Справа № 462/1266/13 Головуючий у 1
інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/6221/14 Доповідач
в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів:
Мельничук О.Я., Ніткевича А.В.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2,

представника ЛКП «Сяйво» - Стефанюк
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 16 липня 2014 року у справі за
позовом Львівського комунального
підприємства «Сяйво» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 16 липня 2014 року
вищезазначений позов задоволено
частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь
Львівського комунального підприємства
«Сяйво» 3817 грн. 74 коп. заборгованості та
214,60 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що заборгованість за
гарячу воду в сумі 368,39 грн. -
заборгованість станом на 01.01.2010р. щодо
якої сплив строк позовної давності,
визначений ст.257 та ст. 261 ЦК України.

Апелянт не погоджується із тарифами за
оплату послуги на утримання будинків
та прибудинкових територій, а також
зазначає, що застосування для
визначення плати за послуги
центрального опалення
умовно-постійної складової
двоставкового тарифу 1 кв.м.
опалювальної площі суперечить вимогам
чинного законодавства України і
порушує її інтереси як споживача
послуг.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, врахувавши її аргументи в
частині стягнення боргу за послугу
гарячої води, здійснити перерахунок
послуги на утримання будинку та
прибудинкової територій за період з
01.10.2005р. по 15.03.2008 р. та здійснити
перерахунок (нарахування)
умовно-постійної складової
двоставкового тарифу за центральне
опалення у відповідності з чинним
законодавством, тобто, теплового
навантаження з розрахунку вартості 1
Гкал/год. використаного тепла та не
стягувати з неї судових витрат.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована і
проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка
складається із двох жилих кімнат, кухні
та комунальних вигод, загальною площею
64,10 кв.м., та належить їй на праві
власності. Будинок, в якому знаходиться
квартира відповідачки, перебуває на
балансі ЛКП «Сяйво», яке здійснює його
обслуговування та надає
житлово-комунальні послуги.

Відповідно до розрахунку проведення
відповідачкою оплати за надані
позивачем комунально-житлові послуги,
остання в період з 01.01.2007 року по 14.12.2013
року проводила оплату в неповному
розмірі, внаслідок чого утворилася
заборгованість в розмірі 3817 грн.74 коп.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги та п.7,17
Правил користування приміщеннями
житлових будинків і прибудинковими
територіями, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992
року № 572, власник та наймач (орендар)
квартири зобов'язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Плата за надані комунальні послуги
згідно зі ст.ст.18,32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
нараховується на підставі діючих
тарифів.

Матеріалами справи встановлено, і це не
заперечується сторонами, що
відповідачці як споживачеві,
надавалися позивачем послуги з
утримання прибудинкової території,
теплопостачання, водовідведення та
водопостачання холодної і гарячої
води, а також з постачання природного
газу та електроенергії.

Як вбачається із наданого позивачем
розрахунку нарахувань оплати за надані
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території у період з
01.01.2007 року по 15.03.2008 року, та оплата
нараховувалась відповідно до рішення
виконкому Львівської міської ради № 1032
від 30.9.2005 року, а у період з 18.03.2008 року
по 01.01.2009 року нарахування проводилось
відповідно до рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 68
від 18.02.2008 року «Про затвердження
тарифів на послуги з утримання
будинків та прибудинкових територій
для населення у м.Львові індивідуально
по кожному будинку». В період з 01.01.2009
року і до 01.12.2010 року нарахування
проводилось відповідно до рішення
виконкому Львівської міської ради № 1431
від 26.12.2008 року та в період з 01.12.2010 року
нарахування проводилось відповідно до
рішення виконкому Львівської міської
ради № 1651 від 26.11.2010 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги, суд
правильно виходив з того, що оскільки
рішення виконкому Львівської міської
ради № 1032 від 30.09.2005 року було визнано
незаконним постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
11.12.2006 року, відтак, при проведенні
нарахування оплати за надані
відповідачеві житлово-комунальні
послуги в період з 01.01.2007 року по 18.03.2008
року необхідно було виходити з тарифів,
встановлених рішенням виконкому
Львівської міської ради № 484 від 09.06.2003
року, а відтак, заборгованість з оплати
за утримання житла відсутня.

Матеріалами справи також встановлено,
що відповідачкою частково вносилась
оплата в погашення боргу, що утворився
в період з 01.01.2007 року шляхом внесення
коштів, що перевищували щомісячні
обов'язкові платежі, відтак суд дійшов
правильного висновку, що таким чином
відповідачка визнавала наявність
боргу і своїми діями перервала строк
позовної давності.

Доводи апелянта про те, що застосування
для визначення плати за послуги
центрального опалення
умовно-постійної складової
двоставкового тарифу 1 кв.м.
опалювальної площі суперечить вимогам
чинного законодавства України і
порушує її інтереси як споживача
послуг спростовуються висновком суду.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що у період з 01.01.2007 р. по
31.10.2013 р. плата за послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання відповідачу
розраховувалась на підставі тарифів,
встановлених рішеннями виконавчого
комітету Львівської міської ради від
20.10.2006 р. № 1189 "Про двоставковий тариф на
теплову енергію, тариф на підігрів води
та послуги з централізованого опалення
і з підігріву води", від 08.06.2007 р. № 365
"Про визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у м. Львові"
від 02.09.2008 р. № 930 із змінами від 29.12.2008 р.
№ 1433 та від 28.12.2011 р. № 1083 "Про
затвердження тарифів на теплову
енергію для опалення та гарячого
водопостачання, враховуючи економічно
обґрунтовані витрати на їх
виробництво, транспортування та
постачання".

З урахуванням наведеного, судом
правильно зроблено висновок про те, що
заборгованість відповідача за надані
послуги з теплопостачання у вказаний
період становить 3448,16 грн., а
заборгованість за надані послуги з
гарячого водопостачання становить 369,58
грн. та зазначену заборгованість, що
разом становить 3817,74 грн. підставно
стягнуто з відповідача на користь
позивача.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам і
доказам у справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому доходить висновку, що підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржене рішення
необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 16 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Ніткевич А.В.