Справа № 1319/7195/12 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/3616/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

секретар - Ясиновська Я.М.

з участю представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача Головного управління державної казначейської служби у Львівській області та третьої особи Державної казначейської служби України - Квасніцького О.В.,

представника відповідача - Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» та третьої особи начальника другого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Бригинця Олександра Миколайовича - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», Головного управління юстиції у Львівській області, Головного управління державної казначейської служби у Львівській області, третя особа: Державна казначейська служба України, начальник другого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Бригинець Олександр Миколайович про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 11 березня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до ВДВС ГУЮ у Львівській області, ОКПП «Київ», ГУЮ у Львівській області, ГУ ДКС у Львівській області, третя особа: ДКС України, начальник другого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Бригинець Олександр Миколайович про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_8

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при ухваленні рішення, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що суд у своєму рішенні покликається на постанову Львівського окружного Адміністративного суду у справі №9394/12/1370, якою дії відповідача визнанні правомірними, однак це суперечить приписам ст.ст.9, 21 Конституції України та ст.13 Декларації з прав людини.

Також в апеляційній скарзі посилається і на лист Міністерства юстиції від 06 червня 2008 року «Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов»язання, в тому числі зі сплати аліментів, покладених на них рішеннями суду», згідно якого виконання боржником своїх зобов»язань та копія постанови про закінчення виконавчого провадження є підставою для зняття Адміністрацією прикордонної служби такої особи з контролю. Вказана постанова про закінчення виконавчого провадження в трьохденний строк з моменту її винесення надсилається державним виконавцем до Адміністрації державної прикордонної служби України, однак таку постанову щодо неї було скеровано в прикордонну службу лише через двадцять днів, і дана обставина судом першої інстанції до уваги взята не була .

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що судами проігноровано необхідність застосування аналогії закону, хоча відсутність норм чинного в Україні законодавства, які б повинні були регулювати спірні правовідносини судом встановлено.

Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі та заперечення представників Квасніцького О.В., ОСОБА_6 проти мотивів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід відхилити.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Германчуком Р.В. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1323/09, виданого Галицьким районним судом м.Львова 09.06.2010р. про солідарне стягнення з ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 591 400 доларів США 69 центів, що станом на 10.06.2009 р. за офіційним курсом НБУ становить 4 500 618 грн. 39 копійок.

В процесі примусового виконання вищевказаного рішення суду державний виконавець 24.11.2011р. звернувся з поданням у Галицький районний суд м.Львова про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України. Вказане подання внесено у відповідності до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», який закріплено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням, та на підставі п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якого громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 05.12.2011р. по справі №6-648/2011р. подання державного виконавця задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов'язань за виконавчим листом №2-1323/09, виданим 09.06.2010 р. Галицьким районним судом м.Львова.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.03.2012 р. по справі №1304/2-1323/09 (провадження №22-ц/1390/2146/12) ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 05.12.2011р. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_7 скасовано.

З матеріалів справи також вбачається, що 02.04.2012 року між ОСОБА_7 та ПП «Світ-Тревел» укладено договір про надання послуг на туристичне обслуговування: організацію та проведення поїздки до Єгипту на період з 11.04.2012 . по 18.04.2012 .

01.04.2012 року о 03 год. 40 хв. інспектором Державної прикордонної служби України при проведенні паспортного контролю щодо ОСОБА_7, яка мала намір перетнути кордон України, виявлено, що їй заборонено виїзд з території України у відповідності до ухвали суду, у зв»язку із чим ним прийнято рішення про відмову позивачці в перетинанні державного кордону України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно керувався приписами ч.3 ст.61 ЦК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2013 року, яка набрала законної сили 08.10.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до начальника 2-го відділення інспекторів прикордонноїслужби відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Бригінця О.М., старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчука Р.В., Адміністрації державної прикордонної служби України, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання дій незаконними - відмовлено та встановлено законність дій відповідачів при виконанні ухвали від 29.03.2012 року і прийнятті рішення про відмову позивачці у перетинанні кордону України.

Також вказаною постановою встановлено, що 29.12.2011 року до Головного центру разом з супровідним листом ВДВС ГУЮ у Львівській області від 26.12.2011р. за №09-01-45/911/В6-18578, надійшла ухвала Галицького районного суду від 05.12.2011р. про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду з України. Заначена ухвала прийнята на виконання, та інформацію про позивача було внесено в базу даних «Відомості про осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України», а ОСОБА_7 поставлено на контроль як таку, що обмежена у праві виїзду з України.

11.04.2012 р. представником позивача до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області подано заяву про направлення ухвали апеляційного суду Львівської області від 29.03.2012 р. в органи Державної прикордонної служби для зняття тимчасового обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України.

Зареєстровану 11.04.2012 р. заяву представника позивача, яка була адресована Начальнику ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області та яка була передана до виконання Начальником ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчуку Р.В. за обліковим номером 3603 одержано ним - 13.04.2012 р. Супровідним листом від 19 квітня 2012 року за №09.1-45/46/В6-5680, за підписом начальника підрозділу ПВР відділу ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, повідомлено Адміністрацію ДПСУ про надходження ухвали Апеляційного суду Львівської області від 29.03.2012 р. у підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та внесено прохання припинити обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_7 25.04.2012 року, вказаний лист з ухвалою від 29.03.2012р. надійшов до Головного центру та 03.05.2012р. інформацію про позивача було вилучено з бази даних Державної прикордонної служби України.

На підставі зазначених обставин, з врахуванням того, що станом на 03.00 год. 11.04.2012р. в базі даних «Відомості про осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України» щодо ОСОБА_7 містились відомості про обмеження її у праві виїзду з України, та були відсутні відомості щодо скасування таких згідно ухвали суду від 29.03.2012 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо дотримання начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Бригінцем О.М. вимог Закону України «Про Державну прикордонну службу» та правомірність прийняття рішення про відмову у перетинанні їй державного кордону України. Також з врахуванням того, що державний виконавець ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчук Р.В. участі при розгляді справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова не брав, а копія ухвали апеляційного суду Львівської області від 29.03.2012р. на адресу ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області станом на 11.04.2012 р. від апеляційного суду Львівської області не надходила, а була зареєстрована лише 11.04.2012 р. та передана державному виконавцю, 13.04.2012 р., тобто після того, як позивачу було відмовлено у перетинанні державного кордону України, судом першої інстанції зроблений вірний висновок про те, що державний виконавець був позбавлений можливості без належним чином завіреної копії ухвали суду від 29.03.2012 р. вчинити процесуальні дії щодо її виконання 11.04.2012р.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому під шкодою слід розуміти зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України, з врахуванням положень ст.1173 ЦК України, щодо наявності вини, підлягають доведенню: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Як вбачається із позовної заяви заподіяння матеріальної шкоди позивачкою обґрунтовано понесенням витрат на придбання туристичної поїздки та оплату медикаментів і послуг психолога, а заподіяння моральної шкоди - душевними хвилюваннями, що призвели до погіршення стану здоров»я, змін у її життєвих відносинах, внаслідок її обмеження у виїзді за кордон та неможливості здійснення оплаченої туристичної поїздки 11.04.2012 року.

Проте, враховуючи те, що придбання вказаної поїздки мало місце 02.04.2012р., невиїзд позивачки за кордон - 11.04.2012р., тобто, вже після скасування ухвали Галицького районного суду м.Львова та поновлення прав позивачки на виїзд за кордон (29.03.2012р.), а правомірність дій щодо позивачки при виконанні ухвали суду від 29.03.2012р. як державного виконавця, так і працівників ОКПП «Київ» встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, колегія суддів погоджується з висновкми суду першої інстанції про відсутність факту заподіяння зазначеної шкоди позивачці незаконними рішеннями та діями органів державної влади, а відтак, і про відсутність підстав для її відшкодування в силу ст.1173 ЦК України.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 березня 2014 року.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303, 304, 307ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Богонюк М.Я.

Ванівський О.М.