Провадження № 2/127/5996/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко
Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект», за
участю третьої особи без самостійних
вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про
визнання припиненим зобов`язань, що
виникли з договору поруки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» за участю третьої особи
без самостійних вимог щодо предмету
спору ОСОБА_4 про визнання припиненим
зобов`язань, що виникли з договору
поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що
17.05.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№0, відповідно до умов якого
відповідач надав третій особі кредит в
сумі 130 000 дол. США зі сплатою 12,8% річних
за користування кредитними коштами
строком до 16.05.2018 року.

Згідно п.1.2.2. кредитного договору
позичальник зобов’язаний повернути
кредит у повному обсязі в терміни та
розмірах, що встановлені графіком
погашення кредиту, але в будь-якому
випадку не пізніше 16.05.2018 року, якщо
тільки не застосовується інший термін
повернення кредиту відповідно до умов
цього договору та/або згідно умов
відповідної угоди сторін.

Пунктом 6.1.2. кредитного договору
передбачено, що відповідач має право
визнати термін повернення кредиту
таким, що настав згідно п.1.2.2. цього
договору, та вимагати від позичальника
дострокового повернення всієї суми
кредиту та повної сплати плати за
кредит, змінивши при цьому терміни
повернення кредиту та плати за кредит в
сторону зменшення.

В цей же день, в якості забезпечення
своєчасності виконання зобов’язання
за кредитним договором між позивачем
та відповідачем було укладено договір
поруки №114180, який не містить чітко
визначеного строку дії договору, а лише
зазначає, що діє до повного припинення
зобов’язань третьої особи перед
відповідачем.

11.04.2009 року на адресу позичальника та
поручителя банком було направлено
досудову вимогу про дострокове
виконання зобов’язання за кредитним
договором з вказівкою на те, що банк
використовує своє право, передбачене
кредитним договором та заявляє про
зміну терміну повернення кредиту та
процентів за користування кредитними
коштами в сторону їх зменшення. Окрім
того, повідомлено, що на 30 календарний
день від дати одержання даної заяви
термін повернення всієї суми кредиту
та процентів буде вважатись таким, що
настав, а кредитна заборгованість –
обов’язковою для повернення в повному
обсязі, якщо порушення зобов’язання на
той момент не буде виконане.

Таким чином, у зв’язку зі зміною банком
терміну повернення кредиту в сторону
його зменшення, починаючи з 12 травня 2009
року у відповідача розпочався строк
позовної давності на всю
заборгованість як до боржника так і до
поручителя, оскільки останній несе
солідарну відповідальність.

Враховуючи, що строк дострокового
виконання основного зобов’язання
настав 12.05.2009 року відповідач в
будь-якому випадку мав право
звернутись з позовом до позивача на
протязі шести місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов’язання у відповідності до ч.4
ст.559 ЦК України. А, оскільки, відповідач
таких дій не вчинив, позивач вважає, що
зобов’язання, що виникло з договору
поруки, має бути визнано припиненим, що
стало підставою для звернення до суду з
даним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.09.2014 року до
участі у справі залучено ТОВ
«Кей-Колект» в якості правонаступника
ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.60).

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив суд останні задовольнити з
підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав та просив у задоволенні
останніх відмовити, застосувавши до
виниклих правовідносин строк позовної
давності.

Третя особа без самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_4 до судового
засідання не з’явилась із невідомих
суду причин, хоча про день, час та місце
судового розгляду повідомлялась
належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно
та повно з'ясувавши обставини справи,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, давши їм
оцінку у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно
встановлено, що 17.05.2007 року між АТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір №0, відповідно
до умов якого відповідач надав третій
особі кредит в сумі 130 000 дол. США зі
сплатою 12,8% річних за користування
кредитними коштами строком до 16.05.2018
року (а.с.4-6).

Згідно п.1.2.2. кредитного договору
позичальник зобов’язаний повернути
кредит у повному обсязі в терміни та
розмірах, що встановлені графіком
погашення кредиту, але в будь-якому
випадку не пізніше 16.05.2018 року, якщо
тільки не застосовується інший термін
повернення кредиту відповідно до умов
цього договору та/або згідно умов
відповідної угоди сторін.

Пунктом 6.1.2. кредитного договору
передбачено, що відповідач має право
визнати термін повернення кредиту
таким, що настав згідно п.1.2.2. цього
договору, та вимагати від позичальника
дострокового повернення всієї суми
кредиту та повної сплати плати за
кредит, змінивши при цьому терміни
повернення кредиту та плати за кредит в
сторону зменшення.

Також, 17.05.2007 року в якості забезпечення
своєчасності виконання зобов’язання
за кредитним договором між позивачем
та відповідачем було укладено договір
поруки №114180, який не містить чітко
визначеного строку дії договору, а лише
зазначає, що діє до повного припинення
зобов’язань третьої особи перед
відповідачем (а.с.7).

11.04.2009 року на адресу позичальника та
поручителя банком було направлено
досудову вимогу про дострокове
виконання зобов’язання за кредитним
договором з вказівкою на те, що банк
використовує своє право, передбачене
кредитним договором та заявляє про
зміну терміну повернення кредиту та
процентів за користування кредитними
коштами в сторону їх зменшення. Окрім
того, повідомлено, що на 30 календарний
день від дати одержання даної заяви
термін повернення всієї суми кредиту
та процентів буде вважатись таким, що
настав, а кредитна заборгованість –
обов’язковою для повернення в повному
обсязі, якщо порушення зобов’язання на
той момент не буде виконане (а.с.8-9).

Таким чином, у зв’язку зі зміною банком
терміну повернення кредиту в сторону
його зменшення, починаючи з 12 травня 2009
року у відповідача розпочався строк
позовної давності на всю
заборгованість як до боржника так і до
поручителя, оскільки останній несе
солідарну відповідальність.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Стаття 251 ЦК України визначає, що
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК
України).

Разом з тим, із настанням певної події,
що має юридичне значення, законодавець
пов’язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.
251 ЦК України та ч.2 ст.252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в
останньому не встановлено строку після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки про його дію до повного
виконання позичальником своїх
зобов’язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить частині першій
статті 251 та частині першій статті 252 ЦК
України, тому в даному випадку
підлягають застосуванню норми частини
четвертої статті 559 ЦК України про те,
що порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов’язання не пред’явить вимоги до
поручителя, про що й неодноразово
звертав Верховний Суд України та Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у своїх
роз’ясненнях.

Так, у п.24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», зазначено,
що відповідно до частини четвертої
статті 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов’язання не пред’явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
України зобов’язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов’язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов’язань за
цим договором строк пред’явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов’язання згідно
з такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання
зобов’язання у повному обсязі або у
зв’язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково.

Пред’явленням вимоги до поручителя є
як направлення/вручення йому вимоги
про погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред’явлення до нього
позову. При цьому в разі пред’явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов’язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов’язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе
зобов’язань не може розглядатися як
установлення строку дії поруки,
оскільки це не відповідає вимогам
статті 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Таким чином, відповідач (кредитор)
змінив строк виконання основного
зобов’язання з договірного (16.05.2018
року) на достроковий,
вказавши  строк  виконання  30
днів  з дня отримання третьою особою
та позивачем письмової  досудової
вимоги.

Виходячи із цього, строк  виконання
основного зобов'язання  закінчився  12
травня 2009 року (11 квітня 2009 року + 30
днів), а отже  через  6 місяців
припинилась порука – 12 листопада 2009
року, оскільки кредитор не звернувся у
цей період  з досудовою/судовою
вимогою до
поручителя  про  виконання зобов'яза
ння.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, а саме зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18.12.2013 року у справі за
позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 22.05.2012 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 18.09.2013 року,
ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
заборгованості за вищезазначеними
договорами кредиту та поруки лише у
жовтні 2010 року, тим самим пропустивши
строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України,
про що й звернув суд касаційної
інстанції в мотивувальній частині
своєї ухвали (а.с.25-31).

Надані представником відповідача у
судовому засіданні заперечення, які
також викладені у письмовому вигляді
та знаходяться в матеріалах справи, суд
не приймає до уваги, оскільки останні
безпідставні та є такими, що не
заслуговують на увагу.

Так, не можна вважати направлену 11.04.2009
року відповідачем заяву позивачу як
досудову вимогу у розумінні ч.4 ст.559 ЦК
України, оскільки така вимога мала бути
пред’явлена відповідачем від настання
строку виконання такого зобов’язання,
тобто після 12 травня 2009 року.

Окрім того, суд не приймає доводи та
міркування представника відповідача
про пропуск позивачем строку позовної
давності для звернення до суду з даним
позовом, оскільки до даних
правовідносин строк позовної давності
не може бути застосований з наступних
міркувань.

Право виникає в силу закону. Частина 4
статті 559 ЦК України чітко визначає
підстави припинення поруки. Таким
чином, підстави припинення поруки
чітко передбачені законом і є
вичерпними. А тому, не пред’явивши
вимоги на протязі 6 місяців від
настання строку виконання основного
зобов’язання до позивача, станом на 12
листопада 2014 року порука між позивачем
та відповідачем припинилася, а відтак
відповідач в силу закону взагалі не мав
права на звернення до суду із позовом
до позивача про стягнення
заборгованості, яка виникла з даного
договору.

Окрім того, згідно правового висновку
Верховного Суду України у справі
№6-134цс12, поручитель має право
звернутись до суду з позовом про
визнання зобов’язання за договором
поруки припиненим, тобто про визнання
права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

А тому, суд, оцінюючи допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, а відтак підлягають до
задоволення.

Крім того в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача сплачений судовий
збір за подання позову до суду в сумі
243,60 грн., згідно квитанції № від 24.03.2014
року (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.252, 526, 559 ЦК України ст.ст.10, 56, 60, 79,
88, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати припиненим зобов’язання, що
виникли з договору поруки №114180 від
17.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та
публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк», правонаступником якого
являється товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект».

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект», , місцезнаходження якого за
адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, на
користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати щодо сплати
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: