АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/1440/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2421/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючого - судді
Переверзєвої Н.І..

суддів: Кізюн О.Ю., Харчука В.М

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: ОСОБА_1,
представників сторін та третьої особи

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Шепетівської міської державної
нотаріальної контори на рішення
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 05 листопада
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

Заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року позивачка
звернулась до суду і після уточнення
позовних вимог просила визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом серії ВТР № 642102,
видане відповідачці ОСОБА_2 на житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 101,4
кв.м. ; встановити факт постійного
проживання ОСОБА_3 із своїм батьком
ОСОБА_4 на день смерті останнього і
стягнути з відповідачки понесені нею
судові витрати.

Рішенням Шепетівського міськрайонного
суду від 05 листопада 2014 року позов
задоволено.

Встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_4 на день
смерті останнього.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом серії ВТР № 642192,
видане ОСОБА_2 нотаріусом Шепетівської
міської державної нотаріальної
контори на житловий будинок АДРЕСА_1
загальною площею 101,4 кв.м.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243,6 грн.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
означене рішення вважає незаконним
через порушення норм матеріального та
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають

значення для справи і
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому

посилається на відсутність у рішенні
суду аналізу всіх доказів, не
врахування документального
підтвердження того, що покійний
чоловік позивачки на час смерті був
зареєстрований не за місцем відкриття
спадщини, а зовсім за іншою адресою, як
і того, що

________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції -
Стаднічук Н.Л. Провадження №
22ц/792/2421/14

Доповідач - Переверзєва Н.І.
Категорія 39

він не прийняв у встановленому законом
порядку спадщину після свого батька.
Всупереч вимогам ст. 1301 ЦК України, на
думку апелянтки, суд дійшов висновку
про визнання недійсним в цілому
оспорюваного свідоцтва про право на
спадщину. Крім того, вважає, що суд
безпідставно прийняв до розгляду
уточнену позовну заяву позивачки, яка
до того ж в ході вирішення спору
змінила підстави і предмет позову. На
порушення норм процесу, суд 1 інстанції
не дав належної оцінки поданим
сторонами доказам, прийняв до уваги і
послався у рішенні на недопустимі
докази, подані позивачкою, щодо факту
проживання ОСОБА_3 у будинку батька,
разом з тим безпідставно відніс до
недопустимих доказів лист
Шепетівського МВ УМВС України у
Хмельницькій області від 04.11.2014 року
щодо тих же обставин, який був наданий
на запит адвоката відповідачки.

Третя особа - Шепетівська міська
державна нотаріальна контора також не
погоджується із рішенням суду, просить
його скасувати і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.
Вважає доведеним той факт, що на час
смерті спадкодавця ОСОБА_4 разом із ним
проживав і був зареєстрованим лише
його син ОСОБА_6, а інший його син ОСОБА_3
( чоловік позивачки), був
зареєстрованим за іншою адресою і
тимчасово перебував як за місцем
проживання батька, так і сестри, так і
дружини. Виходячи із цих обставин і
положень Порядку про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
нотаріус при відкритті спадкової
справи обгрунтовано вважала
визначеним місцем проживання ОСОБА_3
АДРЕСА_2, отже особою, яка прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_4 був не
він, а його брат ОСОБА_6 У визначений ст.
1270 ЦК України строк його спадкоємицею
ОСОБА_2 було подано заяву про прийняття
спадщини і отримано свідоцтво про
право на спадщину, яке суд безпідставно
визнав недійсним. Просить врахувати, що
на порушення вимог ч.2 ст.31 ЦПК України
судом задоволено клопотання про
збільшення розміру позовних вимог,
яким фактично змінено предмет позову.

Апеляційні скарги підлягають
задоволенню, а рішення суду 1 інстанції
- скасуванню з ухваленням нового
рішення з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 цього ж Кодексу під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані , які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Означеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає, а тому підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд виходив із
того, що на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_3
постійно проживав із ним, а тому
вважається таким, що прийняв спадщину
за заповітом на частину житлового
будинку за АДРЕСА_1. Отже, відповідачка
ОСОБА_2 не мала права на спадкування
тієї частини будинку, що була
заповідана ОСОБА_3, видане їй свідоцтво
про право на спадщину за законом
порушує право ОСОБА_1 як спадкоємиці
першої черги після смерті ОСОБА_3, а
тому воно підлягає визнанню недійсним .

Однак, такі висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи і зроблені із порушенням норм
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини. Крім того, суд
допустив у своєму рішенні
суперечності, які полягають у тому, що
визнаючи недійсним в цілому свідоцтво
про право на спадщину на ім"я ОСОБА_2,
він виходив із того, що вона не мала
права успадковувати певну частину
будинку, яка не заповідалась її
покійному брату ОСОБА_6, отже за логікою
суд мав би визнавати оспорюване
свідоцтво недійсним лише в частині.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини, право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За ч.ч. 1 та 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено,
що спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1301 цього Кодексу свідоцтво
про право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4
був батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_3 22 березня
2000 року він склав на їх користь заповіт
щодо належного йому на праві приватної
власності будинковолодіння за АДРЕСА_1
Хмельницької області, при цьому
конкретних частин, які їм
призначаються, не визначив.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а наступного
дня, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його син
ОСОБА_6, обидва вони мешкали і були
зареєстровані за вищевказаною адресою,
отже останній вважається таким, що
прийняв спадщину після смерті батька. У
шестимісячний строк його сестра ОСОБА_2
звернулась до Шепетівської міської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті брата ОСОБА_6 і 04 лютого 2014 року
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом, яка складається із
житлового будинку з належними до нього
надвірними будівлями АДРЕСА_1
Хмельницької області, загальною площею
101,4 кв.м.

Інший син покійного ОСОБА_4 - ОСОБА_3, що
був зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2,
із заявою про прийняття спадщини після
смерті батька у визначений законом
термін не звертався, а 14 вересня 2013 року
і сам помер. Його дружина ОСОБА_1 13
грудня 2013 року подала до Шепетівської
міської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини,
однак у видачі свідоцтва їй було
відмовлено через відсутність на час
смерті її чоловіка спадкового майна.
Такі дії нотаріуса відповідають
вимогам положень Порядку про вчинення
нотаріальних дій та Правилам ведення
нотаріального діловодства і їх
законність позивачкою не спростована.
Натомість, висновок суду першої
інстанції про те, що заповіт ОСОБА_4
відповідає вимогам закону є
невмотивованим. Із змісту заповіту,
складеного ОСОБА_4 вбачається, що він
заповідав своєму сину ОСОБА_6 у будинку
дві кімнати, розміром 10,4 та 12,3 кв.м.,
коридор, розміром 2,3 кв.м. , ванну 2,3 кв.м.,
літню кухню та ? частину хліва, а іншому
сину ОСОБА_3 - дві кімнати, розміром 22,1
кв.м. та 8,6 кв.м., кухню, розміром 6,2 кв.м.,
два коридори, площею відповідно 5,8 та 5,1
кв.м., веранду і ? частину хліва. При
цьому, ні частки у будинку, ні їх
вартість заповідачем не визначена,
отже відповідно до п.5.1 глави 10 Порядку
про вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України нотаріус після
надання правової оцінки вправі був
відмовити в його прийомі через
невідповідність вимогам
законодавства.

Що ж стосується факту постійного
проживання чоловіка позивачки із своїм
батьком на час смерті останнього, то
він не знайшов свого підтвердження,
оскільки допитані судом свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 показали суду, що
ОСОБА_3 проживав у будинку батька
періодично і ці їх покази об"єктивно
підтверджені довідкою Шепетівського
МВ УМВС України від 04 листопада 2014 року
№ К/З-А ( а.с. 141). Крім того, із довідок
голови ОСББ „ Кірова 4-а" від 12 грудня 2013
року ( а.с. 84) і Шепетівського МВ УМВС
України № 2850 від 25 жовтня 2014 року (а.с.148)
слідує, що він до дня своєї смерті був
зареєстрованим у гуртожитку по
АДРЕСА_2. Довідками голови квартального
комітету за №№ 491 та 492 від 26 березня 2013
року засвідчено що на час смерті ОСОБА_4
у належному йому будинку був
зареєстрований його син ОСОБА_6, а після
ІНФОРМАЦІЯ_2 за цією адресою не
зареєстрований ніхто, ця обставина
також не заперечується позивачкою.
Отже, вищенаведеними доказами
спростовані покази свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 щодо
проживання покійного ОСОБА_3 біля свого
батька протягом останніх декількох
років.

Виходячи із вищенаведених обставин і
норм права, апеляційний суд приходить
до висновку про недоведеність факту
постійного проживання ОСОБА_3 із
спадкодавцем ОСОБА_4 на час його смерті,
тому він не може вважатись таким, що
прийняв спадщину в силу вимог ч. 3 ст. 1268
ЦК України, а також на порушення вимог
ст.ст. 1269 та 1270 ЦК України не подав у
встановлений законом строк заяву про
прийняття спадщини після смерті
батька. Що ж стосується решти позовних
вимог, а саме про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 04 лютого 2014 року
ОСОБА_2, то з вищенаведених мотивів суд
не знаходить правових підстав для їх
задоволення, а тому приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову в цілому.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Шепетівської міської державної
нотаріальної контори задовольнити.

Рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 05 листопада 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.І.Переверзєва