Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/3088/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М.,
Талько О.Б.,

при секретарі судового засідання:
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
або банк) звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_1 Просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором від 10 жовтня 2007
року у сумі 41 798,81 грн. Свої вимоги
обґрунтовувало тим, що він належним
чином не виконував зобов'язання за
кредитним договором, внаслідок чого
утворилася заборгованість.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 жовтня 2013 року позов
задоволено у повному обсязі. Вирішено
питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити. Вважає,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що банк звернувся до суду
після спливу строку позовної давності,
а кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув; позов є
необґрунтованим з точки зору
розрахунків.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що 10 жовтня 2007 року
між «ПРИВАТБАНКОМ» та ОСОБА_1 був
укладений договір про надання
банківських послуг, за умовами якого
банк надав відповідачу платіжну картку
з кредитним лімітом 5 000 грн., а ОСОБА_1
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом у розмірі 2% на місяць на
залишок заборгованості і щомісячну
комісію у розмірі 3,5% (а.с.8).

Договір про надання банківських послуг
складає: заява, Пам'ятка клієнта, Умови
та правила надання банківських послуг,
а також Тарифи.

У заяві передбачено право банку у
будь-який час збільшити кредитний
ліміт.

Відповідач свої зобов'язання виконував
неналежно.

Відповідно до змісту п.1 ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Пункт 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг передбачає, що при
порушенні клієнтом строків платежів
за будь-якими із грошових зобов'язань
більше ніж на 120 днів, він зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову.

Заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 18 червня 2013 року
підтверджується розрахунком (а.с.5-7).

Суду не надано доказів того, що умови
договору оскаржувалися сторонами у
встановленому законом порядку.

Розрахунок заборгованості відповідає
умовам договору, який уклали сторони
та умови якого зобов'язалися
виконувати.

Таким чином, станом на 18 червня 2013 року
загальна сума заборгованості
становить 41 798 грн. 81 коп., яка
складається із: заборгованості за
кредитом (тіла) -5 839 грн. 19 коп.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 21 417 грн. 26 коп.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 12 075 грн. 75 коп.,
штрафу - 2 466 грн. 61 коп.

Відповідачем не спростовано
розрахунок, наданий позивачем,
належними та допустимими доказами, а
відтак доводи апеляційної скарги з
цього приводу є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Представником відповідача 16 жовтня 2013
року заявлено про застосування строку
позовної давності (а.с.50).

Однак, пунктом 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг
врегульовано, що договір діє
впродовж 12 місяців з моменту
підписання. Цим пунктом також
передбачено автоматичне продовження
дії договору на такий самий строк у
разі, якщо жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору.

Відповідач не надав доказів того, що
інформував банк про припинення дії
укладеного договору.

За таких обставин, договір вважається
укладеним на невизначений строк, а тому
висновки суду першої інстанції
відносно того, що він діючий, а відтак
строк позовної давності не пропущено
ґрунтуються на матеріалах справи,
узгоджуються з діючим законодавством
та є вірними.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, є
безпідставними також з огляду на те, що
ця теза стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту.
Дана правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові,
прийнятій за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, та є
обов'язковою для всіх судів України
(постанова від 20 листопада 2013 року №6-126
цс 13).

З огляду на вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
матеріалів справи та змісту
апеляційної скарги не вбачається
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

Рішення законне та обґрунтоване.
Підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: