Провадження №2/761/324/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Назаренко М.В.,
Білошапка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
майно,

в с т а н о в и в:

В червні 2013 р. позивач Публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ
«Київ») звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
майно. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 10.12.2007р. між АКБ
«Київ», правонаступником прав та
обов'язків якого є ПАТ «АКБ «Київ» та
позичальником ОСОБА_5 було укладено
Договір про надання кредиту №100, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 3620000,00 дол. США, на
строк користування з 10.12.2007 р. по 09.06.2011
р. зі сплатою 13,8% річних за користування
кредитом. В подальшому до Кредитного
договору були укладенні додаткові
угоди №1 від 26.12.2007 року, №2 від 26.02.2008
року, №3 від 14.07.2008 року, №4 від 18.12.2008
року, №5 від 06.01.2009 року щодо зміни
валюти кредиту з доларів США на євро та
гривні, а також зміни відсоткової
ставки за користування кредитними
коштами у гривні, а саме з 13,8% на 18%
річних. З урахування внесених змін
додатковими угодами до Кредитного
договору, відповідно до виписок по
особовим рахункам, ОСОБА_5 було надано
кредит у розмірі 2 294 325 доларів США, 150 000
євро та 7 622 257,50 грн. У встановлений
Кредитним договором строк позичальник
договірних зобов'язань не виконав.
Станом на 15.04.2013 р. загальна
заборгованість позичальника по
поверненню кредитних коштів, сплаті
процентів за користування кредитом,
комісії та пені становить 5 232 929,39 дол.
США, 335 803,11 євро та 23552432,52 грн. З метою
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за Кредитним договором,
29.12.2007 року між банком та ОСОБА_5
укладено договір застави майнових
прав. Відповідно до умов Договору
застави ОСОБА_5, для забезпечення
зобов'язань по Кредитному договору,
надає в заставу банку належні йому
майнові права на об'єкт нерухомості -
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 217,60
кв. м., що буде створений в майбутньому.
На підставі наказу Головного
управління житлового забезпечення від
10.09.2009 року №1396-С/КІ ОСОБА_5 отримав
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, тобто майнові права в
заставі Банку. 14.11.2009 року ОСОБА_5
подарував вищевказану квартиру ОСОБА_4
згідно договору дарування, яка в свою
чергу, продала спірну квартиру ОСОБА_3,
на підставі договору купівлі-продажу
від 29.12.2009 року. Згодом зазначена
квартира перейшла у власність
відповідача ОСОБА_1, згідно договору
купівлі-продажу від 12.02.2010 року.
Враховуючи те, що до відповідача у
власність перейшла 1 кімнатна квартира
АДРЕСА_1, житловою площею 26,30 кв.м.,
загальною площею 82,20 кв.м., обтяжена
банком, то банк має всі правові
підстави для звернення до нового
власника квартири з позовом про
стягнення заставленого майна, в
рахунок погашення заборгованості
позичальника за Кредитним договором.
Просили суд звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 26,30
кв.м., загальною площею 82,20 кв.м., яка
передана в заставу ПАТ АКБ «КИЇВ» за
договором застави майнових прав від
29.12.2007 року та належить на праві
власності ОСОБА_1 шляхом продажу з
прилюдних торгів та задовольнити за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації зазначеної квартири вимоги
ПАТ «АКБ «Київ» по стягненню
заборгованості за кредитним договором,
що становить 5 232 929,39 дол. США, 335 803.11 євро
та 23 552 432,52 гривень та стягнути судові
витрати у справі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та залучена до
участі у справі в якості
співвідповідача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
надали письмові заперечення, в яких
зазначили, що Договір застави містить
вимогу про те, що сторони домовляються,
що у разі набуття заставодавцем
предмету застави у власність, він
зобов'язується укласти із
заставодержателем відповідний
іпотечний договір, де предметом
іпотеки виступатиме квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 217, 60 кв.м., чого не було
зроблено, а банк не зробив усе можливе
для укладення такого Договору іпотеки,
у тому числі й у судовому порядку.
Зазначили, що на даний час ОСОБА_2 є
власником квартири по АДРЕСА_1, 1
кімната, загальна площа 84,88 кв.м., яка за
площею відмінна від заставного майна.
Вважають, що оскільки предметом
Договору застави є майнові права на
об'єкт нерухомості, що відсутній у
матеріальному світі, а тому Договір
застави не міг і не може породжувати
жодних правових наслідків як для
відповідачів, так і для третіх осіб.
Просили з цих підстав у позові
відмовити.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися, про
розгляд справи повідомлялися належним
чином, а тому суд вважає за можливе
провести розгляд справи у його
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_1
співвідповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Перевіряючи обставини у справі судом
встановлено, що 10.12.2007р. між АКБ «Київ»,
правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ «АКБ «Київ» та
позичальником ОСОБА_5 було укладено
Договір про надання кредиту №100, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 3620000,00 дол. США, на
строк користування з 10.12.2007 р. по 09.06.2011
р. зі сплатою 13,8% річних за користування
кредитом (а.с.22-24).

В подальшому до Кредитного договору
були укладенні Додаткові угоди: №1 від
26.12.2007 року, №2 від 26.02.2008 року, №3 від
14.07.2008 року, №4 від 18.12.2008 року, №5 від
06.01.2009 року щодо зміни валюти кредиту з
доларів США на євро та гривні, а також
зміни відсоткової ставки за
користування кредитними коштами у
гривні, а саме з 13,8% на 18% річних (а.с.27-32).
З урахування внесених змін додатковими
угодами до Кредитного договору,
відповідно до виписок по особовим
рахункам позичальнику ОСОБА_5 було
надано кредит у розмірі 2 294 325 доларів
США, 150 000 євро та 7 622 257,50 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору 29.12.2007 року між
Позивачем та ОСОБА_5 було укладено
договір застави майнових прав (а.с.33-36).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку станом на 15.04.2013 р. загальна
заборгованість Позичальника по
поверненню кредитних коштів, сплаті
процентів за користування кредитом,
комісії та пені становить 5 232 929,39 дол.
США, 335 803,11 євро та 23 552 432,52 грн.

Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно зі ст. 590 ЦК України
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до умов Договору застави
ОСОБА_5, для забезпечення зобов'язань по
Кредитному договору, надає в заставу
Позивачу належні йому майнові права на
об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 217,60 кв.м., що буде
створений в майбутньому, які належать
Заставодавцю відповідно до:

- інвестиційної угоди №030203 від
17.12.2004 року, укладеної між ТОВ
«Регіон-Інвест», ОСОБА_7 та АКБ «КИЇВ»;

- договору відступлення права
вимоги до інвестиційної угоди №030203 від
17.12.2004 року, укладеної між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8;

- додаткової угоди до
інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004
року, укладеної між ТОВ
«Регіон-Інвест», ОСОБА_8 та АКБ «КИЇВ»:

- додаткової угоди №2 до
інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004
року, укладеної між ТОВ
«Регіон-Інвест», ОСОБА_8 та АКБ «КИЇВ»;

- додаткової угоди до
інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004
року, укладеної між ТОВ
«Регіоп-Інвест», ОСОБА_5 та АКБ «КИЇВ».

Згідно із ст.577 ЦК України, якщо
предметом застави є нерухоме майно, а
також в інших випадках, встановлених
законом, договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню. Застава
нерухомого майна підлягає державній
реєстрації у випадках та в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно з абзацом другим ст. 1 Закону
України «Про іпотеку» з наступними
змінами та доповненнями, в редакції, що
діяла на день укладення Договору
застави, визначено, що застава майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено, регулюється за правилами,
визначеними цим Законом.

В абзаці другому ч. 3 ст. 6 ЦК України
закріплюється, що сторони в договорі не
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

З аналізу норм Закону України «Про
іпотеку», Цивільного кодексу України,
випливає, що застава майнових прав на
об'єкт нерухомості, що буде створено у
майбутньому, мала б бути оформлена на
підставі Іпотечного договору згідно із
спеціальним законодавством України, а
не на підставі загальних норм
законодавства, у тому числі Закону
України «Про заставу», щодо застави як
способу забезпечення виконання
зобов'язань.

Як вбачається з п. 1.2 Договору застави
майнових прав сторони домовились, що у
разі набуття заставодавцем ОСОБА_5
предмету застави у власність він
зобов'язується укласти із
заставодержателем відповідний
іпотечний договір, де предметом
іпотеки виступатиме квартира під
номером АДРЕСА_1, загальною площею 217,60
кв.м.

Разом з тим, у судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_5 отримав
Свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82,20
кв.м., на підставі наказу Головного
управління житлового забезпечення від
10.09.2009 року №1396-С/КІ, яке було
зареєстровано в БТІ м. Києва 16.09.2009 року
у реєстровій книзі № 589-9 під реєстровим
№ 45694.

Судом встановлено, що 14.11.2009 року ОСОБА_5
подарував вищевказану квартиру ОСОБА_4
згідно договору дарування, яка в свою
чергу, продала спірну квартиру ОСОБА_3,
на підставі договору купівлі-продажу
від 29.12.2009 року. Згодом зазначена
квартира перейшла у власність
відповідача ОСОБА_1, згідно договору
купівлі-продажу від 12.02.2010 року, який
21.12.2012 року на підставі договору
дарування подарував квартиру ОСОБА_2

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
зазначив, що при укладенні ним 12.02.2010
року договору купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 82,20 кв.м.
нотаріусом не було встановлено, що дана
квартира перебуває у заставі у банку і
не підлягає відчуженню.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач в порядку ст. 60 ЦПК України не
надав суду належних та допустимих
доказів того, що сторонами вносились
зміни до Договору застави майнових
прав щодо характеристики об'єкту
нерухомості та зміни її будівельних
розмірів; що саме квартира під НОМЕР_1,
загальною площею 82,20 кв.м., будинок
АДРЕСА_1, була предметом договору
іпотеки у рахунок забезпечення
виконання ОСОБА_5 зобов'язань за
кредитним договором №100 від 10 грудня
2007р. і на яку необхідно звернути
стягнення; що в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна, Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державному реєстрі
іпотек наявні відомості про об'єкт
нерухомості квартира під НОМЕР_1,
загальною площею 82,20 кв.м., будинок
АДРЕСА_1 і таких у судовому засіданні не
здобуто.

Представник позивача у судовому
засіданні зазначила, що Іпотечний
договір відповідно до п. 1.2. Договору
застави майнових прав між банком та
ОСОБА_5 не укладався.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що оскільки під час судового розгляду
позивачем не доведено, що квартира під
НОМЕР_1, загальною площею 82,20 кв.м.,
будинок АДРЕСА_1, була предметом
застави, а отже позивач не довів свого
права на звернення стягнення на
предмет застави, а тому вимоги позивача
до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати по справі слід покласти на
позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 17, 57 - 60, 88, 179, 208, 209,
212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У позові Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Київ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
звернення стягнення на майно -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Суддя: