справа № 361/5218/14-ц
провадження № 2/361/2094/14
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,при
секретарях: Павловій О.С., Чуняк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 08
квітня 2011 року між ним і ОСОБА_5 була
укладена мирова угода, за умовами якої
останній визнав за ним право власності
на садовий будинок НОМЕР_1, загальною
площею 72,6 м2, житловою площею 45,2 м2, із
надвірними будівлями: баня, альтанка,
колодязь і огорожа, та земельну ділянку
площею 0,06 га, кадастровий номер
:01:082:0131, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Сторони в мировій угоді засвідчили, що
на момент підписання цієї мирової
угоди він, ОСОБА_4, повністю сплатив
ОСОБА_5 за вказане вище нерухоме майно
грошові кошти на загальну суму 960000 грн.
(40000 грн. відповідно до двох договорів
завдатку № 18/1 і № 18/2 від 18 січня 2011 року
та 920000 грн. у день підписання мирової
угоди).

08 квітня 2011 року дана мирова угода була
затверджена Броварським міськрайонним
судом Київської області.

У подальшому він, ОСОБА_4, на підставі
ухвали суду та переданих йому ОСОБА_5
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно одержав свідоцтво про
право власності на садовий будинок та
державний акт про право власності на
земельну ділянку.

27 лютого 2012 року ухвалою Апеляційного
суду Київської області скасовано
ухвалу Броварського міськрайонного
суду Київської області від 08 квітня 2011
року про затвердження мирової угоди
між сторонами, оскільки судом не було
враховано заборони на відчуження цього
нерухомого майна та прав третьої особи
на нього.

04 лютого 2014 року рішенням Апеляційного
суду Київської області в цивільній
справі № 1007/3495/2012 (провадження №
22-2/780/93/14) визнано недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯК № 039968, виданий 08
серпня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 на
земельну ділянку площею 0,06 га у
садовому товаристві "Десна-3"
Рожнівської сільської ради
Броварського району Київської області
та усунено перешкоди ОСОБА_6 в
користуванні садовим будинком НОМЕР_1
із надвірними будівлями та земельною
ділянкою, що знаходяться в садовому
товаристві "Десна-3" Рожнівської
сільської ради Броварського району
Київської області, по АДРЕСА_1, шляхом
виселення його (позивача) з цього
будинку та звільненням земельної
ділянки.

Рішення апеляційного суду ним виконано
в добровільному порядку.

27 травня 2014 року він направив ОСОБА_5
листа з вимогою повернути йому
сплачені за придбання садового будинку
та земельної ділянки кошти в розмірі
960000 грн. Даний лист відповідач одержав
20 червня 2014 року, що підтверджується
зворотнім повідомленням про вручення
йому поштового відправлення.

20 червня 2014 року він повторно надіслав
ОСОБА_5 письмову вимогу про повернення
йому грошових коштів.

Станом на день подачі позову
відповідей на ці листи від ОСОБА_5 він
не отримав, на зв'язок із ним відповідач
не виходить, жодних дій щодо повернення
суми кошів не вчиняє.

Просив стягнути з ОСОБА_5 на його
користь грошові кошти в розмірі 960000
грн., сплачені ним за садовий будинок
НОМЕР_1, загальною площею 72,6 м2, житловою
площею 45,2 м2, із надвірними будівлями:
баня, альтанка, колодязь і огорожа, що
знаходяться по АДРЕСА_1 у садовому
товаристві "Десна-3" масиву садових
товариств "Трудовик" у селі Рожни
Броварського району Київської області,
та земельну ділянку площею 0,06 га за
цією ж адресою, кадастровий номер
:01:082:0131.

Позивач ОСОБА_4 і його представник
ОСОБА_7 у суді позов підтримали, надали
суду пояснення, аналогічні викладеному
вище та пояснили, що факт передачі
позивачем відповідачу грошових коштів
у розмірі 960000 грн. підтверджується
укладеними сторонами двома договорами
завдатку від 18 січня 2011 року та мировою
угодою від 08 квітня 2011 року. Відповідач
ОСОБА_5, не маючи будь-яких претензій до
нього, добровільно передав йому
правовстановлюючі документи на
садовий будинок і земельну ділянку та
ключі від будинку.

У подальшому в ході розгляду справи
ОСОБА_4 позовні вимоги збільшив, просив
стягнути з ОСОБА_5 на його користь
грошову суму в розмірі 996485 грн.,
посилаючись на те, що відповідно до
двох договорів завдатку частина
грошових коштів у сумі 5000 доларів США
передавалась ОСОБА_5 в іноземній
валюті, що на той час складало 40000 грн.
Станом на 04 грудня 2014 року за курсом
Національного банку України 1 долар США
дорівнює 15,297 грн., сума еквівалента 5000
доларів США складає 76485 грн. Таким
чином, сума переданих ним коштів ОСОБА_5
становить 996485 грн. (76485 грн. + 920000 грн.).

Представник відповідача ОСОБА_8 у
судовому засіданні позов не визнав,
проти його задоволення заперечував та
пояснив, що в ухвалі Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 08 квітня 2011 року вказано, що ОСОБА_4
повинен був отримати від ОСОБА_5
розписку про одержання грошей, такої
розписки суду не представлено,
відповідач на момент підписання
мирової угоди грошових коштів не
одержував. Ухвала суду про
затвердження мирової угоди між
сторонами не є правочином, наслідки
недійсності правочинів та повернення
сторін у попередній стан є неможливим,
правові підстави для стягнення з
ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 920000 грн.
відсутні. Щодо стягнення грошових
коштів у сумі 40000 грн. сплинула трирічна
позовна давність, оскільки право на їх
стягнення у ОСОБА_4 виникло 03 березня 2011
року на наступний день після того як
ОСОБА_5 не з'явився 02 березня 2011 року до
нотаріальної контори. Просив у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд встановив такі факти і відповідні
їм правовідносини та дійшов наступних
висновків.

18 січня 2011 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були
укладені два договори завдатку за № 18/1
і № 18/2, за умовами яких предметом
договору є завдаток у сумі 20000 грн. за
кожним договором, що на час їх
підписання еквівалентно 2500 доларів
США, якими забезпечувалося виконання
зобов'язань сторонами щодо укладення
та нотаріального посвідчення
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер
:01:082:0131, цільове призначення: для
ведення садівництва за ціною 840000 грн.,
що еквівалентно 105000 доларів США, та
садового будинку - "А-2" за НОМЕР_1, 1991
року побудови, загальною площею 72,6 м2,
житловою площею 45,2 м2, із надвірними
будівлями: цегляна баня - "Б", альтанка -
"Г", колодязь - "К" та огорожа - "N", за
ціною120000 грн., що на той час було
еквівалентно 15000 доларів США, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
належних відповідачу ОСОБА_5 згідно із
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії власності № 317629
та свідоцтвом про власності на
нерухоме майно САС № 853528.

Відповідно до п. п. 1.3 двох договорів
завдатку підписання цих договорів
сторонами свідчить про передачу ОСОБА_4
за кожним із них ОСОБА_5 завдатку в
розмірі по 20000 грн., що на час їх
підписання еквівалентно 2500 доларів
США, всього - 40000 грн., що еквівалентно 5000
доларів США.

Згідно із п. п. 2.1.2 договорів завдатку
датою укладення та нотаріального
посвідчення договорів купівлі-продажу
зазначеного нерухомого майна
сторонами встановлено 02 березня 2011
року.

У визначений день укладення сторонами
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки та садового будинку не
відбулося.

23 березня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
подвійної суми завдатку, у якому просив
стягнути з останнього на його користь
суму переданого завдатку в розмірі 40000
грн. та додатково на підставі ст. 571 ЦК
України суму коштів у розмірі 40000 грн.

08 квітня 2011 року сторони у даній
цивільній справі надали суду для
затвердження мирову угоду, укладену
між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, підписану ними
цього ж дня, тобто 08 квітня 2011 року, яка
була підготовлена та укладена саме за
пропозицією останнього та його
представника, про що свідчить протокол
судового засідання у справі.

Із дослідженої в суді вищевказаної
мирової угоди вбачається, що сторони
дійшли згоди про те, що суми завдатку за
договорами № 18/1 і № 18/2 від 18 січня 2011
року зараховуються в рахунок вартості
садового будинку НОМЕР_1 із надвірними
будівлями та земельної ділянки площею
0,06 га для ведення садівництва, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Із п. 3 мирової угоди від 08 квітня 2011
року видно, що підписанням даної
мирової угоди ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свідчили
про те, що ОСОБА_4 додатково передав
ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 920000 грн.
Прийнявши виконання зобов'язання
останній повинен був видати позивачу
(або його представнику) розписку про
одержання даної суми.

За змістом п. п. 4, 5 мирової угоди
сторони підтверджують, що на момент
підписання цієї мирової угоди позивач
ОСОБА_4 повністю сплатив відповідачу
ОСОБА_5 кошти в сумі 960000 грн. Дана сума
сплачена за зазначені садовий будинок
із надвірними будівлями та земельну
ділянку площею 0,06 га. Право приватної
власності на це нерухоме майно ОСОБА_5
визнавав за ОСОБА_4 та не мав жодних
претензій на дану нерухомість.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 08 квітня 2011
року було затверджено укладену між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 мирову угоду, за
умовами якої ОСОБА_4 передав ОСОБА_5
кошти в розмірі 960000 грн. за належні йому
садовий будинок із надвірними
будівлями за НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,06 га за цією ж
адресою та визнано за ОСОБА_4 право
приватної власності на це нерухоме
майно.

Цю ухвалу в апеляційному порядку
сторони не оскаржували, що підтверджує
фактичне виконання ними укладеної
мирової угоди: одержання ОСОБА_5 від
ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 960000 грн.
та набуття останнім за умовами мирової
угоди права приватної власності на
садовий будинок і земельну ділянку.

19 квітня 2011 року на підставі даної
ухвали суду ОСОБА_4 зареєстрував своє
право власності на садовий будинок у
Броварському міжміському бюро
технічної інвентаризації, а 08 серпня 2011
року одержав державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,06 га для ведення садівництва,
кадастровий номер :01:082:0131, що
знаходяться за вищевказаною адресою.

Виходячи з наведеного, суд вважає
встановленим факт передачі за умовами
мирової угоди від 08 квітня 2011 року
ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_5 у
розмірі 960000 грн. Ці обставини
підтверджуються підписанням ОСОБА_5
без будь-яких зауважень та заперечень
підготовленої ним самим мирової угоди
на викладених умовах та визнання за
ОСОБА_4 права власності на садовий
будинок і земельну ділянку.

Факт передачі ОСОБА_4 за садовий
будинок і земельну ділянку грошових
коштів ОСОБА_5 у сумі 960000 грн.
підтверджується також двома
договорами завдатку № 18/1 і № 18/2 від 18
січня 2011 року, мировою угодою від 08
квітня 2011 року, показаннями свідків:
ОСОБА_9, дружини позивача; ОСОБА_10, тещі
позивача; ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також
пояснення самого позивача ОСОБА_4,
допитаного як свідка.

Не написання ОСОБА_5 розписки не
спростовує факту отримання ним
вказаної суми грошових коштів.

27 лютого 2012 року ухвалою Апеляційного
суду Київської області за апеляційною
скаргою ОСОБА_6, колишньої дружини
відповідача ОСОБА_5, ухвалу
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 08 квітня 2011 року
про затвердження мирової угоди між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було скасовано, а
справу направлено для продовження
розгляду до суду першої інстанції.
Скасовуючи дану ухвалу апеляційний суд
зазначив, що при затвердженні мирової
угоди судом першої інстанції не було
враховано прав ОСОБА_6 на спірні
садовий будинок і земельну ділянку та
заборони на їх відчуження.

05 листопада 2012 року ухвалою
Броварського міськрайонного суду
Київської області , залишеною без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 12 лютого 2013 року, позовну
заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
подвійної суми завдатку залишено без
розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України у зв'язку із повторною неявкою
у судове засідання належними чином
повідомленого позивача без поважних
причин.

04 лютого 2014 року рішенням Апеляційного
суду Київської області за позовом
ОСОБА_6 визнано недійсними:

- свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане 25 травня 2010 року
ОСОБА_5 на садовий будинок НОМЕР_1 із
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 у
садовому товаристві "Десна-3" масиву
садових товариств "Трудовик" у селі
Рожни Броварського району Київської
області;

- державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 317629,
виданий 26 листопада 2010 року на ім'я
ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,06 га
у садовому товаристві "Десна-3"
Рожнівської сільської ради
Броварського району Київської області;

- державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 039968,
виданий 08 серпня 2011 року на ім'я ОСОБА_4
на земельну ділянку площею 0,06 га. у
садовому товаристві "Десна-3"
Рожнівської сільської ради
Броварського району Київської області.

Цим же рішенням апеляційного суду
усунено перешкоди ОСОБА_6 у
користуванні садовим будинком НОМЕР_1
із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 у
садовому товаристві "Десна-3" масиву
садових товариств "Трудовик" у селі
Рожни Броварського району Київської
області та земельною ділянкою за цією
адресою шляхом виселення ОСОБА_4 із
будинку та зобов'язання його звільнити
земельну ділянку.

Зазначене рішення апеляційного суду
ОСОБА_4 виконано добровільно.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_4 на час
укладення мирової угоди було відомо
про можливий спір між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
щодо зазначених вище садового будинку
і земельної ділянки судом не
встановлено.

За змістом норми ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, які
виникають на підставі ст. 11 цього
Кодексу, зокрема з договорів та інших
правочинів, та мають ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

У ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Право сторін у спорі на укладення
мирової угоди передбачено ст. 175 ЦПК
України.

Мирова угода не може вважатися
правочином, оскільки порядок її
укладення та затвердження
регламентований положеннями ЦПК
України. Якщо умови мирової угоди
суперечать закону чи порушують права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
визнанні мирової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 15
ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

Визнання рішенням Апеляційного суду
Київської області від 04 лютого 2014 року
недійсними виданих на ім'я ОСОБА_5
правовстановлюючих документів на
садовий будинок НОМЕР_1 із надвірними
будівлями і земельної ділянки по
АДРЕСА_1 у садовому товаристві "Десна-3"
масиву садових товариств "Трудовик" у
селі Рожни Броварського району
Київської області свідчить про те, що
відповідач не мав права укладати
будь-які угоди щодо цього нерухомого
майна та одержувати за нього грошові
кошти.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Незважаючи на те, що реституція як один
із способів захисту цивільних прав та
інтересів у ст. 16 ЦК України не
передбачена, вона може вважатися
окремим способом захисту цивільних
прав, що порушуються у зв'язку із
виникненням правовідношення.

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов
висновку, що у разі скасування судами
вищих інстанції ухвали суду першої
інстанції про затвердження мирової
угоди між сторонами спору, кожна із
сторін повинна повернути другій
стороні в натурі все те, що вона
одержала за умовами укладеної ними та
затвердженої судом мирової угоди.

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 щодо стягнення на його користь з
ОСОБА_5 грошових коштів підлягають
задоволенню частково у визначеному
мировою угодою розмірі в сумі 960000 грн.

Що стосується вимог ОСОБА_4 про
стягнення на його користь з ОСОБА_5 суми
еквівалентної 5000 доларів США,
переданих останньому за двома
договорами завдатку від 18 січня 2011
року, за офіційним курсом
Національного банку України на час
розгляду справи, то вони задоволенню не
підлягають, оскільки суми завдатку в
мировій угоді визначені в гривнях у
сумі 40000 грн. без визначення грошового
еквіваленту в іноземній валюті.

Доводи представника відповідача
ОСОБА_8 про те, що оскільки ОСОБА_5
розписку про одержання коштів у сумі
960000 грн. ОСОБА_4 не надавав, підстави для
задоволення позову в цій частинні
відсутні, є необґрунтованими. Факт
одержання вказаної суми грошових
коштів ОСОБА_5 від ОСОБА_4 знайшов своє
підтвердження дослідженими в суді
доказами.

Безпідставним є також і посилання
сторони відповідача на сплив позовної
давності щодо вимог ОСОБА_4 про
стягнення на його користь з ОСОБА_5
переданих останньому за договорами
завдатку грошової суми в розмірі 40000
грн., так як перебіг позовної давності
щодо цих вимог починається з часу
скасування 27 лютого 2012 року
Апеляційним судом Київської області
ухвали Броварського міськрайонного
суду Київської області від 08 квітня 2011
року про затвердження укладеної
сторонами мирової угоди.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ч.
2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"
із відповідача ОСОБА_5 на користь
позивача ОСОБА_4 підлягає стягненню
сплачений останнім при подачі до суду
даного позову судовий збір у розмірі 3654
грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 11, 15, 57, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 960000 (дев'ятсот
шістдесят тисяч) грн. та судовий збір у
сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят
чотири) грн.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Дутчак І. М.