АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К.,
Владичана А.І.

секретаря Данилко О.А.

за участю: ОСОБА_1, представника КЗ
„Путильська центральна районна

лікарня" - Ватаманюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до комунального закладу
„Путильська центральна районна
лікарня" про визнання незаконним та
скасування наказу про звільнення з
роботи, зобов'язання внести зміни до
трудової книжки, поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, за апеляційною
скаргою комунального закладу
„Путильська центральна районна
лікарня" на рішення Путильського
районного суду Чернівецької області
від 4 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
комунального закладу „Путильська
центральна районна лікарня" (далі - КЗ
„Путильська ЦРЛ") про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення з роботи, зобов'язання
внести зміни до трудової книжки,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Вказувала на те, що з 25 серпня 1993 року
працювала машиністом з прання білизни
в КЗ „Путильська ЦРЛ".

Наказом в.о. головного лікаря від 2
вересня 2014 року № 9к-зв її звільнено з
роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України
у зв'язку з відсутністю 26 серпня 2014 року
на роботі більше трьох годин без
поважних причин.

Вважала, що звільнена з роботи
незаконно, оскільки вона з поважних
причин запізнилася на роботу 26 серпня
2014 року, а саме через те, що не мала
можливості своєчасно повернутися з м.
Роздільна Одеської області до
м.Чернівці.

------------------------------------------------------------------------
-------------------------------

22ц - 1687/14
головуючий у 1-й інстанції Проскурняк
С.П.

категорія 53/54
суддя-доповідач Міцней В.Ф.

Посилаючись на ці обставини, просила
визнати незаконним та скасувати наказ
про звільнення з роботи, зобов'язати
відповідача внести зміни до їїтрудової
книжки, поновити її на роботі та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Рішенням Путильського районного суду
Чернівецької області від 4 листопада 2014
року позов задоволено: визнано
незаконним та скасовано наказ №9к-зв
від 2 вересня 2014 року, зобов'язано
відповідача внести зміни до трудової
книжки позивачки, анулювавши запис № 8,
поновлено позивачку на посаді
машиніста з прання білизни КЗ
„Путильська ЦРЛ", стягнуто з
відповідача на користь позивачки
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 2759 грн 42 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі КЗ „Путильська
ЦРЛ" просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вважає, що суд не дав належної
оцінки наявним у справі доказам і
рішення ґрунтується лише на поясненнях
позивачки.

В судовому засіданні представник
КЗ „Путильська ЦРЛ" підтримав вимоги
апеляційної скарги.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не
визнала, вважає, що рішення суду є
законним, обгрунтованим і підстав для
його скасування немає.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду - скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову з наступних підстав.

Як встановлено судом, наказом № 80 від 25
серпня 1993 року ОСОБА_1 була прийнята на
роботу прачкою КЗ „Путильська ЦРЛ".

Наказом в.о. головного лікаря від 2
вересня 20104 року № 9к-зв ОСОБА_1
звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40
КЗпП України у зв'язку з відсутністю 26
серпня 2014 року на роботі більше трьох
годин без поважних причин.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі
більше трьох годин підтверджується
доповідною запискою головної
медсестри КЗ „Путильська ЦРЛ" ОСОБА_4,
актом від 26 серпня 2014 року (а.с.17, 18).

При цьому позивачка відмовилася надати
пояснення щодо відсутності на роботі,
про що складено акт від 26 серпня 2014
року. Письмові пояснення з цього
приводу вона надала лише 28 серпня 2014
року (а.с. 19, 20).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Пункт 24 Типових правил внутрішнього
трудового розпорядку для робочих і
службовців підприємств, установ,
організацій, затверджених постановою
Державного комітету СРСР по праці та
соціальним питанням за погодженням з
ВЦРПС від 20 липня 1984 року № 213,
кваліфікує поведінку працівника як
порушення трудової дисципліни (прогул -
це різновид такого порушення) за
наявності вини працівника.

Отже поважними причинами можна
визнавати такі причини, що виключають
вину працівника.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка була відсутня на
роботі з поважних причин, а саме через
те, що не змогла придбати квіток на
потяг з м. Роздільна до м. Чернівці на 24
серпня 2014 року.

Однак показання позивачки, свідка
ОСОБА_5 та ксерокопія посадочного
документа від 25 серпня 2014 року, на які
суд послався при цьому, не свідчать про
поважність причин відсутності
позивачки на роботі, а лише
підтверджують факт її поїздки до
родичів.

Належних доказів на підтвердження
викладених в позовній заяві обставин
позивачкою не надано суду.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Окрім того, як вбачається з письмових
пояснень від 28 серпня 2014 року,
позивачка визнавала свою вину в тому,
що 26 серпня 2014 року до 14-00 год. була
відсутня на роботі (а.с.20).

Суд першої інстанції також не звернув
уваги на доводи відповідача про те, що
позивачка повинна була спланувати свою
поїздку до родичів таким чином, щоб не
допустити прогул.

Статтею 139 КЗпП передбачено, що
працівник зобов'язаний працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватися трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника, з
яким укладено трудовий договір.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що позивачка всупереч правил
внутрішнього трудового розпорядку 26
серпня 2014 року без поважних причин була
відсутня на робочому місці з 9 год. 15 хв.
до 14 год 10 хв., а тому відповідач на
законних підставах звільнив її за
прогул, при цьому процедура звільнення
була проведена з дотриманням вимог
чинного трудового законодавства.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції у відповідності до п.п.2, 4 ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу комунального
закладу „Путильська центральна
районна лікарня" задовольнити.

Рішення Путильського районного суду
Чернівецької області від 4 листопада 2014
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
комунального закладу „Путильська
центральна районна лікарня" про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення з роботи,
зобов'язання внести зміни до трудової
книжки, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: