Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 грудня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Протасова О. М.
,

при секретарі - Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з
зазначеним позовом та просила визнати
відповідача таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 яка
належить їй на праві приватної
власності. Зазначила, що відповідач був
прописаний у цій квартирі з вересня 2012
року як її чоловік, однак з березня 2013
року вони шлюбно-сімейні відносини
припинили і відповідач перестав
проживати у зазначеній квартирі.
Рішенням суду від 24.10.2014 року шлюб між
ними було розірвано. Після залишення
квартири відповідач не з'являвся, і
його місцезнаходження позивачу
невідомо.

У судовому засіданні представник
позивача - адвокат ОСОБА_3, який діє на
підставі угоди, підтримав позов,
посилаючись на наведені у ньому
обставини. Проти заочного розгляду
справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не
прибув, про місце та час розгляду
справи повідомлений належно,
ставлення до позову не висловив,
причину неявки не повідомив.

Вислухавши позивача та його
представника, які не заперечували
проти заочного розгляду справи,
допитавши свідка ОСОБА_4 та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, на підставі
такого.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини (ч.3 ст.61
ЦПК України).

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.156 ЖК України, ч.2 ст.405 ЦК
України, члени сім'ї власника житлового
будинку користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням; член сім'ї власника
житла втрачає право користування цим
житлом у разі його відсутності без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним та власником житла або законом.

З договору купівлі-продажу від 18.08.2012
р., витягу з Державного реєстру
правочинів №11722374 від 18.08.2012 р. та
витягу №35410538 від 06.09.2012 р. про державну
реєстрацію прав судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить позивачу
на праві приватної власності.

Згідно з довідкою №59 від 27.08.2014 р.,
виданою ЖЕК №6, 25.09.2012 р. відповідач
зареєстрував місце свого проживання у
квартирі АДРЕСА_1 як чоловік власниці.

З рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24.10.2014 р. судом встановлено, що з
28.02.1996 р. по день винесення судового
рішення сторони перебували у шлюбі,
однак з березня 2013 року спільне
проживання припинили, ОСОБА_2 залишив
позивачку, забрав свої речі та пішов
проживати до іншої жінки, у зв'язку з
чим шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з пояснень позивача та
показань свідка ОСОБА_4, кожного
окремо, у березні 2013 року відповідач
перестав проживати у вказаній
квартирі і без поважних причин більше
року не користується нею, однак
добровільно не зняв місце своєї
реєстрації, що покладає на позивача
додаткові витрати по оплаті
комунальних послуг.

Згідно з актом від 28.08.2014 р., складеним
працівниками ЖЕК №6 та затвердженим
начальником зазначеного підприємства,
при візуальному обстеженні житлового
приміщення - квартири АДРЕСА_1
встановлено, що ОСОБА_2 там не проживає.

Доказів того, що він з поважних причин
не користується належною позивачу
квартирою протягом строків,
встановлених домовленістю або законом,
відповідач суду не надав.

На підставі наведених норм та
встановлених обставин суд вважає, що
вимоги позивачів доведені та
ґрунтуються на законі, а тому
задовольняє позов у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує
відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,
ст.ст.8,10,11,60,88, 209,215,223, 224-226, 293- 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
243 грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивачем рішення суду може бути
оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду Київської
області через Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова