Справа № 203/5545/14-ц
Провадження № 2/0203/1607/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Кіровський
районний суд міста Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді:
Колесніченко О.В.,

при
секретарі
Фролові П.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську клопотання ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_4, про призначення
посмертної судово-психіатричної
експертизи, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться
цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, треті особи – приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, П’ята
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання недійсним
заповіту, складеного 10 жовтня 2008 року
від імені ОСОБА_6, який помер 05 березня
2014 року, на ім’я ОСОБА_2, з тих підстав,
що спадкодавець тривалий час хворів,
приймав сильнодіючі ліки, що сукупно
вплинуло на його психічний стан,
розуміння значення своїх дій і на
волевиявлення, яке не відповідало його
внутрішній волі при складанні
заповіту.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 заявила клопотання про
призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи на
вирішення якої просила поставити
питання: « 1. Чи мало місце у ОСОБА_6,
померлого 05 березня 2014 року
захворювання, які б могли вплинути на
його свідомість щодо правильного
розуміння своїх дій та їх наслідків,
якщо так, то які, причини їх розвитку,
характер перебігу в період з 20 березня
2006 року по 10 жовтня 2008 року та ступінь
їх тяжкості? 2. Яка медикаментозна дія
ліків, що були призначені ОСОБА_6 під
час лікування у вищезазначений період,
а саме: чи могли дані препарати
впливати на психологічний стан і
психічний (емоційний) стан та/чи його
розуміння вчинення них будь-яких дій та
їх наслідків? 3. Чи не створює
залежність призначених препаратів,
якщо так тог які наслідки даної
залежності? 4. Чи міг ОСОБА_6, померлий 05
березня 2014 року на момент вчинення
заповіту, а саме: 10 жовтня 2008 року, в
силу свого віку, з урахуванням його
тривалого захворювання та попередньо
призначених медикаментозних ліків,
призначеного лікування та стану
здоров’я правильно сприймати події,
адекватно на них реагувати та вірно
відтворювати їх у своїх діях, тобто у
повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій, керувати своїми діями та
надавати звіт своїм діям та їх
наслідкам?».

Відповідач та її представник ОСОБА_3
проти задоволення клопотання
заперечували тим, що позивачем не
надано належних, допустимих, достатніх
доказів того, що давало б підстави
припустити наявність обставин
перебування спадкодавця у такому стані
на час складання заповіту, коли він не
міг розуміти значення своїх дій і не
міг керувати ними, тому просили в
задоволенні клопотання відмовити.

Суд, вислухавши думку представників та
відповідача, розглянувши клопотання,
приходить до наступного.

За ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла, суд призначає експертизу за
заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.145 ЦПК України
призначення експертизи є обов’язковим
за клопотанням хоча б однієї із сторін,
зокрема, якщо у справі необхідно
встановити психічний стан особи.

Одночасно Пленум Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у п. 16 своєї
постанови від 06 листопада 2009 року №9
роз’яснив, що правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо). Для визначення
наявності такого стану на момент
укладення правочину суд відповідно до
статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

При цьому, питання експерту належить
ставити чітко, уникаючи можливості
неоднозначної відповіді, виходячи з
обставин, які підлягають доказуванню у
кожній конкретній справі.

За таких обставин, враховуючи, що
позовні вимоги заявлені про визнання
правочину - заповіту від 10 жовтня 2008
року - недійсним з підстав, визначених
ч.2 ст. 1257, 225, 231 ЦК України з мотивів
неусвідомлення ОСОБА_6, який помер 05
березня 2014 року, значення своїх дій та
неможливості керувати ними під час
складення заповіту, суд приходить до
висновку, що для повного та всебічного
розгляду справи необхідно призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу для визначення психічного
стану вказаної особи та можливості
останньої розуміти значення своїх дій
та керувати ними саме на час складення
оспорюваного заповіту, та, відповідно,
проведення такої експертизи доручити
експертам КЗ «Дніпропетровська
обласна клінічна психіатрична
лікарня» Дніпропетровської обласної
ради», одночасно зупинивши провадження
у справі на час проведення експертизи
згідно з вимогами п.5 ч.1 ст.205 ЦПК
України.

При цьому, суд не знаходить підстав для
задоволення клопотання представника
позивача в частині поставлення перед
експертом питань про те, чи мало місце у
ОСОБА_6 захворювань, які б могли
вплинути на його свідомість, яких
захворювань, причин їх виникнення,
розвитку, характеру перебігу за період
з 20 березня 2006 року по 10 жовтня 2008 року;
яка медикаментозна дія ліків, що були
призначені ОСОБА_6 під час лікування у
цей період, чи могли такі препарати
впливати на психологічний, психічний
стан особи; чи не створювали призначені
препарати залежності, оскільки,
зважаючи на предмет доказування,
вказані питання охоплюються питанням
про можливість усвідомлення
спадкодавцем значення своїх дій та
керування ними на час складення
заповіту, та крім того, поставлені у
формі припущення, що унеможливить
надання експертом однозначної чіткої
відповіді, яка до того ж не буде
стосуватися предмету доказування,
зокрема, в частині періоду до часу
складання заповіту.

Доводи відповідача та його
представника про безпідставність
клопотання представника позивача суд
не приймає до уваги, оскільки такі не
спростовують висновків суду щодо
потреби у з?ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з огляду на
предмет доказування за заявленими
правовими підставами, і потребують
спеціальних знань у галузі медицини.

Керуючись ст. 130, 143-145, 202, 209-210 ЦПК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи –
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
П’ята дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
недійсним заповіту - посмертну
судово-психіатричну експертизу,
проведення якої доручити експертам
Комунального закладу
«Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради» (вул.
Бехтєрєва, 1, м. Дніпропетровськ) на
вирішення якої поставити наступні
питання:

1.          Чи усвідомлював ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 05 березня 2014
року, значення своїх дій на момент
укладення заповіту 10 жовтня 2008 року,
посвідченого державним нотаріусом
П?ятої дніпропетровської держаної
нотаріальної контори 10 жовтня 2008 року,
зареєстрованого в реєстрі за №4-2780, та
чи міг він у повній мірі свідомо
керувати власними діями і передбачати
їх наслідки?

Попередити експертів про кримінальну
відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК
України.

В розпорядження експертів направити
копію цієї ухвали від 06 листопада 2014,
матеріали цивільної справи № 203/5545/14-ц
(провадження №2/023/1607/2014), оригінали
медичних документів, а саме:
амбулаторну картку ОСОБА_7 з КЗ
«Дніпропетровський центр первинної
медико-санітарної допомоги №1» на 138
арк., медичні картки стаціонарного
хворого з КЗ «Дніпропетровська обласна
клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» - 3
шт. (госпіталізація 28 березня 2008 року, 25
лютого 2009 року, 15 лютого 2010 року).

Провадження у справі зупинити до
закінчення проведення експертизи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в
частині зупинення провадження по
справі подається протягом п’яти днів з
дня її проголошення до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд міста
Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя

О.В. Колесніченко