Справа № 464/5504/14
Головуючий у 1 інстанції: Бойко
Провадження № 22-ц/783/6171/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Приколоти Т.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 22 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Львівської міської ради,
Відділу Держземагенства у м. Львові
Львівської області про визнання
незаконним та скасування державного
акту про право власності на земельну
ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись до суду з позовом в
якому просять визнати незаконним та
скасувати державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№557595 від 09.07.2009р. В обґрунтування
позовних вимог покликаються на те, що
ухвалою Львівської міської ради №2719
від 18.06.2009р. було затверджено ОСОБА_8
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надано земельну
ділянку по АДРЕСА_1 у власність для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку.
Проте, в подальшому службовими особами
відповідачів було видано державний акт
про право власності ОСОБА_8 на вказану
земельну ділянку, вказавши її цільове
призначення - для будівництва
житлового будинку, а не для будівництва
індивідуального житлового будинку.
Враховуючи те, що земельна ділянка,
згідно ухвали Львівської міської ради,
надавалась для будівництва
індивідуального житлового будинку,
державний акт є незаконним, оскільки у
ньому зазначено, що така надана для
будівництва житлового будинку, що
дало можливість в подальшому
здійснювати на вказаній земельній
ділянці будівництво багатоквартирного
багатоповерхового будинку.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 22 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначають,
що рішення винесене з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального права. Судом не було
проведено повного та всебічного
дослідження матеріалів справи, не
взято до уваги при винесенні рішення по
справі подані позивачами уточнення до
позовної заяви та неналежно їх оцінено.
Звертають увагу, що районним судом не
було належним чином досліджено подану
земельну документацію, а саме
матеріали попереднього погодження
вибору земельної ділянки,
історико-містобудівне обґрунтування
та містобудівне обґрунтування зміни
цільового призначення земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
розі АДРЕСА_1. Вказують, що судом першої
інстанції не було висвітлено питання з
приводу реального використання
земельної ділянки відведеної за
Державним актом серії ЯЕ № 557595 від
09.07.2009року для будівництва
індивідуального житлового будинку та
наслідків порушення використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням.

Просять скасувати рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 22 липня 2014
року і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча про розгляд
повідомлялися належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с.
187-193), про причини неявки суд не
повідомили та з клопотанням про
відкладення розгляди справи не
зверталась, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що спірна земельна
ділянка набута ОСОБА_8 у власність із
дотриманням вищевказаного порядку, за
наявності визначених законом підстав.
Так, ухвалою Львівської міської ради
№2719 від 18.06.2009р. затверджено ОСОБА_8
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, який розроблений та
погоджений у встановленому
законодавством порядку (а.с.35-107).

Окрім того, право особи на судовий
захист визначено ст.ст.15, 16 Цивільного
кодексу України, а також ст. 3 ЦПК
України згідно якої кожна особа має
право в порядку, встановленому
цивільним процесуальним кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
р. суд при постановленні рішення про
визнання незаконним та скасування
державного акту про право власності на
земельну ділянку, повинен встановити,
чи даний акт був виданий відповідно до
вимог законодавства, що й було зроблено
судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу
України (в ред. чинній на час видачі
державного акту) громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Згідно положень ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають право власності та
право користування земельними
ділянками із земель державної та
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування. Право
власності та право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується Державними актами.

Внесення до державного акту
відомостей про цільове призначення
земельної ділянки - для будівництва та
обслуговування житлового будинку
відповідає вимогам як ст.ст.19, 40
Земельного кодексу України, так і
затвердженої Класифікації видів
цільового призначення земель, згідно з
якими землі житлової забудови
призначені саме для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
тобто, без зазначення
«індивідуального».

Як встановлено, судом позивачі в суді
першої інстанції ії пов'язували
незаконність оспорюваного державного
акту виключно у зв'язку із
проектуванням на спірній земельній
ділянці будівництва
багатоквартирного будинку, однак, така
обставина не свідчить про незаконність
(недійсність) оспорюваного державного
акту, оскільки виникла значно пізніше і
жодним чином не пов'язана із процедурою
та підставами його видачі.

Колегія суддів вважає, що процедура
видачі державного акту здійснювалась в
межах законодавства.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції щодо
про визнання незаконним та скасування
державного акту ОСОБА_8 про право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, прийнято з дотриманням вимог
законодавства, а відтак, в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 22 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
Т.І. Приколота

Н.Л. Шумська