Справа №568/1300/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Радивилів справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні сервітутом,
відновлення межових знаків та
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди,

в с т а н о в
и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним позовом.

В обгрунтування позову
посилається на те, що рішенням
Радивилівського районного суду
Рівненської області від 25 липня 2008 року
встановлено земельний сервітут для
обслуговування належної їй земельної
ділянки по АДРЕСА_1 яким їй надано право
проходу та проїзду на велосипеді,
проходу одноколіснеою тачкою, прогону
кіз по межі земельних ділянок ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 через земельну ділянку ОСОБА_2 і
по межі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 загальною
довжиною 53 метри і шириною 30см.(на
абрисі земельних ділянок відстань АВ).

Абрис земельних ділянок,
виданий Пустоіванівською сільською
радою 10.12.2007 року за №2/8 в якості
невідємної частини долучено до
вказаного рішення, і зобов'язано
відповідачів не чинити їй перешкод в
користуванні земельним сервітутом.

Однак, користуючись тим, що вона
на даний період має поганий стан
здоровя і змушена рухатись за
допомогою палиць та у звязку із чим
вимушена наймати людей для
обслуговування належної їй земльної
ділянки (огороду) відповідач за даним
позовом чинить їй перешкоди в
користуванні сервітутом та загорює
стежку.

Зокрема, він чинить перешкоди
людям які допомагають їй в
обслуговуванні земельної ділянки
посилаючись на те, що їм такого права не
надано, а ходити кругом майже 1 км..
Постільки сервітут всановлено саме для
обслуговування належної їй земельної
ділянки і люди які допомагають їй
обслуговувати її також мають таке
право як і вона.

Так, як її звернення в різні
правоохоронні органи та до органів
місцевого самоврядування будь-яких
результатів не дали змушена звернутися
до суду з позовом.

Крім того, відповідач знищив
межові знаки та чинить позивачці шкоду.
Зокрема ним самовільно обрізано
частину її дерева яке росло біля його
межі і на її вимогу віддати їй гілля
липи відповів відмовою та продав іншим
особам на дрова за 300 грн., чим завдав їй
матеріальної шкоди на вказану суму.

Такі дії відповідача вважає
протиправними і такими що порушують
земельне законодавство та норми
добросусідства та заподіюють їй
матеріальну та моральну шкоду.

Поскільки вона є людиною
похилого віку і самостійно не взмозі
захистити свої права змушена
витрачати час і зусилля та наймати
людей і оплачувати їх послуги завдану
моральну шкоду оцінила в розмірі 1000
гривень.

Враховуючи зазначене просила
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Та зобовязати відповідача
усунути перешкоди в користуванні
сервітутом, відновити межові знаки та
відшкодувати матеріальну і моральну
шкоду.

ОСОБА_2 позову не визнавав і
пояснив, що земельний сервітут
встановлено лише для позивачки і він
заперечує для користування ним інших
осіб які обслуговують ОСОБА_1.
Земельний сервітут відповідно до
вимог ст. 101 ЗК України не може
передаватися іншим особам. Звертав
увагу, що сервітут встановлено на його
земельній ділянці яку він для
використання змушений переорювати
однак стежку належного розміру
протоптує. Сама позивачка
користується більшими розмірами,
зокрема за фіртко. Є розмір 1м.20 см.
замість 30 см..

Щодо зрізання дерева пояснив,
що воно росте на межі а сухе гілля на
його ділянці. Так як під час вітру сухі
гілки могли впасти на дітей які ходять
по подвірю зрізав лише це гілля із
дозволу сільської ради, а стовбур липи
не зрізав. Сухе гілля кількість якого
була незначна забрав собі та спалив.

При цьому змушений сплатити
кошти за бензин для заправки бензопили
і оплатити кошти людям яких найняв.

Заслухавши ОСОБА_1, адвоката
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та дослідивши матеріали
справи суд знаходить що позов підлягає
до задоволення частково.

Так із пояснень свідка ОСОБА_6
встановлено, що ОСОБА_2 дійсно
перешкоджає іншим особам які
допомагають позивачці, користуватися
стежкою і постійно її переорює, що
викликає численні скарги. Щодо обрізки
гілля представники сільської ради
надали відповідачу право на зріз
гілля яке було на його території і
створювало тінь та загрозу для дітей.

Аналогічне ствердила свідок
ОСОБА_7. - землевпорядник сільської
ради. Крім того, свідок пояснила, що їй
відомо про залишиення лише одного
межового знака, який був попередньо
встановлений, однак, хто знищив інші ні
вона ні представники сільської ради не
знають.

Під час судового слідства
встановлено, що згідно рішення
Радивилівського районного суду
Рівненської області від 25 липня 2008 року
(справа №2-353/08 р.) встановлено
земельний сервітут для обслуговування
належної земельної ділянки ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1 яким їй надано право проходу та
проїзду на велосипеді, проходу
одноколіснеою тачкою, прогону кіз по
межі земельних ділянок ОСОБА_3 і ОСОБА_2
через земельну ділянку ОСОБА_2 і по межі
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 загальною довжиною 53
метри і шириною 30см. (на абрисі
земельних ділянок відстань АВ). Абрис
земельних ділянок, виданий
Пустоіванівською сільською радою 10.12.
2007 року за №2/8 в якості невідємної
частини долучено до вказаного рішення.

Крім користування земельним
сервітутом позивачкою яка по стану
здоровя не може себе забезпечити і
пересувається за допомогою палиць від
управління соціального захисту
населення їй надають допомогу в
обслуговуванні інші особи.

Саме цим особам відповідач і
перешкоджає в користуванні земельним
сервітутом встановленим по рішенню
суду для ОСОБА_1. ОСОБА_2 сам таке
підтвердив в судовому засіданні
посилаючись на те, що позивачка не
вправі передавати користування
земельним сервітутом іншим особам .

Аналогічні порушення
встановлено із акту щодо перевірки
дотримання земельного сервітуту
складеного працівнками
Пустоіванівської сільської ради.(а.с.5).

Відповідно до вимог ст.403 ЦК
України - сервітут визначає обсяг прав
щодо користування чужим майном.
Рішенням суду встановлено земельний
сервітут для обслуговування належної
земельної ділянки по АДРЕСА_1
позивачки. Отже, за наведених обставин
відповідач безпідставно перешкоджати
їй та іншим особам в такому
обслуговуванні її земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_2 на даний
період не ставив питання про
припинення дії земельного сервітуту з
підстав визначених ст.102 ЗК України.

Враховуючи зазначені
обставини справи вимоги ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
сервітутом та відновлення межових
знаків підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167
ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Враховуючи час і зусилля які позивачка
витрачала на відновлення свого
попереднього стану моральні
переживання завдану їй моральну шкоду
суд оцінює в розмірі 200 грн..

Стосовно незаконного обрізання
гілля відповідачем встановлено
слідуюче:

Згідно ст.391 ЦК України,
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. На даний період встановлено,
що ОСОБА_2 усунув перешкоди
користування своєю земельною ділянкою
шляхом зрізання гілля із дерева липи
стовбур якого розміщений на земельній
ділянці ОСОБА_1.

Про створення перешкод в
цільовому використанні власною
земельною ділянкою через гілля дерев,
що звисали на його подвіря і їх обрізка
доводиться із акту обстеження
земельної ділянки ОСОБА_1 від 10.07.2014
року складеного комісією
Пустоіванівської сільської ради.

Тобто, знайшло підтвердження те,
що під час зрізання гілля із дерева
ОСОБА_1 ОСОБА_2 діяв відповідно до вимог
ст.105 ЗК України де зазначено, що у
випадку проникнення гілок дерев з
однієї земельної ділянки на іншу
власники землі мають право відрізати
таке гілля якщо таке проникнення є
перепоною у використанні земельної
ділянки за цільовим призначенням.Отже
в даному випадку ОСОБА_2 діяв законно і
за власні кошти поніс витрати та
найняв людей та придбав бензин і
провів обрізання гілля.

Із ст.109 ЗК України встановлено,
що дерево яке стоїть на межі суміжних
ділянок належать власникам у рівних
частинах. В даному випадку стовбур
липи яка розміщена на міжі земельних
ділянок сторін не зрізано.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачкою не надано інших
доказів, на підтвердження розміру
заподіяної їй матеріальної шкоди
внаслідок обрізання гілля дерева.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.91, 98-101,103,105,109,152,158 ЗК України, ст.ст.
22-23,403,406,1167 ЦК України, Постановою
Пленуму Верховного суду України «Про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, ст.ст.11, 62, 88, 212, 209, 213, 218, ЦПК
України суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
сервітутом, відновлення межових знаків
та відшкодування матеріальної і
моральної шкоди задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкод ОСОБА_1 в користуванні
земельним сервітутом та відновити
межові знаки.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 у відшкодування завданої
моральної шкоди 200 (двісті) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на
користь держави судові витрати в
розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60
копійок.

В решті позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення .

Повний текст рішення виготовлено
15.12.2014 року.

Суддя:
С.З.Драновська