Справа № 128/4726/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

18 грудня 2014 року
Вінницький районний суд
Вінницької області

в складі:

головуючого судді
Бондаренко О.І.

при секретарі
Городнюк К.В.

за участю позивача:
ОСОБА_1

відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди, мотивуючи тим, що з жовтня 2010
року перебував з відповідачем у
цивільному шлюбі. На початку серпня 2011
року ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_3,
батьком якої у свідоцтві про
народження вказаний позивач. В вересні
сторони розлучились. Рішенням суду від
07.02.2013 року з позивача на користь
відповідача стягнуто аліменти в
розмірі 28/100 частин доходу, судові
витрати в розмірі 1607 грн. 00 коп. та 214
грн. 00 коп. судового збору. ДВС всі
стягнення покладались на бухгалтерію
організації, де працює позивач.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2, її мати
ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_5 з невідомих
позивачу на той час причин чинили
перешкоди у спілкуванні з дитиною, його
участі у вихованні, ОСОБА_1 був змушений
звернутись до суду з позовом про
визначення способу участі у вихованні
доньки.

Вінницьким районним судом позов ОСОБА_1
було задоволено частково, лише тричі на
місяць зобов'язано ОСОБА_2 не чинити
перешкод у спілкуванні та вихованні
дитини.

Не погоджуючись з даним рішенням,
позивач звернувся до апеляційного суду
Вінницької області, який в свою чергу
рішення суду першої інстанції залишив
в силі, доповнивши його одним незначним
пунктом вимог позивача.

Дане рішення суду апеляційної
інстанції позивач оскаржив в
касаційному порядку та його заяву
залишено поза розглядом.

Маючи на руках рішення суду про
усунення перешкод у спілкуванні з
ОСОБА_3, позивач не зміг його в повній
мірі жодного разу реалізувати,
оскільки ОСОБА_2 продовжувала, з
незрозумілих для позивача на той час
причин, перешкоджати спілкуванню з
дитиною, задіявши навіть ДСО, що
являлось грунтом порушення закону та
прав позивача, як батька.

Весь час перед позивачем поставало
питання, чому ж ОСОБА_2 займає таку
принципову, однобоку, агресивну
позицію, однак пізніше йому стало
відомо, що він не є біологічним батьком
дитини, з огляду на що був змушений
звернутися до суду з позовом про
оспорювання батьківства. В ході
слухання вказаної справи було
встановлено, що ОСОБА_2 свідомо
приховувала факт відсутності кровної
спорідненості позивача та доньки, з
огляду на що позов ОСОБА_1 було
задоволено.

Весь цей час судові процеси
виснажували позивача як морально, так і
психологічно, потребували значних
фінансових витрат. Відрахування
аліментів похитнуло авторитет
позивача серед колег та керівництва,
нервові розлади та постійне
перебування в психологічній напрузі
впливали негативно на його професійну
діяльність.

Коли виявилось, що позивач не є
біологічним батьком дитини, він почав
розуміти, чому ОСОБА_2 чинила перешкоди
у спілкуванні з дитиною, він почав
усвідомлювати, що дитина, яку він любив,
прагнув бачити, виховувати, оберігати,
забезпечувати матеріально, має зовсім
іншого батька, він зрозумів, що дитини в
нього немає і не було, весь цей час
відповідач ним користувалася, свідомо
обманювала, приховувала правду, він був
ошуканий, жив в ілюзії, яку створила
ОСОБА_2

У позивача почалися розлади здоров'я, в
зв'язку з чим він був змушений
звернутися за медичною допомогою до
лікарів: мав скарги на головний біль,
головокружіння, порушення сну,
пов'язані з психоемоційними
переживаннями, посилене серцебиття,
неспокій, слабкість, підвищену
чутливість, порушення функціонування
серцево - судинної системи, в зв'язку з
чим проходив лікування як амбулаторно,
так і на денному стаціонарі.
Перебування у такому стані довгий
період часу призвело до порушення його
звичайних життєвих норм.

Моральна шкода, яку позивач оцінює в 20000
грн., полягає у фізичному болю та
стражданнях, які він зазнав, будучи
ошуканим ОСОБА_2

Добровільно відшкодувати заподіяну
моральну шкоду відповідач не бажає, а
тому позивач звертається до суду з
позовом, в якому просить стягнути на
його користь з відповідача 20000 грн.
компенсації за спричинену моральну
шкоду та понесені ним судові витрати.

В ході судового розгляду позивачем
було зменшено позовні вимоги, згідно
яких він просив стягнути з ОСОБА_2 на
його користь компенсацію за спричинену
моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
зменшені позовні вимоги підтримав,
аргументуючи їх обставинами,
викладеними в позовній заяві, просив їх
задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
зменшені позовні вимоги не визнала,
пояснивши, що підстав для стягнення з
неї на користь позивача моральної
шкоди не вбачається, оскільки ним не
доведено факту її протиправної
поведінки, причинно - наслідкового
зв'язку між поведінкою та спричиненням
моральної шкоди. Крім того, чинним
цивільним законодавством України не
передбачено стягнення моральної шкоди
в сімейних відносинах. На її думку,
позивачу взагалі не була заподіяна
моральна шкода, враховуючи його
поведінку, зокрема, той факт, що він не
сплачував аліменти, існувала
заборгованість, дитина при зустрічі з
ним плакала та нервувала, в зв'язку з
чим вона змушена була звертатися до
дитячого невролога. Та обставина, що
позивач не є біологічним батьком
дитини не дуже схвилювала та вразила
його, оскільки їхні відносини під час
співмешкання були вільними,
влаштовували позивача, про що свідчить
його небажання офіційно зареєструвати
шлюб. Про те, що дитина ОСОБА_3 не є
рідною донькою позивача, вона знала
раніше, але довго мовчала, а коли був
вже поданий позов про оспорювання
батьківства, то зізналася. На її думку,
позивачу стало відомо про відсутність
кровного споріднення з донькою ще
задовго до подання позову про
оспорювання батьківства, а саме: весною
2013 року, оскільки вже тоді дитина зовні
була явно не схожа на ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи,
оглянувши матеріали цивільних справ №
203/5639/12 № 128/655/14-ц та матеріали
виконавчих проваджень № 108/15 та № 657/15,
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення.
Такого висновку суд дійшов з
наступного.

12.08.2011 року народилася ОСОБА_3, батьками
якої являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження дитини серії НОМЕР_1 від
27.10.2011 року (а.с.4).

Згідно матеріалів цивільної справи №
203/5639/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, визначення
місця проживання дитини, позбавлення
батьківських прав, позов ОСОБА_2
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти
на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 7/25
частин, що дорівнює 28/100 частин зі всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи стягнення
з 17.10.2012 року до досягнення донькою
повноліття; визначено місцем
проживання неповнолітньої дитини
ОСОБА_3 місце проживання її матері,
ОСОБА_2; стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1607 грн. 30
коп. та судовий збір на користь держави
в сумі 214 грн. 60 коп.; в задоволенні решти
суми позовних вимог відмовлено. На
підставі вказаного рішення суду було
видано виконавчий лист.

Ухвалою Вінницького районного суду
Вінницької області від 01.03.2013 року
виправлено описку в абзаці другому
резолютивної частини рішення
вказаного вище рішення суду та вказано,
що ОСОБА_1 народився в м.
Красноперекопськ, АР Крим (а.с.24).

Згідно довідок Вінницької дитячої
музичної школи №2 позивач ОСОБА_1 з
01.09.2006 року працює викладачем без
категорії у даному закладі та з його
заробітної плати відраховувалися та
виплачувалися кошти, у тому числі суми
за виконавчими документами по сплаті
аліментів (а.с. 51 - 53).

Згідно довідки - рахунку,
заборгованість по виплаті аліментів з
ОСОБА_1, за період з 17.10.2012 року по 30.04.2013
року становить 5614 86 грн. (а.с.63).

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 27.05.2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 за участю третьої особи органу
опіки та піклування Вінницької РДА про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, позов ОСОБА_1
задоволено частково, зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у
спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 та у її
вихованні; визначено способи участі
ОСОБА_1 у спілкуванні і вихованні
неповнолітньої доньки ОСОБА_3: дитина
ОСОБА_3 перебуває з батьком ОСОБА_1
кожну другу суботу кожного місяця з 09:30
год. до 12:30 год.; при цьому дитина
передається матір'ю ОСОБА_2 за її місцем
проживання батькові ОСОБА_1 і
повертається дитина батьком матері
також за місцем проживання матері і
дитини; дитина ОСОБА_3 перебуває з
батьком ОСОБА_1 кожну четверту неділю
кожного місяця з 09:30 год. до 12:30 год.; при
цьому дитина передається матір'ю
ОСОБА_2 за її місцем проживання
батькові ОСОБА_1 і повертається дитина
батьком матері також за місцем
проживання матері і дитини; ОСОБА_1
спілкується з дитиною ОСОБА_3 кожної
першої середи кожного місяця з 18:30 до
19:30 год. за місцем проживання дитини в
присутності матері; стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 45 грн. 80 коп.
понесених судових витрат по судовому
збору, 300 грн. за юридичну допомогу, а
всього 345 грн. 80 коп.; в задоволенні
ОСОБА_1 решти позовних вимог та
стягненні решти суми судових витрат
відмовлено (а.с.27 - 29).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 24.07.2013 року рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 27.05.2013 року змінено,
зобов'язано ОСОБА_2 у разі захворювання
дитини ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у її відвідуванні, спілкуванні
та лікуванні за місцем знаходження
дитини протягом усього періоду
лікування, в іншій частині рішення
залишено без змін (а.с. 30 - 31).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20.08.2013 року,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у
відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за
участю третьої особи органу опіки та
піклування Вінницької РДА про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та у
її вихованні (а.с.32).

06.12.2013 року державним виконавцем ВДВС
Вінницького РУЮ було відкрито
виконавче провадження № 108/15 по
виконанню виконавчого листа № 128/599/13-ц,
виданого 03.12.2013 року Вінницьким
районним судом Вінницької області та
06.03.2013 року було винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, оскільки боржник на
проведення виконавчих дій не з'явився,
що перешкоджає виконанню виконавчого
провадження.

16.08.2013 року державним виконавцем ВДВС
Вінницького РУЮ було відкрито
виконавче провадження № 657/15 по
виконанню виконавчого листа № 128/599/13-ц,
виданого 09.08.2013 року Вінницьким
районним судом Вінницької області та
05.09.2013 року було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки рішення суду виконано в
повному обсязі, про що складено акт
державного виконавця від 04.09.2013 року.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 21.03.2014 року по
цивільній справі № 128/655/14-ц за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання
батьківства і виключення відомостей
про батьківство з актового запису про
народження дитини, припинення
стягнення аліментів, повернення
безпідставно стягнутих аліментів,
відкликання виконавчого листа та
стягнення понесених судових витрат по
інших цивільних справах сторін позов
ОСОБА_1 задоволено, виключено запис про
батька - ОСОБА_1 в графі «батько» в
актовому записі про народження ОСОБА_3;
припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 на утримання дитини
ОСОБА_3 з дня набрання рішенням
законної сили; стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на
утримання ОСОБА_3 в сумі 8729 грн. 69 коп. та
судовий збір в сумі 487 грн. 60 коп. (а.с.25 -
26).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з оглянутої в судовому
засіданні медичної картки
амбулаторного хворого ОСОБА_1, за
період з 15.05.2013 року по 12.07.2014 року
ОСОБА_1 неодноразово звертався до Лука -
Мелешківської амбулаторії загальної
практики - сімейної медицини зі
скаргами на головний біль,
головокружіння, порушення сну,
пов'язані з психоемоційними
переживаннями, посилене серцебиття,
неспокій, слабкість, підвищену
чутливість, порушення функціонування
серцево - судинної системи, в зв'язку з
чим йому було поставлено діагноз:
вегето-судинна дистонія по змішаному
типу, призначено лікування амбулаторно
та в умовах денного стаціонару.

Згідно карт хворого денного
стаціонару, ОСОБА_1 проходив лікування
з 03.03.2014 року по 14.03.2014 року з діагнозом :
ВСД по змішаному типу та з 17.04.2014 року по
28.04.2014 року з діагнозом: ВСД по
гіпертонічному та кардіальному типу в
Лука - Мелешківській амбулаторії
загальної практики - сімейної медицини.

Встановленим в суді фактам
відповідають правовідносини, що
виникли із недоговірних зобов'язань з
підстав по відшкодуванню моральної
шкоди, які регулюються Цивільним
кодексом України, актами цивільного
законодавства України, які не
суперечать положенням ЦК України та
які регулюють встановлені судом
відносини сторін.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; в інших випадках,
встановлених законом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
того, що судочинство має характер
спору, змагання сторін перед судом у
доведенні обставин, взятих за підставу
їхніх вимог та заперечень. Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Сторони зобов'язані
надавати докази у справах щодо захисту
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин
(ч.1 ст. 15 ЦПК України). Відшкодування
моральної (немайнової) шкоди якраз і
знаходиться у сфері цивільних,
житлових, земельних, сімейних, трудових
правовідносин. Визначаючись щодо
наявності підстав відшкодування
моральної шкоди за позовом ОСОБА_1, суд
виходить з широкого кола оціночних
понять, до яких відносить ступінь
фізичних та моральних страждань,
майновий стан відповідача,
індивідуальні особливості особи
позивача, які свідчать про тяжкість
перенесених страждань. Також судом
враховуються обставини, що свідчать
про адекватність оцінки позивачем дій
відповідача. Зокрема, суд бере до уваги
наявність тривалої судової тяжби
сторін з приводу спілкування з
дитиною, участі у вихованні дитини,
оспорювання батьківства;
неодноразових звернень як позивача,
так і відповідача до органів
внутрішніх справ з приводу їх взаємної
поведінки; часті звернення позивача в
лікарню з приводу поганого
самопочуття, пов'язаного з хвилюванням,
про що свідчать записи до медичної
картки; тривалість його лікування з
приводу хвороби; поведінку відповідача
щодо приховування факту відсутності
кровного споріднення дитини з
позивачем в період розгляду ряду
цивільних справ у Вінницькому
районному суді Вінницької області.

Як підставу для визнання права
позивача на отримання компенсації за
спричинену моральну шкоду, суд
враховує негативні наслідки в здоров`ї
та житті позивача ОСОБА_1, глибину та
тривалість моральних страждань,
стресовий стан, приниження чоловічої
гідності, крах надій на майбутнє життя
і виходячи з принципу розумності та
справедливості, беручи до уваги
матеріальний стан відповідача, яка на
даний час сама виховує малолітню
доньку, хворобливий стан дитини, що
підтверджується заключенням огляду
дитячого невролога від 19.02.2014 року та
від 21.02.2014 року (а.с. 55 - 56), вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивача 500 грн. компенсації за
спричинену моральну шкоду, при чому, на
думку суду, саме такий розмір
відповідатиме обставинам справи.

Визначаючись щодо стягнення судових
витрат, суд виходить з того, що
відповідно до ст.79 ЦПК України до
судових витрат відносяться: судовий
збір та витрати, пов'язані з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать:
витрати на правову допомогу, витрати,
пов'язані з явкою до суду, витрати,
пов'язані з залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведення судових експертиз, а також
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів та вчиненням інших дій.

Як встановлено по справі, позивачем
було понесено судові витрати, зокрема,
в зв'язку із зверненням до суду з даним
позовом сплачено судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп., що
підтверджується відповідними
письмовими доказами (а.с. 1).

За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, пропорційно задоволеним
вимогам.

Враховуючи часткове задоволення
позову, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в
сумі 12 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст.
3, 10, 11, 12, 15, 27, 31, 79, 88, 209, 212- 215 ЦПК України
суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію за спричинену моральну
шкоду в сумі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 12 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з моменту
проголошення.

Суддя :