АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/172/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 214/1751/13-ц
інстанції - Попов В.В.
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та його

представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 05 вересня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, яка є також законним
представником неповнолітніх ОСОБА_6,
ОСОБА_7 (треті особи - Служба у справах
дітей Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті ради м.
Кривого Рогу, Відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Саксаганського РВ КМУ УМВС України у
Дніпропетровській області) про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
квартирою та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_5, яка є також законним
представником неповнолітніх ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, усунення перешкод у
користуванні квартирою та зняття з
реєстрації. В обґрунтування позовних
вимог зазначили, що їм на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1,
на даний час у квартирі зареєстровані
позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_5 та їх
неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
Відповідач ОСОБА_5 є колишньою дружиною
ОСОБА_2, шлюб між ними розірвано за
рішенням суду від 25 липня 2011 року. З
моменту розірвання шлюбу відповідач з
дітьми у квартирі не проживають, за
комунальні послуги не сплачують та у
квартирі відсутні їх особисті речі.
Через борги по сплаті комунальних
послуг вони не в змозі утримувати
житло, тому вирішили продати квартиру,
однак реєстрація у ній відповідача із
дітьми перешкоджає їм розпорядитися
своєю власністю, тому просили суд
визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1,
усунути їм перешкоди у користуванні
вказаною квартирою шляхом зобов'язання
Відділу громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Саксаганського РВ КМУ УМВС України у
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з реєстраційного
обліку у вищезазначеній квартирі.

Рішенням Саксаганського суду м.
Кривого Рогу від 05 вересня 2013 року, в
якому ухвалою від 22 жовтня 2013 року
виправлено описку щодо дати його
ухвалення, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 відмовлено
у задоволенні їх позовних вимог.

В апеляційних скаргах позивачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, кожний окремо,
ставлять питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, на думку ОСОБА_4, суд
неправомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог, безпідставно поновив
судовий розгляд для надання
відповідачем доказів причин не
проживання у квартирі, не врахувавши,
що статтею 131 ЦПК України подання
доказів передбачено лише до початку
розгляду справи по суті, а також не
звернув увагу на те, що відповідач
таких доказів не надала.

На думку ОСОБА_2, суд не врахував, що
шлюб між ним та ОСОБА_5 розірвано саме з
ініціативи відповідача. Після
розірвання шлюбу між ними припинились
подружні відносини та вони з того часу
не ведуть спільне господарство. Крім
того, вважає, що ОСОБА_5 втратила право
на користування квартирою АДРЕСА_1
оскільки останні два роки нею не
сплачувались комунальні послуги за
вищезазначене житлове приміщення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_4
та ОСОБА_2 на праві приватної спільної
часткової власності належить квартира
АДРЕСА_1 в якій зареєстровані позивач
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_5 та їхні
неповнолітні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_5 розірвано 25 липня
2011 року.

Згідно акту від 25 лютого 2013 року,
відповідач ОСОБА_5 та її неповнолітні
діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не проживають в
спірній квартирі з травня 2011 року (а.с.
8).

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачі посилались на те, що
відповідач втратила право
користування спірною квартирою у
зв'язку з відсутністю в ній без
поважних причин близько двох років.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач після
припинення сімейних відносин з
позивачем ОСОБА_2 не позбавлена права
користуватись спірною квартирою, а
неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7
повинні бути зареєстровані за місцем
проживання батьків.

За правилами статей 71, 72 ЖК визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
внаслідок відсутності цієї особи понад
шість місяців без поважних причин
провадиться в судовому порядку.

У силу ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Отже, у справах про визнання наймача
або члена його сім'ї таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
з'ясуванню підлягають причини
відсутності відповідача понад
встановлений строк. В разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції у повному обсязі встановив
усі обставини справи, надав їм вірну
юридичну оцінку, правильно застосував
норми чинного законодавства та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Доводи апеляційних скарг позивачів не
містять підстав для їх задоволення.

Так, посилання позивача ОСОБА_4 на
безпідставне поновлення судом
судового розгляду для надання
відповідачем доказів причин не
проживання у квартирі та не врахування
судом положень статті 131 ЦПК України не
може бути взятим до уваги, оскільки
згідно вимог ст.. 10 ЦПК України суд
зобов'язаний сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог статей 11, 27 ЦПК, суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Особа, яка бере участь у
справі, зобов'язана надати усі наявні у
неї докази та довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу.
Доказуванню підлягають обставини, що
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виник спір.

Статтею 194 ЦПК України передбачено, що
якщо під час судових дебатів виникає
необхідність з'ясування нових
обставин, що мають значення для справи,
або дослідження нових доказів, суд
постановляє ухвалу про повернення до
з'ясування обставин у справі. Після
закінчення з'ясування обставин у
справі та перевірки їх доказами судові
дебати проводяться в загальному
порядку.

Як убачається із матеріалів справи,
вирішуючи спір, суд перевірив доводи та
заперечення сторін, з'ясував причини
відсутності відповідачки в належній
позивачам квартирі понад встановлений
законом строк та дійшов обґрунтованого
висновку про те, що ці причини є
поважними, що є підставою для відмови в
позові.

Доводи ОСОБА_4 щодо відсутності
поважних причин, які б перешкоджали
відповідачці користуватись спірною
квартирою, спростовуються наявністю в
матеріалах справи копії постанови від
30 січня 2011року про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно позивача
ОСОБА_2, винесеної за результатами
розгляду заяви відповідачки ОСОБА_8
(а.с. 54), а також копія довідки №343 від 25
лютого 2011 року судово-медичного
обстеження ОСОБА_2 з приводу отримання
ним легких тілесних ушкоджень під час
конфлікту між ним та відповідачкою (а.с.
55).

Також не заслуговують на увагу
посилання ОСОБА_4 на безпідставну
відмову суду в задоволенні клопотання
про зупинення розгляду справи до
вирішення іншої справи №214/5389/13-ц за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
виключення запису про батька дитини з
актового запису про народження дитини,
оскільки ці справи не є
взаємопов'язаними, а сама наявність
такої справи також свідчить про
існування неприязних стосунків сторін.

Безпідставними є й посилання позивача
ОСОБА_2 на те, що шлюб між ним та ОСОБА_5
розірвано саме з ініціативи
відповідача, а також доводи обох
апеляційних скарг про те, що відповідач
не сплачує за комунальні послуги, які
продовжують нараховуватись на неї та
дітей, оскільки ці обставини не мають
правового значення для вирішення даної
справи.

Доводи ОСОБА_2 про те, що після
розірвання шлюбу ОСОБА_5 не може
вважатися членом його сім'ї,
спростовуються положеннями ч. 2 ст. 64 ЖК
України, згідно якої до членів сім'ї
власника квартири належать особи, які
постійно проживають з власником і
ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 156 цього ж
Кодексу члени сім'ї власника квартири,
які проживають разом з ним у квартирі,
що йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
квартири, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником квартири не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Статтею 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» визначено, що
реєстрація це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації, а
місце проживання це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Оскільки в спірній квартирі
зареєстроване постійне місце
проживання відповідачки ОСОБА_5, вона
користується усіма правами членів
сім'ї власника квартири, хоча і є
колишньою дружиною позивача.

Встановивши, що ОСОБА_5 відсутня у
спірній квартирі понад рік з поважних
причин, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову про визнання її такою, що
втратила право користування житлом, та
зняття її з реєстрації.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та
зводяться до переоцінки наявних у
справі доказів, що є неприпустимим з
огляду на положення ст.. 212 ЦПК України.

За таких обставин апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 05 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Текст повної ухвали складено 25 січня
2014 року.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михалів