АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик О.Ф.,
Панченко М.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 червня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання договору позики
та стягнення боргу ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 червня 2014 року даний
позов задоволено частково. Договір
позики від 11 червня 2010 року, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заборгованість у розмірі 7 000 доларів 00
центів США, що в еквіваленті по курсу
НБУ станом на день винесення рішення
становить - 82 424 грн. 98 коп., та судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
938 грн. 95 коп., а всього 83 363 (вісімдесят
три грн. 93 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог. Апелянт посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильне вирішення
питання щодо розміру боргу,
безпідставне не урахування того, що
позивач вже звертався з позовом до неї
про стягнення боргу і судовим рішенням
встановлено, що договір позики між ними
не укладався, а тому вона не повинна
сплачувати йому 7000 дол. США, що
складають залишок кредиту отриманого
нею у відповідача по розписці.

В судове засідання сторони та їх
представники, будучи належним чином
повідомленими про що свідчать зворотні
поштові повідомлення долучені до
справи, не з'явилися. Виходячи з
положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги,перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягнувши з відповідачки на користь
позивача грошові кошти в розмірі
еквівалентному 7000 дол. США,суд виходив
з того, що зобов'язання мають
виконуватися належним чином,
одностороння відмова від виконання
договору не допускається, порушення
відповідачкою своїх зобов'язань щодо
повернення залишку отриманих від
позивача кошів є підставою для
розірвання договору, укладеному між
ними та дострокового стягнення з неї
цих коштів на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду і вважає їх
правильними.

Як встановив суд та убачається з
матеріалів справи, 11 червня 2010 року
відповідачка видала позивачу розписку
в якій зазначила, що вона отримала від
нього в кредит 11 000 доларів 00 центів США
та зобов'язується повернути отримані
грошові кошти частинами протягом п'яти
років, але не менше ніж по 2 000 доларів 00
центів США на рік.

Виходячи з положень ст. ст. 207, 1046, 1047 ЦК
України суд першої інстанції прийшов
до обгрунтованого висновку, що
наведена обставина свідчить про
вчинення сторонами правочину,а саме -
укладення договору позики.

Посилання в апеляційній скарзі на те,що
між сторонами був укладений не договір
позики, а договір кредиту, колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
договір кредиту може бути укладений
лише з банком, або з іншою фінансовою
установою.

Відповідачка не заперечує,що 11.06.2010
року вона отримала від позивача 11 000
дол. США. Позивач не оспорює, що 4 000 дол.
США йому ОСОБА_1 повернула. Про таке
свідчать й долучені до справи копії
розписок, відповідність яких оригіналу
засвідчена судом.

Отже, спір виник з причини невиконання
відповідачкою свого зобов'язання про
повернення позивачу ще 7 000 дол. США.

Зобов'язанням є правовідношення ,в
якому одна сторона (Боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (Кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч.1 ст.509 ЦК).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 ЦК України
визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України ,якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу .

Судом установлено й ОСОБА_1 не
заперечує, що вона припинила
повернення коштів з 11.06.2012 року, тому
виходячи з наведених норм права суд
першої інстанції підставно стягнув з
відповідачки на користь позивача суму
еквівалентну 7000 дол. США , яка на час
ухвалення рішення дорівнювала 82 424 грн.
98 коп.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне обрахування розміру
стягнення та про вихід суду за межі
позовних вимог є безпідставними.

При наявності доказів на підтвердження
обставин на які посилаються сторони,
відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції ретельно
перевірено вказані доводи сторін
поданими ними доказами, яким надана
належна правова оцінка та зроблено
правильний висновок про те, що
відповідачка не довела тієї обставини,
що сторони не укладали договору позики.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/14328/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/
9539/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кравець Д.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.