Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/5338/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
дії старшого державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції Волкової Євгенії
Олегівни щодо винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, за апеляційною скаргою
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції Волкової Євгенії
Олегівни на ухвалу Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 13 листопада 2014 року, -

встановила:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Державний
експортно-імпортний банк України»
звернулося до суду із зазначеною
скаргою. Просило визнати
неправомірними дії старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції Волкової Є.О.
(надалі - Виконавець) щодо винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження, скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 28.08.2014 року
за виконавчим провадженням № 44519352.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим,
що на підставі рішення апеляційного
суду Житомирської області від 22.05.2014 р.
у справі № 274/4216/13-ц Бердичівським
міськрайонним судом Житомирської
області 19.06.2014 р. було видано виконавчий
лист №274/4216/13-ц про виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення (а.с.13). Однак
виконавцем було прийнято постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з надуманих підстав,
зокрема зазначено, що чинним
законодавством не передбачено
випадків, коли стороною виконавчого
провадження є малолітня особа (а.с.12).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 13
листопада 2014 року скаргу задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції Волкової Є.О. з
винесення постанови від 28.08.2014 р. ВП №
44519353 про відмову у відкритті
виконавчого провадження та саму
постанову. Зобов'язано старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції Волкову Є.О.
розглянути питання про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виданого 19.06.2014 року Бердичівським
міськрайонним судом Житомирської
області виконавчого листа №274/4216/13-ц
про виселення ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення. В
задоволенні іншої частини скарги
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
старшим державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції Волковою Є.О. подано
апеляційну скаргу, в якій вона просить
скасувати ухвалу Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 13 листопада 2014 року та
постановити нову, якою відмовити
скаржнику (стягувачу) ПАТ«Державний
експортно-імпортний банк України» у
задоволенні скарги. Зазначає, що
оскаржувана ухвала є незаконною та
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
На підтвердження доводів апеляційної
скарги посилається на те, що малолітня
особа не може бути боржником у
виконавчому провадженні. Згідно
матеріалів виконавчого провадження ВП
№44066421 рішення суду відносно виселення
(законного представника ОСОБА_2.) матері
боржника - ОСОБА_3 виконано. Оскільки
місцем проживання дитини є місце
проживання одного із батьків, то
малолітній боржник також змінив місце
проживання.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 22.05.2014 р. у справі № 274/4216/13-ц
вирішено виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення (а.с. 14-15).

Постановою старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Бердичівського
міськрайонного управління юстиції
Волкової Є. О. від 28.08.2014 р. (ВП № 44519353)
відмовлено в прийнятті до провадження
виконавчого листа № 274/4216/13-ц та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання зазначеного
виконавчого листа (а. с. 12). Вказана
постанова прийнята з посиланням на
частину другу статті 9, пункту 8 частини
першої статті 26 Закону України Закону
України "Про виконавче провадження",
статтю 242 Цивільного кодексу України та
статтю 39 Цивільного процесуального
кодексу України, і мотивована тим, що
Закон України "Про виконавче
провадження" не передбачає випадків,
коли стороною виконавчого провадження
є малолітня особа.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що ні
Закон України "Про виконавче
провадження", ні будь-які інші закони
України не містять норм, які б
виключали здійснення виконавчого
провадження у зв'язку з тим, що
боржником є малолітня особа. Свої права
остання реалізує через законних
представників.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Пунктом 1 Постанови №6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» від 07
лютого 2014 року надано роз'яснення
згідно яких відповідно до ч. 5 ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. У п. 9 ч.3 ст. 129
Конституції України до основних засад
судочинства віднесено обов'язковість
рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Отже, виконання судових рішень у
цивільних справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦПК України
права, свободи та інтереси малолітніх
осіб віком до чотирнадцяти років, а
також недієздатних фізичних осіб
захищають у суді відповідно їхні
батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші
особи, визначені законом.

Частина 1 ст.7 та ч.2 ст.8 Закону України
"Про виконавче провадження" прямо
визначають, що учасниками виконавчого
провадження є державний виконавець,
сторони, представники сторін, прокурор,
експерти, спеціалісти, перекладачі,
суб'єкти оціночної діяльності суб'єкти
господарювання. Сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник.

Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Наведені норми закону не обмежують вік
особи, яка може бути стороною (у даному
випадку боржником) виконавчого
провадження.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.26 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження. При цьому,
зважаючи на зміст ст. 9 Закону України
"Про виконавче провадження" та ст. 242
Цивільного кодексу України, малолітні
особи реалізують свої права та
виконують обов'язки, пов'язані з
виконавчим провадженням, через своїх
законних представників (зокрема,
батьків, усиновлювачів, опікунів).

Законним є представництво інтересів
неповнолітніх осіб та осіб, визнаних
судом недієздатними та безвісно
відсутніми, а підставами для допуску
законних представників відповідно
будуть: свідоцтво про народження
дитини або рішення суду, акт про
призначення опікуном або
піклувальником, а також опікуном майна.

Характерними ознаками законного
представництва, по-перше, є те що
представник і його повноваження
встановлюються нормативними актами
(цивільними, господарськими,
сімейними). Наприклад, батьки, опікуни
виступають представниками
недієздатних осіб, малолітніх до 14
років у зв'язку з прямою вказівкою
закону. По-друге, особа, яку
представляють, не бере участі в
призначенні представника і не може
особисто скасувати чи змінити
повноваження представника, оскільки ці
повноваження визначені законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо того, що малолітній ОСОБА_2 може
бути стороною виконавчого провадження,
оскільки реалізовувати свої права та
виконувати обов'язки, пов'язані з
виконавчим провадженням, він має через
своїх законних представників.

Доводи апеляційної скарги щодо інших
підстав відмови у відкритті
виконавчого провадження (виселення
законного представника малолітньої
дитини, що автоматично свідчить про
зміну місця проживання і самої дитини;
не зазначення у виконавчому листі
законного представника дитини), не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
зазначені обставини не вказані у
мотивувальній частині оскаржуваної
постанови, тобто не були підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Згідно із ст.387 ЦПК у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

З огляду на вимоги ст.387 ЦПК України не
може вважатися виходом за межі вимог
скарги відновлення порушеного права
заявника шляхом зобов'язання
державного виконавця прийняти рішення
щодо відкриття виконавчого
провадження, оскільки на суд покладено
обов'язок поновити порушені права чи
свободи заявника.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив ухвалу з
додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для її скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Бердичівського
міськрайонного управління юстиції
Волкової Євгенії Олегівни відхилити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 13
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: