АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1967/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1171/14 Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В.
Доповідач Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 липня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_1 та ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука, Кременчуцька загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів ім.. ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просив про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та виселення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із займаної кімнати № 1, 2 секції 16 в будинку № 19 по вул. Першотравнева в м. Кременчуці Полтавської області.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 липня 2013 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні жилим приміщенням по вул. Першотравнева, буд. 19, кім. 1, 2, секції 16 в місті Кременчуці Полтавської області та виселено зазначених осіб з займаного приміщення.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2014 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити повністю.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, у відсутність відповідачів, які будучі належним чином повідомлені, в судове засідання повторно не зявились, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що за рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2008 року № 549 позивача ОСОБА_2 призначено опікуном над житлом дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які з 31 грудня 2005 року перебували на повному державному утриманні в Кременчуцькій загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів ім. А.С. Макаренка для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків, Полтавської обласної ради.

До влаштування у заклад діти були зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, секція 16, кімната 1, 2.

З вересня 2005 року в даній кімнаті проживають відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які вселилися за згодою колишнього наймача ОСОБА_7 та виселятися в добровільному порядку відмовляються.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 серпня 2005 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було позбавлено батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4

02 квітня 2010 року ОСОБА_7 померла.

Задовольняючи позов опікуна над житлом неповнолітніх дітей, суд першої інстанції законно та обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 займають спірне жиле приміщення без передбачених законом підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає до уваги доводів апеляційної скарги з огляду на наступне.

В обґрунтування своїх доводів апелянт ОСОБА_1 посилається на укладення з ОСОБА_7 договору найму спірного жилого приміщення з подальшим його викупом, на підтвердження чого надала суду ксерокопії розписок та угод. Проте, такі докази вимогам закону щодо їх належності та допустимості не відповідають і не приймаються колегією суддів до уваги.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

По справі встановлено, що спірне жиле приміщення належить до державного житлового фонду та зберігається за неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України, ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 91 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Здача жилого приміщення в піднайом з порушенням вказаних вимог, відповідно до ст. 94 ЖК України тягне за собою недійсність договору піднайму. У цьому разі громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, зобовязані негайно звільнити його, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Надані апелянтом докази не містять інформацію щодо дотримання форми договору та одержання згоди наймодавця ТОВ «Житлорембудсервіс» та органу опіки та піклування на здачу у піднайом відповідачам, а також відчуження належного неповнолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жилого приміщення, а, отже, не є свідченням виникнення у відповідачів права на спірне житло.

Доказів укладення договору оренди жилого приміщення у порядку, встановленому ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», по справі не надано і суду відповідних обставин не доведено.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни або скасування судовою колегією не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: ,

З оригіналом згідно.