Справа № 357/7143/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Гапоненко А. П. ,

при секретарі - Миронова Н. В.,

за участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду м. Біла Церква,
справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним
позовом в якому зазначила, що вона
являється спадкоємцем майна свого
чоловіка ОСОБА_3, який був власником
автомобіля марки Фольксваген Т-5
«Мультіван» державний номер НОМЕР_1, 2007
року випуску, придбаний ним у лютому 2008
року за ціною 350000,00 грн. Протягом
чотирьох років чоловік користувався
послугами платної автостоянки по
АДРЕСА_1, де залишав свій автомобіль на
збереження, за що сплачував щомісячну
плату. 23 червня 2011 року він залишив
вказаний автомобіль на платній
автостоянці по АДРЕСА_1, що
підтверджується записом в журналі
обліку транспортних засобів, який
ведеться на автостоянці. Факт
залишення автомобіля на автостоянці
може підтвердити охоронець, який
запускав автомобіль на автостоянку. 24
червня 2011 року в період часу з 01 години
15 хвилин по 05 годину невстановлена
особа проникла на територію
автостоянки та незаконно заволоділа
належним її померлому чоловіку
автомобілем. По факту вказаної вище
події, Білоцерківським МВ ГУ МВС
України у Київській області було
порушено кримінальну справу від 25.06.2011
року. В результаті неналежного
зберігання належного ОСОБА_3
автомобіля НОМЕР_2, який було викрадено
з території автостоянки, позивачу
заподіяно матеріальну шкоду, яка
складається з вартості автомобіля.
Згідно з висновком спеціаліста
вартість автомобіля марки Фольксваген
Т-5 «Мультіван» державний номер НОМЕР_1,
2007 року випуску становить 302913,00 грн.
Стоянка автотранспорту, що знаходиться
по АДРЕСА_1, належить фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2.

У зв'язку з наведеним позивач просить
суд стягнути з відповідача на її
користь матеріальну шкоду в сумі 302913,00
грн., неустойку у розмірі 26689,54 грн. та
судові витрати.

Представник позивача за довіреністю у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, пославшись
на обставини та підстави, викладені у
позовній заяві, просить суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав у повному обсязі та
пояснив суду, що його довіритель ФОП
ОСОБА_2 орендував у ПП «Хімагроцентр»
майданчик для паркування автомобілів,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1 і
здійснював діяльність з надання послуг
по організації паркування
транспортних засобів. При цьому
представник відповідача не заперечує
факт викрадання вищезазначеного
автомобіля, але зазначає, що при
складених обставинах його довіритель
не може нести відповідальність за
збереження автомобіля, оскільки
договір зберігання між сторонами не
укладався. Юридичні підстави для
відшкодування завданої шкоди злочином
у сторони відповідача відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
та дослідивши матеріали цивільної
справи та кримінальної справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволені позову, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що підтверджується
матеріалами цивільної справи і не
заперечується сторонами у справі, в ніч
на 25 червня 2011 року невстановленою
особою було викрадено з території
стоянки автомобілів, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль марки
Фольксваген Т-5 «Мультіван» державний
номер НОМЕР_1, який належав на праві
власності гр. ОСОБА_3 і успадкований
після його смерті дружиною ОСОБА_1, яка
являється позивачем у дані справі. По
факту незаконного заволодіння
автомобіля Білоцерківським МВ ГУ МВС
України у Київській області було
порушено кримінальну справу № 02-7411 від
25.06.2011 року за ст. 289 ч.3 КК України. Особу,
яка вчинила злочин, не встановлено,
розслідування зупинено.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Представник позивача вважає, що місцем
вчинення злочину є автостоянка і
відповідач, який здійснював свою
підприємницьку діяльність, пов'язану
із охороною автомобілів на
автостоянці, повинен нести
відповідальність за збереження
автомобілів. При цьому суду надані
ксерокопії документів про діяльність
автостоянки від 2007 року, затверджені ПП
ОСОБА_2, які не зареєстровані у
встановленому законом порядку, не
підписані. Оригінали цих документів
суду для огляду не надані, походження
документів представнику позивача не
відоме, тому суд вважає зазначені
докази не належними і при вирішені
справи до уваги не приймає ( а.с. 8-15).

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Правовідносини щодо відшкодування
збитків, які завдані внаслідок
неналежного зберігання переданого під
охорону автомобіля повинні
розглядатись за положеннями глави 66 ЦК
України, яка містить норми, встановлені
для договору зберігання. Правове
регулювання зберігання автомобіля
здійснюється також відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 22 січня 1996 року № 115 «Про
затвердження Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках».

Однією з підстав виникнення
зобов'язань із зберігання майна є
договір зберігання, який належить до
категорії договорів про надання
послуг.

Відповідно до частини 1 ст. 936 ЦК України
за договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 937 ЦК України договір
зберігання укладається у письмовій
формі у випадках, встановлених статтею
208 цього Кодексу.

Згідно ст. 977 ЦК України якщо зберігання
автотранспортних засобів здійснюється
суб'єктами підприємницької діяльності,
такий договір є публічним. За договором
зберігання транспортного засобу в
боксах та гаражах, на спеціальних
стоянках зберігач зобов'язується не
допускати проникнення в них сторонніх
осіб і видати транспортний засіб за
першою вимогою поклажодавця.

Відповідно до ст. 942 ЦК України зберігач
зобов'язаний вживати усіх заходів,
встановлених договором, законом,
іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

У відповідності до пункту 8 «Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 115 від 22 січня 1996 року «Про
затвердження Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках»
- на території автостоянки
забороняється знаходитися стороннім
особам. Відповідальність за охорону
транспортних засобів несуть
працівники автостоянки.

Пунктом 27 вищезазначених правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках визначено, що автостоянки
гарантують схоронність транспортних
засобів, прийнятих на зберігання
згідно з цими Правилами, а у разі їх
зникнення, розукомплектування чи
пошкодження під час зберігання несуть
відповідальність у встановленому
законодавством порядку.

Згідно з пунктами 12, 21 вище вказаних
Правил - під час оформлення приймання
транспортного засобу на зберігання
черговий приймальник вносить
необхідні дані про цей засіб
володільця до журналу обліку
довготермінового чи тимчасового
зберігання транспортних засобів і
розписується в ньому, а видається
транспортний засіб з автостоянки після
здавання черговому приймальнику
перепустки (в разі довготермінового
зберігання) чи представлення квитанції
(касового чека) про оплату (в разі
тимчасового зберігання) та після того,
як одержувач розпишеться в журналі
обліку щоденного та одноразового
заїзду і виїзду транспортних засобі.
Плата за зберігання транспортних
засобів на автостоянках та інші
супутні послуги справляється за
тарифами, встановленими відповідно до
законодавства, з видачею квитанції чи
косового чека.

Відповідно до п. 30 цих Правил - на
автостоянці повинні вестися: журнал
обліку транспортних засобів
довготермінового зберігання, журнал
обліку транспортних засобів
тимчасового зберігання, журнал обліку
щоденного та одноразового заїзду і
виїзду транспортних засобів, журнал
обліку транспортних засобів з
пошкодженнями та некомплектних, касова
книга, книга скарг та пропозицій;
книжки квитанцій.

Враховуючи вищевикладене договір
зберігання вважається укладеним з
моменту прийняття транспортного
засобу на зберігання, яке
посвідчується відповідною відміткою в
журналі обліку довготермінового чи
тимчасового зберігання транспортних
засобів та видачею поклажодавцю
квитанції про прийняття транспортного
засобу на зберігання.

Позивач та представник позивача у
позовній заяві та у судовому засіданні
не надали суду вищезазначених належних
доказів про передачу автомобіля на
зберігання автостоянки, територію якої
орендує відповідач.

При огляді матеріалів кримінальної
справи судом не виявлені належні
докази, які свідчили б про належну
передачу під охорону автомобіля,
наявність журналу обліку щоденного та
одноразового заїзду і виїзду
транспортного засобу, плата за
зберігання автомобіля, з видачею
квитанції чи косового чека.

Крім того, слід зазначити, що обставини,
встановлені в процесі досудового
слідства по кримінальній справі,
виходячи зі змісту ст. 61 ЦПК України, не
можуть мати для суду преюдиційного
значення та усі обставини справи мають
бути доведеними у загальному порядку,
оскільки стороною відповідача позов не
визнано.

Разом з тим, при вирішені даного
цивільного спору, суд враховує доводи
сторони відповідача, що територія, яку
орендує відповідач і з якої викрадено
автомобіль, являється майданчиком для
паркування автомобілів, що
підтверджується довідкою та випискою з
рішення виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради, копії
яких знаходяться у матеріалах
цивільної та кримінальної справ ( а.с.
80).

Згідно наданих доказів стороною
відповідача вбачається, що відповідно
до вищезазначеного рішення
виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради №438 від 09.10.2007 року ПП
«Хімагроцентр» дозволено відкрити
майданчик для паркування автомобілів
згідно генерального плану забудови на
власній земельній ділянці за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначений майданчик для
паркування ПП «Хімагроцентр» передало
в оренду приватному підприємцю ОСОБА_2
Відповідно до вищезазначеного рішення
ВК БЦ Ради та договору оренди ФОП
ОСОБА_2 здійснював діяльність з надання
послуг по організації паркування
транспортних засобів на майданчику для
паркування.

Діяльність по організації паркування
транспортних засобів регулюється
Постановою КМУ № 1342 від 03.12.2009 року,
якою затверджені «Правила паркування
транспортних засобів». Дія цих Правил
поширюється на осіб, які розміщують
транспортні засоби на майданчиках для
паркування, а також на суб'єктів
господарювання, які утримують такі
майданчики. Оператор - суб'єкт
господарювання, який здійснює
обладнання і утримання майданчика для
паркування.

Відповідно до п.25 зазначених Правил
оператор не несе відповідальності за
збереження транспортних засобів,
розміщених на майданчиках для
паркування.

Дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно, наявні у
справі докази, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не обґрунтовані, належним чином не
доведені, а тому є такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61,88, 209, 212, 214, 215,
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя А. П. Гапоненко