Справа № 1304/2-2711/2010
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/7385/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Мельничук О.Я.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю представника відповідача
Коноваленка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" на заочне рішення
Галицького районного суду м. Львова від
24 листопада 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра" в
особі філії Відкритого акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра"
Львівського регіонального управління
про стягнення відсотків та пені за
користування валютними цінностями,-

встановила:

У вересні 2010 року позивач ОСОБА_3
звернулася в суд з позовною заявою до
ВАТ "Комерційний банк "Надра" в особі
філії ВАТ "Комерційний банк "Надра"
Львівського регіонального управління
про стягнення відсотків та пені за
користування валютними цінностями (а.с.
3-7).

Вимоги мотивує тим, що 25.04.2008 р. між нею
та ВАТ КБ «Надра» укладено договір
№771324/04-д строкового банківського
вкладу (депозиту) в банківських металах
«Золотий вклад для фізичних осіб»,
строк вкладу 12 місяців.

Оскільки відповідачем за договором
зобов'язання не виконано, вона
звернулася в суд та 23 квітня 2010 року
ухвалено рішення по справі № 2-690/10 р.
про повернення строкового
банківського вкладу-золота у зливках
та відсотків за період із 25.04.2008 р. по
07.05.2009 р., яке набрало законної сили,
однак станом на вересень 2010 року
рішення не було виконане. Просила
стягнути з відповідача на її користь
суму боргу за користування чужими
валютними цінностями в розмірі 6617,10
грн. та 45 270,04 гр. - пені, а всього 51 887,14
грн.

Оскаржуваним заочним рішенням
Галицького районного суду м. Львова від
24 листопада 2010 року позовні вимоги
задоволено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра" в
особі філії Відкритого акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра"
Львівського регіонального управління
на користь ОСОБА_3 6 617,10 грн. - за
користування чужими валютними
цінностями, 45 270,04 грн. - пені, а всього 51
887,14 грн.

Стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 51 грн. та
120 грн. витрат на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 18 березня 2013 року рішення
Галицького районного суду м. Львова від
24.11.2010 року в частині стягнення пені
змінено. Зменшено розмір пені, яка
підлягає стягненню з ВАТ "Комерційний
банк "Надра" в особі філії ВАТ "КБ "Надра"
Львівського регіонального управління
на користь ОСОБА_3 із 45270,04 грн. до 9306,12
грн. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року
рішення Апеляційного суду Львівської
області від 18 березня 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
"Комерційний банк "Надра" зазначає, що
оскаржуване рішення не відповідає
фактичним обставинам справи та
суперечить нормам матеріального права,
є незаконним та необгрунтованим.

Звертає увагу на те, що районний суд
стягуючи 3% річних не врахував вимоги
ст. 85 ЗУ "Про банки і банківську
діяльність" та мораторій на
задоволення вимог кредиторів, який
діяв з 10.02.2009 року по 10.02.2010 року у ВАТ "КБ
"Надра", за яким не нараховується
неустойка, інші фінансові санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань перед кредиторами
та зобов'язань щодо сплати податків і
зборів.

Крім цього, вимоги позивача щодо
застосування ст. 625 ЦК України не можуть
бути задоволені в силу норм
спеціального по відношенню до ЦК
України - Закону України "Про банки і
банківську діяльність", а стягнення
пені за ЗУ "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" є безпідставним оскільки
позивач не є суб'єктом підприємницької
діяльності, що прямо випливає з
преамбули вказаного закону.

Просить рішення Галицького районного
суду м. Львова від 24 листопада 2010 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог, кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Враховуючи наведені вище вимоги
закону, наявні в матеріалах справи та
досліджені в судовому засіданні
докази, колегія суддів приходить
переконання, що оскаржуване рішення
суду не відповідає зазначеним вимогам
закону.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем порушено умови договору
банківського вкладу щодо виконання
зобов'язання, та, керуючись вимогами ст.
ст. 526, 610, 612, 625 ЦК України, вважав, що з
відповідача необхідно стягнути
відсотки за користування чужими
валютними цінностями та пеню.

Як вбачається з матеріалів справи та
беззаперечно встановлено судом першої
інстанції, 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3
та ВАТ КБ "Надра" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Надра") укладено
договір № 771324/04-Д строкового
банківського вкладу (депозиту) в
банківських металах "Золотий вклад для
фізичних осіб": золото у зливках - 999.9
проби номіналом 100 грам в кількості 5
штук, а всього 500 грам, що складає 16,08
тройських унцій, зі строком вкладу 12
місяців (т. 1 а.с. 6).

За договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором (ст.
1058 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов»язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 23 квітня 2010 року зобов'язано
ВАТ "КБ "Надра" повернути ОСОБА_3 вклад
згідно з договором №771324/04Д строкового
банківського вкладу (депозиту) у
банківських металах "Золотий вклад для
фізичних осіб": золото у зливках - 999,9
проби номіналом 100 г в кількості 5 шт.,
всього 500 г, що складає 16,08 тройських
унцій, видати нараховані проценти (25 г
золота) - у гривнях за офіційним курсом
банківських металів НБУ у сумі 7 069 грн.
(т. 1 а.с. 135-136).

Вказане рішення набрало законної сили
04 травня 2010 року та на підставі нього
Галицьким районним судом м. Львова
19.05.2010 року видано виконавчий лист №
2-690/10 (т. 1 а.с. 5).

Станом на вересень 2010 року відповідач
банківський вклад не повернув, що
підтверджується зверненням ОСОБА_3 до
відповідача з відповідними вимогами,
крім цього, державним виконавцем двічі
на ВАТ КБ "Надра" накладався штраф, що
стверджується постановою про
закінчення виконавчого провадження
від 31.01.2011 року (т. 1 а.с. 130).

Відповідно до поточного звіту за
операціями за поточним рахунком з 31
грудня 2009 року по 19 лютого 2013 року за
договором від 24 квітня 2008 року № 771324/04-Д
банківський вклад та проценти по ньому
повернуто 18 жовтня 2011 року (т. 1 а.с. 231,
232).

Згідно зі ст. 193 ЦК України види майна,
що вважаються валютними цінностями, та
порядок вчинення правочинів з ними
встановлюються законом.

Декретом Кабінету Міністрів України
від 19 лютого 1993 року № 156-93 "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" (далі - Декрет) визначено, що
окремим видом валютних цінностей є
банківські метали.

Відповідно до ст. 1 Декрету банківські
метали - це золото, срібло, платина,
метали платинової групи, доведені
(афіновані) до найвищих проб відповідно
до світових стандартів, у зливках і
порошках, що мають сертифікат якості, а
також монети, вироблені з дорогоцінних
металів.

Положенням про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з юридичними і фізичними
особами, затвердженим постановою
Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516,
передбачено, що банк сплачує вкладнику
суму вкладу (депозиту) і нараховані за
ним проценти у банківських металах,
якщо вкладний (депозитний) рахунок
відкритий у банківських металах, або на
умовах та в порядку, передбачених
договором, відповідно до заяви
вкладника у національній валюті (пункт
1.5 глави 1).

Пунктом 3.4.6 договору строкового
банківського вкладу (депозиту) в
банківських металах передбачено, що
повернення вкладу здійснюється
неподільними зливками банківського
золота проби не нижче 999,9 у зливках
номіналом не менше 100 г.

Крім цього, у пункті 4.4 договору
строкового банківського вкладу
(депозиту) в банківських металах
передбачено, що сплата нарахованих
процентів за користування вкладом
здійснюється в кінці строку договору
або на дату дострокового отримання
вкладу. Банк видає вкладникові суму
нарахованих процентів зливками
банківського золота вагою не менше 100 г.
Залишок від суми нарахованих
процентів, що не є кратним 100 г, банк
оплачує в гривнях за офіційним
(обліковим) курсом банківських металів
НБУ на дату сплати процентів.

В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване
рішення про стягнення 3% річних за
користування валютними цінностями суд
першої інстанції не врахував, що
зобов'язання за договором банківського
вкладу, що зроблений у дорогоцінних
металах, не є грошовим зобов'язанням,
оскільки в ньому не передбачено
передачу грошей, як предмета договору
або їх сплату як ціни договору, та
дійшов помилкового висновку про те, що
до таких правовідносин застосовуються
положення ст. 625 ЦК України. За умовами
укладеного сторонами договору
банківського вкладу був відкритий
вкладний рахунок у банківському
металі, відповідно банк взяв на себе
зобов'язання сплатити вкладнику суму
вкладу й нараховані за ним проценти в
банківському металі, а не в грошових
одиницях, а тому таке правовідношення
не є грошовим зобов'язанням (вказана
позиція викладена у постанові
Верховного Суду України від 30 квітня 2014
року у справі № 6-38цс14).

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 546, ст.
547, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

В свою чергу, відповідно до ст. 547 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Колегією суддів встановлено, що умови
договору № 771324/04-д строкового
банківського вкладу від 25.04.2008 р., а саме
Розділу 5 "Відповідальність сторін" не
містять письмової форми угоди про
неустойку, як виду забезпечення
виконання зобовязання.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції як таке, що ухвалене при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права
(п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.
1,4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" - задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного
суду м. Львова від 24 листопада 2010 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Відкритого акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" в особі філії
Відкритого акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" Львівського
регіонального управління про
стягнення суми боргу за користування
чужими валютними цінностями в розмірі
6617,10 грн. та 45 270,04 гр. - пені, а всього 51
887,14 грн. - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Я. Мельничук