АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/161/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О.М. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу комунального
закладу «Центр первинної
медико-санітарної допомоги
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області» на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до комунального закладу «Центр
первинної медико-санітарної допомоги
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області» про
поновлення на роботі, визнання
незаконним та скасування наказів,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з доповненим позовом до
комунального закладу «Центр первинної
медико-санітарної допомоги
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області» (далі - КЗ
«Центр ПМСД Дніпропетровського
району») про поновлення на роботі,
визнання незаконними та скасування
наказів, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
мотивуючи тим, що згідно наказу №5-о
від 01 грудня 2011 року його було прийнято
за переводом до КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району» на посаду
заступника головного лікаря з
медичного обслуговування населення.

Наказом по КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району» №38-о від 07
лютого 2013 року йому була винесена
догана за несвоєчасне виконання
розпорядження головного лікаря КЗ
«Центр первинної медико-санітарною
допомоги», а саме, ненадання проекту
продовження районної Програми
комплексних заходів протидії
розповсюдження інфекційних соціально
небезпечних хвороб по
Дніпропетровському району.

Крім того, наказом по КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району №62-к від 22
травня 2013 року йому була винесена друга
догана за надання недостовірної
інформації по організації реалізації
лікарських засобів у структурних
підрозділах.

Наказом по КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району» № 137-к від 05
липня 2013 року він був звільнений з
займаної посади на підставі п.3 ст.40
КЗпП України та була виплачена
компенсація за 18 календарних днів
невикористаної щорічної відпустки.

Посилаючись на те, що його звільнення є
незаконним, просив визнати незаконними
та скасувати наказ по закладу №38-о від
07 лютого 2013 про винесення догани, наказ
по закладу №62-к від 22 травня 2013 року про
винесення догани, наказ по закладу
№137-к від 05 липня 2013 року про
звільнення, поновити на роботі,
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 14.663 грн.04 коп.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
незаконним наказ головного лікаря КЗ
«Центр ПМСД Дніпропетровського
району» №62-к від 22 травня 2013 року про
винесення догани. Поновлено на роботі
ОСОБА_2 на посаді заступника головного
лікаря з медичного обслуговування
населення КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району». Стягнуто з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 14.663 грн.04 коп.

Додатковим рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 12
вересня 2013 року доповнено резолютивну
частину рішення суду абзацом
наступного змісту - скасувати наказ по
комунальному закладу №137-к від 05 липня
2013 року про звільнення ОСОБА_2

Ухвалою Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 12
вересня 2013 року виправлена описка в
рішенні Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року і третій абзац
резолютивної частини рішення суду
викладено в такій редакції - поновити
на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника
головного лікаря з медичного
обслуговування населення КЗ «Центр
ПМСД Дніпропетровського району» з 06
липня 2013 року.

В апеляційній скарзі КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району» просить
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні позову в повному обсязі,
зазначаючи, що суд постановив рішення з
порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
обговоривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом фактичних
обставин у справі та їх повноту,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що позивач з 01
грудня 2011 року перебував у трудових
відносинах з КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району», працюючи
заступником головного лікаря з
медичного обслуговування населення.

07 лютого 2013 року наказом №38-о по КЗ
«Центр ПМСД Дніпропетровського
району» ОСОБА_2 було винесено догану за
несвоєчасне виконання розпорядження
головного лікаря КЗ «Центр ПМСД
Дніпропетровського району», а саме, не
надання проекту продовження районної
Програми комплексних заходів протидії
розповсюдження інфекційних соціально
небезпечних хвороб по
Дніпропетровському району.

З даним наказом ОСОБА_2 ознайомився 13
лютого 2013 року, про що свідчить його
особистий підпис в даному наказі (т.1
а.с.7).

Наказом №62-к від 22 травня 2013 року по КЗ
«Центр ПМСД Дніпропетровського
району» позивачу винесено другу догану
за надання недостовірної інформації по
організації реалізації лікарських
засобів у структурних підрозділах.

З даним наказом позивач ознайомився 22
травня 2013 року, про що свідчить його
особистий підпис в даному наказі (т.1
а.с.6).

Згідно наказу №137-к від 05 липня 2013 року
по КЗ «Центр ПМСД Дніпропетровського
району» ОСОБА_2 звільнено з посади
заступника головного лікаря з
медичного обслуговування населення,
розірвання трудового договору, п.3 ст.40
КЗпП України, 05 липня 2013 року.

На підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірвано в
разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до нього застосовувалися
заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно зі ст.149 КЗпП України за кожне
порушення трудової дисципліни може
бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. До таких
видів стягнень згідно з ч.1 ст.147 КЗпП
України належать: догана та звільнення.
Звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП
України - є видом дисциплінарного
стягнення. У справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, у чому конкретно проявилося
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за п.3 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
п.22 постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року №9, у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясовувати, у чому
конкретно проявилося порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за п.п.3,4,7,8 ч.1 ст.40
КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п.3
ч.1 ст.40 КЗпП України суд повинен
з'ясовувати, чи передував
безпосередньо звільненню
дисциплінарний проступок, за який не
застосовувалися інші заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, та чи можна вважати його
вчинення систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз'яснено у п.23 зазначеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України, за передбаченими п.3 ч.1 ст.40
КЗпП України підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного чи громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках ураховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково (ст.151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни відповідно до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення не минуло більше одного
року.

Отже, чинним КЗпП України передбачено,
що підставою звільнення може бути лише
безпосереднє порушення трудової
дисципліни чи невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, за наявності застосованого
й не втратившого юридичної сили за
давністю або не знятого заходу
дисциплінарного чи громадського
стягнення, а не фактична наявність
сукупності застосованих заходів
дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що з наказом №38-о
від 07 лютого 2013 року про винесення
догани ОСОБА_2 ознайомився 13 лютого 2013
року, з наказом №62-к від 22 травня 2013
року про винесення догани позивач
ознайомився 22 травня 2013 року. З позовом
про визнання даних наказів незаконними
ОСОБА_2 звернувся до суду лише 09 вересня
2013 року.

Частиною 1 ст.233 КЗпП України визначено,
що працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином позивачем був пропущений
строк звернення до суду з позовом про
скасування наказів про винесення
доган, з заявою про поновлення строку
він не звертався, а тому колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
відносно скасування наказу №62-о від 22
травня 2013 року задоволенню не
підлягають.

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, то вони
обґрунтовані, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, а
тому районний суд правомірно їх
задовольнив.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції, перевіривши накази
про накладення дисциплінарного
стягнення, які ввійшли в систему
звільнення, дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав
звільнення ОСОБА_2 із займаної посади
відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КзпП України,
оскільки відсутнє систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, звільняючи ОСОБА_2 з посади
заступника головного лікаря з
медичного обслуговування населення за
п.3 ст.40 КЗпП України, відповідач в
наказі №137-к від 08 липня 2013 року не
зазначив за який саме проступок на
роботі, вчинений позивачем після
оголошення йому доган, він був
звільнений.

Згідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

На підставі встановленого,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 вересня 2013 року в частині
визнання наказу №62-к від 22 травня 2013
року недійсним підлягає скасуванню з
відмовою в цій частині позову. В іншій
частині рішення суду необхідно
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги на те,
що суд не врахував той факт, що крім
доган було ще й ряд зауважень, які
стосувалися виконання обов'язків
ОСОБА_2, та факт, що дане питання
обговорювалось профспілковим
комітетом, колегія суддів вважає
необґрунтованими і до уваги не
приймаються.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу комунального
закладу «Центр первинної
медико-санітарної допомоги
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області»
задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 вересня 2013 року в частині
визнання наказу головного лікаря
комунального закладу «Центр первинної
медико-санітарної допомоги
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області» №62-к від 22
травня 2013 року про винесення догани
незаконним скасувати і в цій частині
позову відмовити. В решті рішення суду
залишити без змін, виклавши в іншій
редакції мотивувальну частину рішення.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: