Справа № 451/1182/14
Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/6758/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Куцика І.Б.,

з участю
представника апелянта Семенюка Р.Р.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Радехівському районі Львівської
області на рішення Радехівського
районного суду Львівської області від
17 вересня 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_3 про встановлення факту
належності правовстановлюючих
документів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Радехівського районного суду
Львівської області від 17 вересня 2014
року вищезазначену заяву задоволено.

Суд встановив факт, що почесна грамота,
посвідчення про вручення медалі
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, виписка з книг
обліку розрахунків по оплаті праці
колгоспу ім. Я.Галина, с. Павлів за 1978
рік, 1981-1985 роки, наказ №12 від 26.05.1978 року
з колгоспу ім. Я.Галана, копія
протоколів зборів уповноважених
членів правління від 21.02.1992 року,
протокол №1, копія довідки від 30.07.2014
року №202, видана архівним відділом
Радехівської районної державної
адміністрації, копія довідки від 22.05.2014
року №163, видана архівним відділом
Радехівської районної державної
адміністрації, копія довідки від 28.07.2014
року №30 видана архівним відділом
Радехівської районної державної
адміністрації на прізвище, ім'я,
по-батькові, ОСОБА_3 належить ОСОБА_3.

Суд встановив факт роботи на посаді
тракториста ОСОБА_3 в період 1978 року та
1981-1985 років.

Рішення суду оскаржило управління
пенсійного фонду України в
Радехівському районі Львівської
області.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
ст.ст. 234, 256, 258 ЦПК України, ст. 62 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», п.
18 Постанови Кабінету Міністрів України
№637 від 12.08.1993 року.

Апелянт стверджує, що заявник у поданій
до суду заяві не зазначає причин
неможливості одержання чи виправлення
необхідних документів без звернення до
суду.

Крім того, апелянт зазначає, що в
судовому порядку не встановлюються
юридичні факти щодо встановлення
трудового стажу для призначення
пенсії, оскільки чинним законодавством
чітко визначено порядок підтвердження
як загального, так і пільгового стажу
роботи.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
вимог заявника.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи у апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається із записів у трудовій
книжці заявника ОСОБА_3, останній в
період з 26.05.1978 року по 09.11.1978 року та з
18.12.1980 року перебував у трудових
відносинах з агрофірмою ім.Я.Галана на
посаді тракториста тракторної
бригади, яка згідно з рішенням
загальних зборів уповноважених від
21.02.1992 року перейменована в агрофірму
ім.М. Шашкевича, та з якої він 14.05.1998 року
був звільнений по переводу в СТЗОВ
ім.М.Шашкевича і був прийнятий на
посаду тракториста-машиніста ( а.с.6-8).

З представлених позивачем копій
посвідчень до медалі «За трудовое
отличие» від 07.08.1986 року, бронзової
медалі «За достигнутьіе успехи в
развитии народного хозяйства СССР»
від 11.06.1982 року та срібної медалі «За
достигнутьіе успехи в развитии
народного хозяйства СССР» від 04.06.1986
року вбачається, що такі видані на
прізвище ОСОБА_3.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про
встановлення факту належності йому
посвідчень про вручення нагород,
виписки з книг обліку розрахунків по
оплаті праці за 1978 рік, 1981-1985 роки, копії
довідки про роботу та встановлення
факту його роботи на посаді
тракториста в зазначений період, суд
виходив з того, що оскільки при
оформленні зазначених документів
була допущена помилка у його прізвищі
і, що факт його роботи на посаді
тракториста підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
відтак, такі вимоги підлягають
задоволенню.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на вимогах закону та
матеріалах справи.

Частиною першою статті 256 ЦПК України
визначено факти, що мають юридичне
значення, які встановлюються у
судовому порядку. Відповідно до
частини другої зазначеної статті у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно зі ст.258 ЦПК України, у заяві
повинно бути зазначено, зокрема,
причини неможливості одержання або
відновлення документів, що посвідчують
їх факт.

Відповідно до п. 12 роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» від 31.03.1995 року зі змінами,
при розгляді справ про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документа, в якому допущені помилки у
прізвищі, імені, по-батькові, суд
повинен запропонувати заявникові
подати докази про те, що
правовстановлюючий документ належить
йому і що організація, яка видала
документ, не має можливості внести до
нього відповідні виправлення. Заяви
про встановлення факту належності з
цих підстав військового квитка,
посвідчення до ордена або медалі,
паспорта чи свідоцтв, що їх видають
органи реєстрації актів громадського
стану, та інших документів, що
посвідчують особу, не підлягають
розгляду в порядку окремого
провадження, оскільки ці питання
вирішуються органом, який видав
документ.

Проте, заявником не представлено
жодних доказів у підтвердження
неможливості одержання ним
відповідних документів та
неможливості внесення до них
відповідних виправлень організацією,
яка видала ці документи, і така
можливість ним не втрачена, що не було
враховано судом при вирішенні даної
заяви.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження трудового стажу при
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній
встановлюється Постановою Кабінету
Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року,
якою затверджено Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній.

Пунктом 18 означеного Порядку у випадку
відсутності документів про наявний
стаж роботи і неможливості його
одержання внаслідок ліквідації
підприємства, установи, організації
або відсутності архівних даних з інших
причин, (ніж ті, що зазначені в п.17 цього
Порядку) визначено порядок
установлення трудового стажу органом
пенсійного фонду України, який
призначає пенсію.

Проте, як встановлено матеріалами
справи, заявник по факту встановлення
роботи на посаді тракториста в період
1978 року та 1981-1985 років відповідно до
вимог зазначеного Порядку в органи
ПФУ не звертався.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів доходить висновку, що відсутні
правові підстави для задоволення вимог
заявника, а тому рішення суду, яке
ухвалене з порушенням вимог
матеріального і процесуального права
належить скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Крім того слід зазначити, що заявник не
позбавлений можливості вирішення
питання про внесення виправлень у
прізвищі, вказаного у почесній
грамоті, посвідченнях про вручення
медалей, виписки з книг обліку
розрахунків по оплаті праці, виданих на
ім'я ОСОБА_3, а відтак, належності йому
зазначених документів, а також
встановлення факту роботи на посаді
тракториста, шляхом звернення до
відповідних організацій, що видали ці
документи та до органів, що
призначають пенсію.

Відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України,
колегія суддів проголошує вступну та
резолютивну частини рішення, а
складання повного рішення
відкладається на п'ять днів.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Радехівському районі Львівської
області задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду
Львівської області від 17 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні заяви
ОСОБА_3 про встановлення факту
належності правовстановлюючих
документів відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.