Справа
Провадження № 6/200/1890/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2013 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді - Кудрвцевої Т.О.

при секретарі - Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську справу
за заявою Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про
скасування рішення третейського судді
від 30.11.2011 року, ухваленого у справі
№20/09/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
утримання матері (виплата аліментів), -

В
С Т А Н О В И В:

20.11.2013 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» звернулося до
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська із даною заявою. В
обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на те, що відповідно до
рішення третейського судді (арбітра)
Карчагіна С.В. від 30.11.2011 року було
задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
утримання матері (виплата аліментів) та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000
000,00 грн. на утримання (аліменти) за
договором утримання матері (виплата
аліментів) від 01.09.2010 року.

ПАТ «УкрСиббанк» вважає, що цим
рішенням порушуються права та законні
інтереси заставного кредитора АТ
«УкрСиббанк», тому таке рішення є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню з огляду на
наступне. Про наявність вказаного
рішення банку стало відомо 22.08.2013 року
при ознайомленні з матеріалами справи
Господарського суду Дніпропетровської
області № 29/5005/952/2012 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 16.04.2007
року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №0,
відповідно до якого останньою були
отримані в кредит кошти у сумі 80 000,00
доларів США. В якості забезпечення
виконання вказаного кредитного
договору 16.04.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«УкрСиббанк» було укладено договір
іпотеки №0/1, відповідно до умов
якого в іпотеку банку було передано
нерухоме майно (квартиру) за адресою
АДРЕСА_1.

В провадженні Господарського суду
Дніпропетровської області перебуває
справа №29/5005/952/2012 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
Постановою Господарського суду
Дніпропетровської області від 23.02.2012
року фізичну особу-підприємця ОСОБА_2
визнано банкрутом та відкрита
ліквідаційна процедура. ПАТ
«УкрСиббанк» в ліквідаційній
процедурі у вказаній справі має
грошові вимоги до ФОП ОСОБА_2 та є
заставним кредитором. 27.03.2013 року до
Господарського суду Дніпропетровської
області та ліквідатора подано заяву з
вимогами до боржника щодо стягнення
аліментів. Заявлені ОСОБА_2 грошові
вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення
аліментів у розмірі 3 000 000,00 грн. було
визнано ліквідатором та включено до
першої черги реєстру вимог кредиторів.
Грошові вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
наявністю договору про утримання
(виплата аліментів) від 01.09.2010 року,
згідно умов якого ОСОБА_2 зобов»язалася
утримувати мати ОСОБА_1, що виражається
у вигляді одноразової грошової
виплати аліментів у розмірі 3000 000,00 грн.
зі строком оплати до 01.06.2011 року. Дана
вимога також була підтверджена
рішенням третейського судді (арбітра)
Карчагіна С.В. №20/09/11 від 30.11.2011 року,
відповідно до якого були задоволені
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором утримання
матері (виплата аліментів) та стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 000,00 грн.
на утримання (аліменти) за договором
утримання матері (виплата аліментів)
від 01.09.2010 року.

Заявник посилається на те, що вказане
рішення третейського судді від 30.11.2011
року у справі № 20/09/11 впливає на права
та законні інтереси ПАТ «УкрСиббанк»
щодо черговості задоволення
кредиторських вимог в процедурі
банкрутства ФОП ОСОБА_2 Крім того,
вказане рішення підлягає скасуванню в
зв»язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки договір про утримання матері
(виплата аліментів) від 01.09.2010 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, повинен
був у відповідності до положень ст.78 СК
України в обов»язковому порядку
нотаріально посвідчений. Дана вимога
також передбачена нормами наказу
Міністерства юстиції України №20/5 від
03.03.2004 р. «Про затвердження Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», яка діяла на
момент вчинення вказаного правочину та
відповідно до якої було чітко
встановлено, що нотаріуси посвідчують
правочини, нотаріальне посвідчення
яких передбачено Законом, зокрема,
договори про надання утримання. Таким
чином, факт відсутності нотаріального
посвідчення договору про утримання
матері (виплата аліментів) від 01.09.2010
року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
дає підстави для визнання вказаного
договору нікчемним.

Крім того, заявник посилається, що
вказаний договір має ознаки
фіктивного, оскільки відповідно до
його умов є незрозумілим розмір суми
зобов»язань, вказана в договорі сума
3000 000,00 грн. нічим необґрунтована і не
містить правових підстав. Згідно
рішення третейського суду від 30.11.2011
року було встановлено, що ОСОБА_2
виплатити кошти не має змоги, при цьому
протягом дії договору жодної суми
(аліментів) на користь матері не було
сплачено. Таким чином, під час
укладенні договору у ОСОБА_2 не було
наміру створити правові наслідки у
вигляді реальної виплати аліментів,
передбачених договором. Крім того, як
встановлено рішенням третейського
суду, ОСОБА_1 є пенсіонером і потребує
додаткового утримання, при цьому
жодним чином не була доведена реальна
потреба в цій допомозі. Також, заявник
зазначає, що позов про стягнення
грошових коштів (аліментів) не
підвідомчий розгляду третейськими
судами відповідно до п.1 ч.3 ст.51 Закону
України «Про третейські суди».
Оскільки спір виник з сімейних
правовідносин.

Посилаючись на вказане, заявник просив
скасувати рішення третейського судді
від 30.11.2011 року у справі №20/09/11.

В судове засідання особи, які беруть
участь у справі, не з»явилися, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.
Представник заявника в заяві просив
розглядати справу без нього.
Третейським суддею Карчагіним С.В. суду
надано письмові заперечення на заяву
ПАТ «УкрСиббанк» про скасування
рішення третейського суду.

У відповідності до ч.2 ст.389-4 ЦПК України
неявка в судове засідання осіб, які
беруть участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заява підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3891 ЦПК України
сторони, треті особи, а також особи, які
не брали участі у справі, у разі якщо
третейський суд вирішив питання про їх
права і обов'язки, мають право
звернутися до суду із заявою про
скасування рішення третейського суду.

Згідно до ч.2 цієї статті заява про
скасування рішення третейського суду
подається до суду за місцем розгляду
справи третейським судом сторонами,
третіми особами протягом трьох місяців
з дня прийняття рішення третейським
судом, а особами, які не брали участі у
справі, у разі якщо третейський суд
вирішив питання про їх права і
обов'язки, - протягом трьох місяців з
дня, коли вони дізналися або повинні
були дізнатися про прийняття рішення
третейським судом.

Відповідно до ч.3 ст. 3894 ЦПК України при
розгляді справи в судовому засіданні
суд встановлює наявність або
відсутність підстав для скасування
рішення третейського суду. Згідно до ч.6
цієї статті за наслідками розгляду
заяви про скасування рішення
третейського суду суд має право:

1) постановити ухвалу про відмову у
задоволенні заяви і залишення рішення
третейського суду без змін ;

2) постановити ухвалу про повне або
часткове скасування рішення
третейського суду.

У відповідності до ч.1 ст. 3895 ЦПК України
рішення третейського суду може бути
скасовано лише у випадках,
передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.2 цієї статті рішення
третейського суду може бути скасовано
у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом
недійсною;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участі у справі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
третейські суди» третейські суди в
порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком:

1) справ у спорах про визнання
недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб;

3) справ, пов'язаних з державною
таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із
сімейних правовідносин, крім справ у
спорах, що виникають із шлюбних
контрактів (договорів);

5) справ про відновлення
платоспроможності боржника чи
визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт під час
здійснення ним владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень, державна установа чи
організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна,
включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що
мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з
трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, пов'язаних із
створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону
підлягають вирішенню виключно судами
загальної юрисдикції або
Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін
спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких
виконання рішення третейського суду
потребуватиме вчинення відповідних
дій органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами та
іншими суб'єктами під час здійснення
ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
третейські суди» рішення третейського
суду може бути оскаржене сторонами,
третіми особами, а також особами, які не
брали участь у справі, у разі якщо
третейський суд вирішив питання про їх
права і обов'язки у випадках,
передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути
оскаржене та скасоване лише з таких
підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною
компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні,
01.09.2010 року між ОСОБА_1 (дочка) та ОСОБА_2
(мати) був укладений договір про
утримання матері (виплата аліментів),
згідно з умовами якого ОСОБА_2 прийняла
на себе зобов»язання надати ОСОБА_1
одноразову матеріальну допомогу на
утримання (аліменти) у розмірі 3000 000,00
грн. в строк до 01.06.2011 року включно.

У відповідності до п.2, 3 Договору ОСОБА_2
зобов»язалася утримувати ОСОБА_1, що
виражається у вигляді одноразової
грошової виплати аліментів розміром 3
000 000,00 грн., строк виплати до 01.06.2011 року
включно. Як зазначено в п.4 договору, цей
договір не регулює особисті немайнові
відносини батьків та дітей.

Відповідно до п.12 Договору сторони
домовилися, що усі спори, розбіжності
або вимоги, що випливають із даного
договору або в зв»язку з ним, в тому
числі стосовно його виконання,
порушення, припинення або недійсність
підлягають розгляду в автономному
правовому порядку - lex mercatoria, арбітражем
одноособовим арбітром Карчагіним С.В.
згідно норм Закону України «Про
третейські суди».

Рішенням від 30.11.2011 року, ухваленим
одноособово Третейським суддею
(арбітром) Карчагіним С.В. за адресою
АДРЕСА_2, у справі № 20/09/11 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором утримання
матері (виплата аліментів), було
стягнуто з ОСОБА_2 на користь її матері
ОСОБА_1 3000 000,00 грн. на утримання
(аліменти) за договором утримання
матері (виплата аліментів). Підставою
задоволення зазначеного позову у
рішення зазначене невиконання ОСОБА_2
зобов»язань за договором на утримання
матері (виплата аліментів).

Разом з цим судом встановлено, що 16.04.2007
року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №0,
відповідно до якого останньою були
отримані кошти у сумі 80 000,00 доларів США.
В якості забезпечення виконання
вказаного кредитного договору 16.04.2007
року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк»
було укладено договір іпотеки
№0/1, відповідно до умов договору в
іпотеку банку було передано нерухоме
майно (квартиру) за адресою АДРЕСА_1.

Також, в провадженні Господарського
суду Дніпропетровської області
перебуває справа №29/5005/952/2012 про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

Постановою Господарського суду
Дніпропетровської області від 23.02.2012
року, ухваленою у справі № 29/5005/952/2012 за
заявою ТОВ «Укргранкорк», фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 визнана
банкрутом, в зв'язку з чим відкрито
ліквідаційну процедуру відповідно до
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», призначено
арбітражного керуючого.

Постановою від 27.03.2013 року та ухвалою
від 03.06.2013 року Вищого Господарського
суду України від 27.03.2013 року у справі №
29/5005/952/2012 за заявою ТОВ «Укргранкорк»
до ФОП ОСОБА_2 про визнання банкрутом
визнані грошові вимоги ПАТ
«УкрСиббанк» до ФОП ОСОБА_2 в сумі 628 517
грн. 39 коп. основного боргу та банк
включено у третю чергу реєстру вимог
кредиторів (окремо).

Встановлено, що про наявність
вказаного рішення Третейського судді
ПАТ «УкрСиббанк» стало відомо 22.08.2013
року при ознайомленні з матеріалами
справи Господарського суду
Дніпропетровської області № 29/5005/952/2012
про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, в ході якого
було з»ясовано, що заявлені ОСОБА_1
грошові вимоги до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів у розмірі 3 000 000,00 грн. було
визнано ліквідатором та включено до
першої черги реєстру вимог кредиторів.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що
ПАТ «УкрСиббанк» має передбачене
чинним законодавством право на
звернення до суду із даною заявою про
скасування рішення третейського судді,
оскільки встановлено, що це рішення
впливає на права та законні інтереси
ПАТ «УкрСиббанк» щодо черговості
задоволення кредиторських вимог в
процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_2

Як зазначено вище, відповідно до п.4 ст. 6
Закону України «Про третейські суди»
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах, що виникають
із сімейних правовідносин, крім справ у
спорах, що виникають із шлюбних
контрактів (договорів).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 51 Закону
України «Про третейські суди», п.1 ч.2 ст.
3895 ЦПК України рішення третейського
суду може бути оскаржене та скасоване
якщо справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону.

Як вбачається з Договору про утримання
матері (виплата аліментів) від 01.09.2010
року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
правовідносини між сторонами цього
договору виникли саме із сімейних
правовідносин, що підтверджується
змістом п.1 Договору, в якому зазначено,
що цим договором регулюється право на
утримання ОСОБА_1 її донькою ОСОБА_2,
яке передбачене ст. ст.202, 205 Сімейного
Кодексу України, згідно якої
повнолітні діти зобов»язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги та зазначається,
що оскільки ОСОБА_1 знаходиться на
пенсії і є непрацездатною за станом
здоров»я, ОСОБА_2 згідно діючого
законодавства бере на себе
зобов»язання її утримувати. Крім того,
пунктом 11 Договору передбачено, що з
усіх інших питань, що не обговорені в
даному договорі, сторони керуються
Сімейним та Цивільним Кодексами
України.

Таким чином, оскільки судом
встановлено, що правовідносини за цим
договором виникли з сімейних
правовідносин, тому дана справа, по
якій третейським суддею Карчагіним
С.В. 30.11.2011 року прийнято рішення, не
підвідомча третейському суду
відповідно до закону, а відтак
зазначене рішення підлягає скасуванню,
що відповідає приписам п.1 ч.2 ст. 51
Закону України «Про третейські суди»,
п.1 ч.2 ст. 3895 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 389-1 - 389-6 ЦПК України, -

У Х
В А Л И В:

Рішення від 30.11.2011 року, ухвалене
одноособово Третейським суддею
(арбітром) Карчагіним С.В. у справі №
20/09/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
утримання матері (виплата аліментів), -
скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
5-денний строк з дня отримання копії
ухвали апеляційної скарги.

Суддя
Т.О. Кудрявцева