Справа №592/2018/14-ц
Провадження №2/592/893/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.09.2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
особі: судді Фоменко І.М., при секретарі
Щербань Г.Г., представника відповідача
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Суми цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права користування
квартирою та вселення

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

ВСТАНО ВИВ:

Позивачка-відповідачка - ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом, який
підтримала в судовому засіданні та
мотивує тим, що з 29 квітня 1993 року вона
перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу є
неповнолітня донька ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірваний на
підставі рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 22.01.2014 року.

В 2003 році ОСОБА_3 було надано
трикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 на склад сім'ї з 5 осіб - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з донькою та батьків позивачки -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Батьки знялись з
реєстрації в квартирі в 2005 році, з цього
часу в квартирі не мешкають на
користування квартирою не претендують.

ОСОБА_2 з донькою була зареєстрована в
зазначеній квартирі з 2003 року по 07.06.2006
року. В 2006 році за пропозицією
відповідача ОСОБА_2 з донькою були
зняті з реєстрації у спірній квартирі
та зареєстровані в квартирі батьків,
але з квартири не виїжджали,
продовжували постійно мешкати в ній.

29.09.2013 року ОСОБА_2, з ОСОБА_3 та донькою
виїхали до Польщі, для влаштування на
навчання доньку. Через тиждень
відповідач повернувся в м. Суми, ОСОБА_2
повернулась в м. Суми 15.10.2013 року, але в
зв'яжу з тим, що стосунки з ОСОБА_3 були
напружені, вона приїхала в квартиру
батьків. В листопаді 2013 року ОСОБА_3
змінив замки в квартирі.

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась за
довідкою про склад сім'ї та реєстрації
в спірній квартирі для звернення до
суду з позовом про вселення в квартиру,
та їй стало відомо, що власником
квартири є ОСОБА_3

ОСОБА_2 вважає, що незважаючи на
відсутність реєстрації в спірній
квартирі, вона з донькою мали право
приймати участь в її приватизації, так
як постійно мешкали в ній разом з
наймачем, як члени його сім'ї. Будь
якого іншого житла
Позивачка-відповідачка з донькою не
приватизували, житлові чеки не
використовували.

Тому ОСОБА_2 просить суд визнати за нею
право користування квартирою АДРЕСА_1;
вселити її ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, а
також відмовити у задоволенні
зустрічного позову про визнання
втратившою право користування
житловим приміщенням за
необгрунтованістю.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 заперечував
проти задоволення позову ОСОБА_2,
звернувся до суду з зустрічним позовом,
який підтримав в судовому засіданні
його представник та мотивує тим, що
08.08.2006р. ОСОБА_3 було видане свідоцтво
про право власності на житло,
відповідно до якого ОСОБА_3, належить на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1, яка приватизована
згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», свідоцтво видане згідно з
розпорядженням ВКФ «Побутсервіс» ТОВ
від 17 липня 2006р. №06/437. У 2006 році ОСОБА_2
була написана заява, якою вона
відмовилась від приватизації квартири
АДРЕСА_1. З 02.02.2014 року ОСОБА_2 не
являється членом сім'ї ОСОБА_3, спірна
квартира в силу закону є особистою
приватною власністю останнього, ОСОБА_2
не брала участі у приватизації даної
квартири, бо житлові чеки не
використовувала, і, відповідно, після
розірвання шлюбу, втратила право
користування квартирою. Тому просить
суд відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1.,
перевіривши матеріали справи, вважає
первісний позов обґрунтованим і таким,
що підлягає задоволенню, виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що з 29 квітня 1993 року
ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3.
Шлюб розірваний на підставі рішення
Зарічного районного суду м. Суми від
22.01.2014 року. Від подружнього життя є
повнолітня донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.
(а.с. 30)

В 2003 році ОСОБА_3 було надано
трикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 на склад сім'ї з 5 осіб - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з донькою та батьків позивачки -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, останні знялись з
реєстрації в квартирі в 2005 році.(а.с. 9)

ОСОБА_2 з донькою була зареєстрована в
зазначеній квартирі з 2003 року по 07.06.2006
року. В 2006 році за пропозицією
відповідача ОСОБА_2 з донькою були
зняті з реєстрації у спірній квартирі
та зареєстровані в квартирі батьків,
але з квартири не виїжджали,
продовжували постійно мешкати в ній,
про що не заперечував представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні.

У 2006 році ОСОБА_2 була написана заява,
якою вона відмовилась від приватизації
квартири АДРЕСА_1.(а.с. 84)

08.08.2006р. ОСОБА_3 було видане свідоцтво
про право власності на житло,
відповідно до якого ОСОБА_3, належить на
праві приватної власності належить
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка приватизована згідно
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», свідоцтво
видане згідно з розпорядженням ВКФ
«Побутсервіс» ТОВ від 17 липня 2006р.
№06/437. (а.с. 31)

Між сторонами склалися
цивільно-правові відносини, що
регулюються нормами ЖК України.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

Згідно ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у
разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», місце
проживання є
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

За чинним житловим законодавством,
обовязковою необхідною умовою
виникнення права користування житлом
членами сімї його власника є спільне
проживання членів сімї з власником.

ОСОБА_2 добровільно знята з обліку
реєстрації з спірної квартири 07.06.2006
року, але вона продовжувала проживати в
ній до листопада 2013 року, про що вказує
у зустрічній позовній заяві відповідач
ОСОБА_3 На час подання ОСОБА_3 заяви про
приватизацію, ОСОБА_2 мала право
користування та користувалася
житловою площею у спірній квартирі та
мала право претендувати на
приватизацію даної квартири, але вона
добровільно відмовилася від права
претендувати на приватизацію спірної
квартири.

Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України,
суд вирішує справи на засадах
змагальнотсі, не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
та в межах позовних вимог, на підставі
поданих ними доказів.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, суд приходить до висновку
що права ОСОБА_2 порушені та підлягають
захисту шляхом визнання за ОСОБА_2
право користування квартирою АДРЕСА_1
та вселення її до спірної квартири; в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням слід відмовити за
необґрунтованістю

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд може
одночасно з ухваленням судового
рішення або після цього постановити
ухвалу про скасування заходів
забезпечення позову.

За таких обставин, суд вважає
необхідним скасувати заборону на
відчуження квартири АДРЕСА_1, яка
накладена по ухвалі Ковпаківського
районного суду м. Суми від 26.03.2014 року,
номер запису про обтяження: 5185271 від
01.04.2014 року у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію обтяження.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК
України стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст. 64, 107, 156 ЖК України, ст. 15,16,
405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57- 60, 88, 154, 209,
213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права користування квартирою
та вселення задоволити в повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243
грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням відмовити за
необгрунтованістю.

Скасувати заборону на відчуження
квартири АДРЕСА_1, яка накладена по
ухвалі Ковпаківського районного суду
м. Суми від 26.03.2014 року, номер запису про
обтяження: 5185271 від 01.04.2014 року у
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги або апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
І.М. Фоменко