АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/390/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2010/2-165/11
Доповідач - Івах А.П.
Категорія : відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Пшенічної
Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі -
Курносовій К.О. і Литвин О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Харківської області на
рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 14 листопада 2013
року по справі за позовом прокурора
Дергачівського району Харківської
області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року прокурор
Дергачівського району Харківської
області в інтересах ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду в розмірі 84395,36грн. посилаючись на
те, що згідно рішення Харківської
обласної ради народних депутатів від
24.01.1983 року № 70 ОСОБА_2 виділена
земельна ділянка площею 0,06га для
ведення будівництва в садовому
товаристві «Зелена гірка». Сусідами
суміжних земельних ділянок були ОСОБА_4
(ділянка НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ділянка
НОМЕР_2). Біля меж своїх земельних
ділянок ОСОБА_2 та його сусіди посадили
кущі плодово-ягідних культур та
фруктові дерева. В 2004 році ОСОБА_6
продав земельну ділянку ОСОБА_3, яка при
оформленні права власності на землю
межі з ОСОБА_2 не погоджувала. 06.09.2008
року ОСОБА_3 самочинно захопила ділянку
ОСОБА_2, встановила по межі між
ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2 стовпи під
огорожу и при цьому, захопила частину
ділянки ОСОБА_2, знищила фруктові
дерева, ягідні кущі: вишня - З шт.,
виноград - 8 шт., смородина - 8 шт., агрус 4
шт., чим спричинила збиток у розмірі
84395,36грн.

3 листопада 2009 року ОСОБА_2 доповнив
позовні вимоги, в яких просив стягнути
з відповідача 20000,00грн. моральної шкоди,
посилаючись на те, що у зв'язку із
пошкодженням його майна ОСОБА_3 змусила
його звертатися за захистом прав до
різних інстанцій, в результаті чого,
він зазнав моральної шкоди, що полягає
в глибокому відчутті несправедливості,
приниженні, як людини похилого віку.
Він пережив стрес, біль, приниження
честі, гідності, страждання, внаслідок
чого він два рази потрапляв до лікарні.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 12
листопада 2012 року у задоволенні
позовних вимог прокурора в інтересах
ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 22 січня 2013 року
рішення суду першої інстанції від 12
листопада 2012 року залишено без змін.

На підставі ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 року рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 12 листопада 2012
року та ухвала апеляційного суду
Харківської області від 22 січня 2013 року
були скасовані з направленням справи
на новий судовий розгляд до місцевого
суду.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 14
листопада 2013 року у задоволенні позову
прокурора Дергачівського району
Харківської області в інтересах ОСОБА_2
відмовлено повністю.

На вказане рішення суду подані
апеляційні скарги .

В апеляційній скарзі заступника
прокурора Харківської області
порушується питання про скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення, яким
задовольнити позов прокурора
Дергачівського району Харківської
області

В обґрунтуванні доводів апеляційної
скарги прокурор посилається на
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, вважає його таким, що не
відповідає вимогам норм матеріального
та процесуального права.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі також
просить скасувати рішення суду першої
інстанції , ухвалити нове, яким
задовольнити позов прокурора
Дергачівського району.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 посилається на порушення
судом норм процесуального права,
неправильне застосування норм
матеріального права, вважає, що суд
безпідставно не надав оцінки позовним
вимогам та доказам в обґрунтування
позовних вимог щодо стягнення
моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3
на його користь.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з`явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції , що є
предметом розгляду в апеляційному
порядку вимогам вказаного цивільного
процесуального закону відповідає.

Розглядом справи встановлено, що
згідно державного акту на право
приватної власності на землю серії
ХР-10-38- >9508, ОСОБА_2 на підставі рішення
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за №391 від 09 грудня 1997 року
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,057 га, яка розташована
на території Малоданилівської
селищної ради Дергачівського району
Харківської області СТ і «Зелена
гірка» ділянка НОМЕР_3

ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу садиби від 28 серпня 2004
року № 2-2349 є власником земельної
ділянки площею 0, 057 га, що розташована
на території Малинівської селищної
ради Дергачівського району
Харківської області СТ «Зелена гірка»,
ділянка НОМЕР_2 (державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 054930).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того , що між власниками земельних
ділянок НОМЕР_3 і НОМЕР_2 в СТ « Зелена
гірка» ОСОБА_9 та ОСОБА_3 існує
невирішений спір щодо меж земельних
ділянок, згідно акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 15 січня 2010 року,
складеного державним інспектором
державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель у
Харківській області, встановлено, що з
боку землекористувача земельної
ділянки НОМЕР_3 яка розташована на
території Малоданилівської селищної
ради, у садовому товаристві «Зелена
гірка» Дергачівського району
Харківської області змінено
конфігурацію спільної межі земельних
діл.» НОМЕР_2 таНОМЕР_3 (забудовано
споруду, яка площею, орієнтовно 3 м
винесена на земельну ділянку НОМЕР_2),
тобто вчинено самовільне зайняття
ділянки НОМЕР_2, яка розташована на
території Малоданилівської селищної
ради, у садовому товаристві «Зелена
гірка» площею, орієнтовно 3 м2.

З огляду на конкретні обставини суд
вважав, що за відсутності належних та
допустимих доказів щодо проходження
межі земельних ділянок НОМЕР_3 і НОМЕР_2
неможливо встановити на чиїй земельній
ділянці знаходилися дерева і кущі , що
були спиляні.

При цьому суд керувався вимогами
ст..ст.103, 106, 109, 152, 158 ЗК України.

З висновком суду першої інстанції ,
щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2
судова колегія погоджується , оскільки
він ґрунтується на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог та заперечень, відповідає
вимогам ст..ст. 57-60, 64 ЦПК України.

За положеннями Глави 5 «Докази» ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Як передбачається вимогами ст. 58
ЦПК України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ч. 1 ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На виконання вимог
процесуального закону як суду першої
інстанції так і суду апеляційної
інстанції позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що саме на його
земельній ділянці, саме ОСОБА_3, саме у
такій кількості дерев та кущів було
спиляно, чим спричинено йому
матеріальну шкоду у розмірі суми
позову.

Наявні матеріали справи містять данні
про той факт, що між сторонами у справі
існує спір щодо користування
земельними ділянками НОМЕР_3 і НОМЕР_2.

Так, 22 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ТОВ
«Еко - Право», відділу Держземагенства
України в Дергачівському районі
Харківської області, Харківської
регіональної фірми державного
підприємства «Центр державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Держкомземі
України», в якому порушив питання про
скасування рішення Дергачівського
районного відділу земельних ресурсів
Харківської області про скасування
Реєстраційної картки на земельну
ділянку НОМЕР_2, спірну, що належить
ОСОБА_3. На підставі якої був незаконно
виданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку;
визнання недійсною довідку
Дергачівського районного відділу
земельних ресурсів про присвоєння
кадастрового номера земельній ділянці
гр. ОСОБА_3, для ведення садівництва, за
межами населеного пункту
Дергачівського району Харківської
області, як таку, що суперечить дійсній
площі земельної ділянки розміром - 0,057
га, зазначеної в Державному акті на
право приватної власності на цю землю
Продавця ОСОБА_5 та виключити її з Книги
реєстрації за №3-1405 від 06.02.2006 року;
визнання недійсною технічну
документацію із землеустрою щодо
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку НОМЕР_2
на підставі договору купівлі-продажу
гр. ОСОБА_3 на території СТ «Зелена
гірка» Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області, як такої, що не відповідає
вимогам законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам.
Скасувати рішення Дергачівського
районного відділу Харківської
регіональної філії це державного
земельного кадастру при Держкомземі
України про видачу ОСОБА_3 Державного
акта на право власності на земельну
ділянку Серія - ЯД №054930 та реєстрацію
його в К- записів державних актів на
право власності на землю за №87
від 05.06.07, як таю вчинені з порушенням
законодавчих та нормативно-правових
актів про землю; визнання недійсним
технічний паспорт на житловий будинок
індивідуального житлового фонду від
05.04.2004, розташований в с. Караван
Дергачівського району Харківської
області СТ «Зелена гірка» НОМЕР_2,
реєстровий №3-113, що містить
недостовірні дані щодо юридичної
адреси характеристики цього об'єкта
нерухомості та виготовлений по старій
типовій формі, яка втратила чинність
24.05.2001; виключення об'єкту нерухомості -
садовий будинок, зареєстрований: на
підставі цього технічного паспорта з,
Книги реєстрації прав власності на
нерухоме майно за №3-113 як такий, що
суперечить нормативно-правовим актам
Держкомбуду України; визнання
недійсним договору від 28.08.04 укладеного
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про купівлю-продаж
садиби, розташованої за адресою: селище
мала Данилівка, Дергачівського району,
Харківської області, с. Караван,
«Зелена гірка» садівничого товариство
робітників та службовців Харківського
зооветеринарного інституту, будинок,
виключити його з реєстрації в
Державному реєстрі правочинів за
реєстраційним №6272 як такий, що
суперечить актам цивільного
законодавства та моральним засадам
суспільства. Крім того просив
перевірити відповідність законодавчим
та нормативно-правовим актам про
землю тех документації із землеустрою
(технічний звіт) щодо
встановлення (поновлення)
меж його земельної ділянки НОМЕР_3 СТ
«Зелена гірка» на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області та зобов'язати відділ
Держземагенства України у
Дергачівському районі Харківської
області зареєструвати цю земельну
ділянку в Державному реєстрі земель
України (пуб. кадастровій карті
України) за кадастровим № 240000059.

17 травня 2013 року судом відкрито
провадження у справі за вказаним
позовом (а.с.15-18 т. ІІ)., на цей час спір по
суті між сторонами не вирішено, про що
підтвердили в ході апеляційного
розгляду справи учасники процесу.

Межовий спір між сторонами був
предметом розгляду комісією
Дергачівської районної державної
адміністрації за заявою ОСОБА_3, якою
було встановлено, що земельна ділянка
НОМЕР_3 в садовому товаристві «Зелена
гірка» надана в приватну власність гр.
ОСОБА_2, земельна ділянка НОМЕР_2 в
приватній власності гр. ОСОБА_3, але
встановити межу між земельними
ділянками з виїздом на місцевість не
виявилося можливим по причині втрати
землевласниками ділянок НОМЕР_3 і
НОМЕР_2 межових знаків.

Акт СТ «Зелена гірка» від 07 вересня 2008
року, що складений членами товариства
щодо кількості дерев та кущів, які
знищені на земельній ділянці НОМЕР_3 та
особи, що їх знищила (а.с.171 т.с. ІІ) не
можна вважати належним та допустимим
доказом на підтвердження позовних
вимог, оскільки цей акт не погоджується
з іншими наявними у справі доказами,
які свідчать про той факт, що між
спірними земельними ділянками не
встановленні межі у відповідності до
вимог земельного законодавства.

Згідно акту Державної інспекції з
контролю за використанням і охороною
земель у Харківській області від 15
січня 2010 року було встановлено, що з
боку землекористувача земельної
ділянки НОМЕР_3 яка розташована на
території Малоданилівської сільської
ради у садовому товаристві «Зелена
гірка» Дергачівського району
Харківської області змінено
конфігурацію спільної межі земельних
ділянок НОМЕР_3, НОМЕР_2 забудовано
споруду, яка площею орієнтовано 3 кв.м.
винесена на земельну ділянку НОМЕР_2),
тобто вчинено самовільне заняття
земельної ділянки НОМЕР_2.

З урахуванням особливості і характеру
спірних правовідносин, сукупністю
приведених обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
виконавши вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Позовні вимоги щодо стягнення
моральної шкоди з відповідача на
користь позивача є похідним до
основного позову про стягнення
матеріальної шкоди у розмірі суми
позову.

Оскільки без визначення та
встановлення меж між земельними
ділянками сторін вирішити питання про
спричинення матеріальної шкоди
позивачеві діями відповідача не є
можливими, то і вирішення питання про
стягнення моральної шкоди є
передчасним оскільки не доведена
протиправність дій відповідача,
причинний зв'язок між шкодою та діями
ОСОБА_3.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 5 постанови від 31 березня 1995
р. № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідально обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чи підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та чим він
при цьому керується, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

З огляду на викладене, судова колегія
рішення суду першої інстанції находить
таким, що відповідає вимогам ст.. 213, 214
ЦПК України , на виконання вимог ч. 3 ст.
215 ЦПК України суд привів мотиви, з яких
вважав встановленою відсутність на час
розгляду справи фактів, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги заступника
прокурора Харківської області та
ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції
не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги заступника
прокурора Харківської області та
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 14
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -