інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/274/14 Категорія: 5 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І.,
Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Мельничук Т.Ю.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права
власності на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_7 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 24 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 24 грудня 2013 року позов ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права
власності на нерухоме майно
задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, яка є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 1320,00
грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_7 просить скасувати
рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, покликаючись на те,
що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясуванні обставини, що мають
значення для справи. Зазначає, що згоди
на проведення оцінки про ринкову
вартість оспорюваної квартири не
давав, а тому суд не мав брати такий
висновок до уваги.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримала, покликаючись на доводи,
викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили,
оскільки вважають, що рішення ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Просили
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірна квартира є спільною сумісною
власністю сторін по справі, як бувшого
подружжя. Отже, дружина має право на 1/2
частку спірної квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Судом правильно встановлено і це
підтверджується належними доказами,
які містяться в матеріалах справи, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 05.09.1998 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який на підставі рішення Луцького
міськрайонного суду від 28.02.2013 року
було розірвано (а.с.12).

Під час спільного проживання у них
народилось троє дітей: дочка ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2
та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвами про
народження серії НОМЕР_1 від 07.07.1999 року,
серії НОМЕР_2 від 10.03.2011 року, серії
НОМЕР_3 від 10.03.2011 року (а.с.9-11).

22.09.2005 року між ТзОВ «Завод будівельних
конструкцій» як виконавцем та ОСОБА_7
як замовником був укладений договір
про пайову участь в будівництві житла
№78-4А, а саме: двокімнатної квартири
АДРЕСА_1. Вартість житла на момент
укладення договору становила 114620 грн.
(а.с.16). 14.08.2008 року між ТзОВ «Завод
будівельних конструкцій» та ОСОБА_7
була укладена додаткова угода до
договору на пайову участь у
будівництві житла № 78-4а від 22.09.2005 року,
відповідно до якої змінені умови
укладеного договору щодо площі та
вартості квартири (а.с.17). З довідки ТзОВ
«Завод будівельних конструкцій»
встановлено, що за квартиру АДРЕСА_1
проведена повна оплата в сумі 131424 грн.
та згідно акту прийому-передачі від
15.08.2008 року квартира передана ОСОБА_7
(а.с.18, 19).

5.08.2008 року ТзОВ «Завод будівельних
конструкцій» як виконавець за
договором про пайову участь у
будівництві житла направив Луцькому
міському голові лист про передачу у
власність квартири ОСОБА_7 як замовнику
за вказаним договором.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди, тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Як вбачається із ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Дослідженими в судовому засіданні
доказами встановлено, що за час
перебування сторін у шлюбі ними було
придбано квартиру АДРЕСА_1. Договір про
пайову участь в будівництві житла
сторонами виконаний повністю і
квартира передана відповідачу у
власність. А отже, власником квартири є
відповідач.

Проте, останній на даний час не отримав
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру, оскільки не визнає
прав на дану квартиру позивача по
справі. Відповідачем не надано доказів
того, що будівництво квартири
проводилось за кошти, які належали
особисто йому або за кошти, які були
отримані ним по договору дарування, або
з інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи встановлені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що спірна квартира є спільною сумісною
власністю сторін по справі, як бувшого
подружжя. Отже, дружина має право на 1/2
частку спірної квартири.

Згідно із ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва. Відповідно до ст.. 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Проте, державна реєстрація
права власності на нерухоме майно є
лише офіційним визнанням права
власності. Момент виникнення права
власності на новостворене нерухоме
майно не може пов'язуватися з його
державною реєстрацією, адже сама
реєстрація згідно із законодавством не
є правовстановлюючим чинником, а є лише
фактом визнання цього права державою.

Таким чином, суд першої інстанції
задовольнивши позов ОСОБА_1 діяв в
межах чинного законодавства, захистив
порушені права співвласника майна, яке
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності.

Доводи представника відповідача, що
відповідач визнавав права позивача на
квартиру не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки будь-яких доказів в
підтвердження своїх доводів останній
не надав. Проте, позивач надала докази
про бажання провести реєстрацію
квартири, однак не змогла сама цього
зробити, так як будівництво
проводилося за договором укладеним з
відповідачем і документи були видані
на ім'я відповідача ( а.с. 16-22, 32-33).

Судом встановлено, і це не заперечили
сторони, що квартира знаходиться в
багатоповерховому будинку, який було
збудовано та прийнято в експлуатацію, а
потім квартири передано по акту їх
власникам в серпні 2008 року.

Доводи відповідача, що позивач має
право на компенсацію ? частини майнових
зобов'язань спростовані зібраними та
дослідженими доказами по справі.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі про те, що згоди на проведення
оцінки про ринкову вартість
оспорюваної квартири він не давав, не
заслуговують на увагу суду, оскільки
позивач не позбавлений права за
власної ініціативи звертатись з
замовленням до оцінювача про
визначення ринкової вартості об'єкта
оцінки.

За правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК
України меж розгляду справи
апеляційним судом колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218, 60
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 24 грудня 2013 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: