АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/8782/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 641/8319/13-ц
Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко А.І.

при секретарі:
Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства «Завод імені
В.О. Малишева» на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 03 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Завод імені В.О.
Малишева» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

14 серпня 2013 року позивач звернувся
у суд з позовом в якому , з урахуванням
уточнень позовних вимог 21.01.2014 року,
просив стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 9472,64 коп.
та моральну шкоду, розмір якої визначає
у 1500 ,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим,що 14
серпня 2008 року його було прийнято на
роботу до ДП «Завод ім. В. О. Малишева»
за розпорядженням №153 від 13.08.2008 року,
де він працював на різних посадах та 14
травня 2013 року був звільнений за п.1 ст.
36 КЗпП України .

Як на підставу стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки розрахунку позивач
зазначає, що на момент звільнення
(14.05.201Зр.) залишок невиплаченої йому
заробітної плати з боку відповідача
становив 16 001,29 грн. Проте 27.06.2014 року
відповідач частково виплатив йому
заборговану заробітну плату, а 12 липня
2013 року, тобто через 59 днів після його
звільнення здійснив остаточний
фактичний розрахунок.

Як на підставу стягнення з
відповідача моральної (немайнової)
шкоди позивач зазначає, що невиплата
належної йому заробітної плати на
протязі двох місяців після звільнення
з підприємства призвело до того, що він
був позбавлений єдиного джерела доходу
та знаходився у важкому матеріальному
становищі, за якого не мав можливості
нормально існувати та задовольняти
елементарні людські потреби та
спричиняє йому моральні страждання.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 03 березня
2014 року вказані позовні вимоги
позивача були задоволені. Суд стягнув з
відповідача на його користь 9472,64 грн.
середнього заробітку за затримку
розрахунку 1500,00 грн.

моральної шкоди та вирішив питання
щодо розподілу судових витрат у справі.

На погодившись з таким вирішення
справи, представник відповідача в
апеляційній скарзі просить скасувати
вказане рішення суду , посилаючись на
невідповідність висновків суду та
зазначає, на відсутність вини
відповідача в проведенні з позивачем
остаточного розрахунку, а також
зазначає на відсутність доказів
спричинення позивачу моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду
Харківської області від 07 травня 2014
року вказана апеляційна скарга була
залишена без руху, а ухвалою від 29
травня 2014 року - повернута відповідачу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України від 29 жовтня 2014 року,
ухвала апеляційного суду Харківської
області від 29 травня 2014 року скасована,
а справа передана до апеляційного суду
для вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Відповідач в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з»явився, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення судової
повістки (а.с.139). Про причини неявки суд
не повідомив.

За таких обставин, на підставі ч.2 ст.
305 ЦПК України, судова колегія вважає за
необхідне розглянути справу за
відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь суді,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи вказані позовні
вимоги позивача в повному обсязі, суд
першої інстанції, з посиланням на
вимоги ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,
Правові позиції Верховного Суду
України, які викладені у постановах №
6-64цс13, № 6- 60цс 1ЗЗ від 03 липня 2013року, №
6-114 цс 13 від 20 листопада 2013 року, виходив
з доведеності позивачем вказаних
позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено , підтверджено наявними у
справі доказами та відповідачем цей
факт не заперечується, що позивач з
13.08.2008 року знаходився з відповідачем у
трудових правовідносинах та 14 травня
2013 року звільнився з підприємства за
згодою сторін. Та на день звільнення
відповідач мав перед позивачем
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 16 001, 29 грн. ( а.с.8-9).

Судом першої інстанції також
встановлено, підтверджено наявними у
справі доказами та цей факт сторонами
не заперечується, що 27.06.2013 року
відповідач частково виплатив позивачу
4000,00 грн. , в рахунок погашення
заборгованості та провів остаточний
розрахунок в позивачем 12.07.2013 року
тобто через 58 календарних днів та 41
робочий день ( а.с.16-17).

Частина перша ст. 116 КЗпП України
встановлює, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України , в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Доказів, які б свідчили про
відсутність вини відповідача в
затримці розрахунку з позивачем,
представник відповідача в порушення
вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надав, а
сама по собі відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у відповідача , не звільняє
його від відповідальності,
встановленої ст.117 КЗпП України Правові
позиції Верховного Суду України які
викладені у постановах № 6-64цс13, № 6- 60цс
1ЗЗ від 03 липня 2013року).

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП
України передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Невиплата відповідачем в повному
обсязі заробітної плати позивачу в
період його роботи на вказаному
підприємстві, порушення відповідачем
встановлених ст. 116 КЗпП України
строків розрахунку при його
звільненні, свідчать про порушення
відповідачем трудових прав позивача,
внаслідок чого позивач був позбавлений
єдиного джерела доходу та знаходився у
важкому матеріальному становищі, за
якого не мав можливості нормально
існувати та задовольняти елементарні
людські потреби, що вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя та спричиняло моральні
страждання .

Вказані обставини свідчить про
наявність спричинення відповідачем
позивачу моральної (немайнової) шкоди.

За таких обставин суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог позивача
та стягнення з відповідача на його
користь середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
(немайнової) шкоди, вірно визначивши
розмір такого відшкодування.

Доводи, викладені представником
відповідача в апеляційній скарзі
вказаний висновок суду не
спростовують, були предметом їх
розгляду судом першої інстанції, яким
суд дав належну оцінку та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 03 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :