технічного центру (м. Дніпропетровськ) технічного департаменту Київської філії. 16.06.2014 р. позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників. Насправді звільнення позивача було проведено штучно з метою усунення від роботи виключно його. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про (з урахуванням уточнень) скасування наказу від 16.06.2014 р., поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період від 16.06.2014 р. по день набрання рішенням законної сили, зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію за підсумками роботи за 2013 рік у сумі 22 008,80 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 11 004,40 грн.

15 серпня 2014 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а представник відповідача - заперечувала проти їх задоволення.

Третя особа до суду не з'явилася, була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що від 31.08.2007 р. позивач працював у відповідача на посадах техніка в технічному департаменті, техніка по продуктивності відділу планування мережі у технічному департаменті, інженера І категорії (фіксований зв'язок) відділу планування мережі у технічному департаменті, інженера І категорії сектора планування мережі регіонального технічного центру (м. Дніпропетровськ) технічного департаменту Київської філії (а.с.а.с. 10 - 19).

25 березня 2014 року відповідачем було видано наказ № 807-ос про скорочення штату, а саме посади, яку займав позивач (а.с. 68).

Того ж дня позивача було попереджено про наступне вивільнення. При цьому позивача було повідомлено про відсутність вакантних посад, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, що відповідали би його кваліфікації (а.с. 74).

16 червня 2014 року відповідачем було видано наказ № 122/Дн-ос про припинення трудового договору (контракту), укладеного з позивачем, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). При цьому позивач, ознайомившись з наказом, відмовився від засвідчення цього факту (а.с.а.с. 60, 75).

Позовна заява ОСОБА_1 базується на наступних доводах:

- позивачеві не було надано копію наказу про скорочення його посади, а скорочення є штучним, спрямованим на звільнення лише позивача;

- відповідачем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі;

- позивача протиправно було позбавлено щорічної премії.

На думку суду, приведені доводи є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 1, пункту 4 частини 2 статті 42 КЗпП, на яку, зокрема, послався позивач, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва.

Судом встановлено, що норми, закріплені у пункті 1 частини 1 статті 40 КЗпП позивачем були цілком дотримані, оскільки відповідачем дійсно було скорочено посаду, яку займав позивач, про що свідчать матеріали справи.

При цьому суд критично ставиться до твердження позивача про штучність процесу його вивільнення, оскільки скорочення штату відповідача зайняло досить тривалий період часу і стосувалося багатьох працівників, що підтверджується усією сукупність наданих відповідачем письмових доказів.

Посилання позивача на порушення відповідачем приписів статті 42 КЗпП також є безпідставними, оскільки право бути залишеним на роботі не є абсолютним і може бути обмежено низкою обставин, зокрема, наявністю відповідних вакансій.

При цьому відповідач не відмовив позивачу у реалізації права на залишення на роботі, а, проаналізувавши наявність вакантних посад та не знайшовши такі посади, повідомив про це позивача.

Твердження позивача про ненадання йому копії наказу про його наступне звільнення також є необґрунтованим, оскільки закон зобов'язує ознайомлювати працівників з такими наказами, а не вручати їх копії.

Що стосується розв'язання спору в частині стягнення з відповідача премії, то суд виходить з положень статті 2 Закону України від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР "Про оплату праці", пункту 2 Положення про оплату праці, затвердженого наказом президента ПрАТ "Київстар" від 20.04.2006 р. № 1381-к, пункту 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", у відповідності з якими право на премію також не є абсолютним, і в будь-якому випадку залежить від певних обставин та нормативно-правових актів роботодавця (протокол позачергового засідання правління ПрАТ "Київстар" від 14.04.2014 р.) (а.с.а.с. 92 - 94).

Позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди також не підлягає задоволенню через безпідставність позову в частині поновлення на роботі.

Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у позові до Приватного акціонерного товариства "Київстар", третя особа - ОСОБА_2, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 25 грудня 2014 року.

Суддя М.О. Католікян