Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», третя особа - Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», про визнання незаконними та скасування розпорядження і наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, за касаційною скаргою Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження про звільнення її з роботи від 01 липня 2013 року № 1639, визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (далі - ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова») від 02 липня 2013 року № 1665 про звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 липня 2013 року до дня поновлення на роботі, стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконним звільненням 100 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 10 травня 2006 року вона працювала у ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» на посаді інженера-технолога 2 категорії комплексу № 85, а 02 липня 2013 року була звільнена з посади у зв'язку зі скороченням чисельності робітників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення таким, що порушує норми трудового законодавства, просила задовольнити позов.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ помічника генерального директора ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» Патоки В.В. від 02 липня 2013 року № 1665 про звільнення ОСОБА_3 з 02 липня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України й поновлено останню на посаді інженера-технолога 2 категорії комплексу № 85.

Стягнуто з ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23451,12 грн без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 2 000 грн, всього 25 451,12 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 та стягнення на її користь середньої заробітної плати в межах стягнення за один місяць в сумі 2 605,68 грн допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих з ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку, моральної шкоди та загальної суми, а також стягнутої на користь держави суми судового збору змінено, зменшено розмір стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 19 821,78 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, розмір моральної шкоди до 500 грн, розмір загальної суми до 20 321,78 грн та розмір судового збору на користь держави до 609 грн.

В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 з 03 вересня 2001 року працювала на різних посадах у відповідача, а з 17 грудня 2007 року - на посаді інженера технолога 2 категорії.

Наказом ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» від 27 березня 2013 року № 160 було заплановано проведення скорочення чисельності та штату керівників, спеціалістів, службовців на 15 % з 10 червня 2013 року.

З цим наказом позивачка була ознайомлена 08 квітня 2013 року.

03 червня 2013 року помічником генерального директора Патокою В.В. на адресу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» було направлено подання про надання згоди на звільнення з підприємства ОСОБА_3, інженера-технолога 2 категорії МК № 85, у зв'язку зі скороченням чисельності штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з наказом ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» від 02 липня 2013 року № 1665 ОСОБА_3 було звільнено з посади інженера-технолога 2 категорії комплексу № 85 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, починаючи з 02 липня 2013 року (а. с. 60).

Згідно з актом від 02 липня 2013 року ОСОБА_3 відмовилась від ознайомлення з копією наказу про її звільнення, а також від отримання своєї трудової книжки.

Згідно з доповідними записками від 03 липня 2013 року, складеними працівниками ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» на ім'я помічника генерального директора Патоки В.В., 03 липня 2013 року ОСОБА_3 за отриманням трудової книжки не з'явилася.

На адресу ОСОБА_3 05 липня 2013 року було направлено лист про необхідність з'явитися до відділу кадрів заводу та отримати трудову книжку.

02 липня 2013 року з ОСОБА_3 був проведений остаточний розрахунок у розмірі 5 507,2 грн.

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету від 08 липня 2013 року № 10 та профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» профкомом було прийнято рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 та поновлення її на посаді інженера-технолога 2 категорії комплексу № 85 ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова», суд першої інстанції, з висновками якого фактично погодився й апеляційний суд, виходив з того, що при звільненні ОСОБА_3 з роботи відповідачем не було дотримано вимог чинного трудового законодавства та процедури звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із роз'яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» фактично не прийняте (а. с. 40), а мотиви відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_3 наведені у листі голови профспілкової організації на адресу відповідача, підписаному одноособово, а не у рішенні, прийнятому колегіальним органом (а. с. 41).

Проте, поновлюючи позивача на роботі, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про недотримання відповідачем процедури звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не вказавши, при цьому, норм права, які були порушені.

З матеріалів справи також убачається, що згідно з наказом від 27 березня 2013 року № 160 «Про скорочення чисельності та штату робітників» у підрозділі МК № 85, тех. бюро № 1 було скорочено штатну одиницю інженера-технолога 2 категорії.

Із вказаним наказом ОСОБА_3 була ознайомлена 05 квітня 2013 року, про що свідчить її підпис на копії наказу. Про наступне вивільнення ОСОБА_3 відповідно до ст. 49-2 КЗпП України була персонально попереджена за два місяці, це підтверджується підписом ОСОБА_3 від 08 квітня 2013 року на звіті про заплановане вивільнення працівників.

У порядку ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_3 було запропоновано роботу інженера-технолога 2 категорії з тим самим посадовим окладом. Від запропонованої роботи ОСОБА_3 відмовилася.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що підприємство було вимушене звільнити ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, так як у підрозділі МК «ЗРАА» № 85 штатну одиницю інженера-технолога 2 категорії було скорочено, інших вакантних посад, що відповідали кваліфікації та освіті ОСОБА_3, на підприємстві не було, а від запропонованої роботи на підприємстві ОСОБА_3 відмовилася. Згідно з наказом від 27 березня 2013 року № 160 до Центру зайнятості поставлено на облік 341 робітник.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно з п. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання наказу від 27 березня 2013 року № 160 «Про скорочення чисельності штату» на підприємстві в підрозділі МК ЗРАА № 85 розпорядженням від 01 квітня 2013 року № 73-а була створена цехова комісія, до складу якої увійшли: голова комісії -виконавчий директор МК № 85 Неграмотнов А.И., головний технолог Троценко Д.А., начальник ТНБ Луніна Т.Я., в тому числі начальник технічного бюро № 1 Замазан А.Л.

У зв'язку зі скороченням штату інженерів технологів адміністрації МК № 85 було потрібно звільнити 6 працівників, які обіймали скорочуванні штатні одиниці. Виходячи з відмінності промислових завдань та основного напрямку роботи в бюро № 1 та бюро № 2 комісією було вирішено скорочувати 3 інженерів технологів в бюро № 1 та 3 інженерів-технологів в бюро № 2.

У технічному бюро № 1, що займається виготовленням та розробкою агрегатів для ракетоносіїв, при порівнянні працівників на однакових посадах, було запропоновано подати на скорочення:

- з наявних 2 інженерів-технологів 2 категорії - ОСОБА_3 (інженер-технолог 2 категорії),

- з наявних 3 інженерів-технологів - ОСОБА_10 (інженер-технолог).

На засіданні цехової комісії порівнювались кандидатури інженерів технологів 2 категорії ОСОБА_3 та ОСОБА_11, як працівників зі схожими промисловими завданнями, та які обслуговують однакові цехи. Порівняно з ОСОБА_3, ОСОБА_11 за інших рівних умов мав більшу продуктивність праці та обслуговував більшу кількість технологічних процесів, а також більш сумлінно ставився до виконання своєї роботи та не мав зауважень щодо виконання своєї роботи від адміністрації. ОСОБА_3, у свою чергу, обслуговувала меншу кількість технологічних процесів, мала меншу продуктивність праці, неодноразово отримувала зауваження від начальника щодо невідповідального ставлення до своїх посадових обов'язків, накладалось дисциплінарне стягнення у вигляді догани за зрив строків запуску деталей та зменшувалось або зовсім відмінялось преміювання. При порівнянні також брались до уваги відгуки робітників, які працювали з ОСОБА_3

Тому на засіданні комісії було вирішено залишити ОСОБА_11, як більш сумлінного та відповідального працівника з більшою продуктивністю праці та вищою кваліфікацією, а представити на скорочення саме інженера-технолога 2 категорії ОСОБА_3, як працівника з меншою кваліфікацією і продуктивністю праці згідно з п. 1 ст. 42 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначені обставини уваги не звернув, дійсних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановив.

Апеляційний суд, змінивши рішення суду першої інстанції лише частині розміру стягнутих з ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку, моральної шкоди та загальної суми, також не виконав своїх обов'язків, належним чином не спростував висновків місцевого суду та не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то судове рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель