Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/6913/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - судді Курій
Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за
секретаря Куцика І.Б.,

з участю
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 22 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
Перша Львівська державна нотаріальна
контора, Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання права власності
на частку квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з означеним позовом та просила
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом на квартиру
АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі за
№ 6-1810, посвідченого 16 липня 2009 року
державним нотаріусом Першої
Львівської державної нотаріальної
контори, яке видане на ім'я ОСОБА_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та
визнати за нею право приватної
власності на 1/2 ідеальну частку
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 29 липня 1989 року між нею і ОСОБА_5
було укладено шлюб, за час спільного
проживання ними була набута на праві
спільної сумісної власності квартира
за адресою: АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу. 21 грудня 2006
року шлюб було розірвано, а ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_5 помер. 16 липня 2009 року
донькою померлого - відачкою ОСОБА_4
була успадкована уся квартира за
адресою: АДРЕСА_1, яка є спільною
сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 вважає, що свідоцтво про право
на спадщину на усю спірну квартиру є
незаконним та таким, що видано всупереч
вимогам законодавства, оскільки після
смерті ОСОБА_5 повинна була б
спадкуватись лише ? частка квартири, а
інша ? частка у праві власності на
квартиру належала їй як власнику і не
могла бути успадкована.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 22 вересня 2014 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт звертає увагу на те, що суд
першої інстанції не дав оцінку
договору купівлі-продажу квартири від
09.09.1994 року та не навів дані про
виникнення або ж не виникнення у неї
права власності на ? частку квартири на
підставі зазначеного договору
купівлі-продажу квартири.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи оскаржене
рішення, обмежив її права позивача у
захисті своїх прав судом.

ОСОБА_2 стверджує, що оскільки вона не
брала участі в судовій справі, в якій
06.12.2012 року рішенням Апеляційного суду
Львівської області рішення Галицького
районного суду м. Львова від 31.07.2012 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором шляхом звернення
стягнення на спадкове майно
задоволено, тому жодні факти цього
рішення не мають преюдиціального
значення для розгляду справи за її
позовом.

Апелянт пояснює, що їй не було відомо
те, що на квартиру АДРЕСА_1 поширюється
режим спільної сумісної власності
подружжя.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 у поданій суду заяві
зазначила, що доводи апеляційної
скарги підтримує.

Третя особа - Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» в судове
засідання свого представника не
направило, подало клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю прибути в судове
засідання представника банку Бляхара
Є.П., який приймає участь у розгляді
іншої справи у Залізничному районному
суді м. Львова.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
відхилити клопотання третьої особи
про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів,
відхиливши зазначене клопотання про
відкладення розгляду справи, вважає за
можливе відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України розглядати справу за
відсутності осіб, що не з'явилися,
ураховуючи обов'язок суду апеляційної
інстанції дотримуватись строків
розгляду справи, визначених ч.1 ст.303-1
ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
частково задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої
ст.303 ЦПК України, апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Указаних вимог суд першої інстанції не
дотримав, не встановив дійсних
обставин справи.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачка та батько відповідачки -
ОСОБА_5, перебували у зареєстрованому
шлюбі з 29.07.1989 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 09.09.1994 року, укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_7 та посвідченого державним
нотаріусом Третьої Львівської
державної нотаріальної контори, ОСОБА_5
купив, а ОСОБА_7 продала останньому
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат, кухні та вигод,
загальною площею 49,4 кв.м. Договір цей
вчинено за 1225000 (один мільйон двісті
двадцять п'ять тисяч) карбованців,
сплачених покупцем продавцю повністю
до підписання цього договору (а.с.9-10).

Шлюб між позивачкою та ОСОБА_5 був
розірваний 21.12.2006 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданим Галицьким
відділом реєстрації актів
громадянського стану Львівського
управління юстиції 03.07.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер та 16.07.2009
року відповідачкою як спадкоємцем
першої черги за законом отримано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на майно, що належало на день
смерті ОСОБА_5, зокрема, квартиру
АДРЕСА_1.

Матеріалами справи також встановлено,
що між ОСОБА_5 та комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
14.03.2008 року було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії, за
умовами якого кредитор зобов'язувався
надавати позичальнику грошові кошти в
межах максимального ліміту
заборгованості в сумі 1250000 грн. з
визначеним графіком зниження
максимального ліміту заборгованості
зі сплатою 14 відсотків річних. Згідно з
умовами додаткової угоди від 27.06.2008
року, сторони домовились про зміну
відсоткової ставки до 19 відсотків
річних.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 06.12.2012 року позов ПАТ
«Укрсоцбанк» задоволено та стягнуто з
ОСОБА_4 (відповідачки в справі) на
користь ПАТ «Укрсоцбанк»
заборгованість за договором про
надання відновлювальної кредитної
лінії від 14.03.2008 року, укладеним між
банком та її батьком ОСОБА_5 в сумі 1014371
грн. 53 коп. шляхом звернення стягнення
на спадкове майно: квартиру АДРЕСА_1 та
заборгованість за цим договором в сумі
2805 грн.75 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання права власності на
частку в квартирі, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки позивачкою
після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 не
ставилось питання про виділ частки із
спільної сумісної власності подружжя,
і з такими вимогами остання не
зверталася до нотаріальної контори,
після смерті ОСОБА_5 про виділ належної
їй частки із спадкового майна, відтак,
відсутні підстави для задоволення
позову.

Згідно зі ст.22 КпШС України ( в редакції
1963 року), що діяла на час виникнення
даних правовідносин, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до ст.28 КпШС України, в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Матеріалами справи безспірно
встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була
придбана ОСОБА_5 на час перебування в
зареєстрованому шлюбі з позивачкою
ОСОБА_2, а відтак, в силу ст.22 КпШС
України, яка діяла на час придбання
цього майна, зазначена квартира є їх
спільною сумісною власністю. Виходячи
з положень зазначених норм закону,
після смерті ОСОБА_5 у 2008 році спадщина
могла відкритися лише на належне
останньому на час смерті майно,
зокрема, на 1/2 частину квартири,
оскільки відповідно до ст.28 КпШС
України та на час діючої ст.70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.1 ст.1282 ЦК України, спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ «Укрсоцбанк» як кредитором та
відповідачкою ОСОБА_4 як спадкоємцем за
законом після смерті її батька ОСОБА_5,
існував спір щодо виконання останньою
зобов'язань, взятих її батьком за
кредитним договором від 14.03.2008 року і,
як вбачається із рішення апеляційного
суду Львівської області від 06.12.2012 року,
яким вимоги кредитора задоволено,
позивачка ОСОБА_2 не була стороною у
справі та не відносилась до кола
спадкоємців. Відтак, посилання суду
першої інстанції на те, що зазначеним
рішенням встановлені обставини щодо
позивачки а тому не підлягають
доказуванню є безпідставними і такими,
що не відповідають положенням ст.61 ч.3
ЦПК України.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник майна згідно зі ст.392 ЦК
України, може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як вбачається з витягу з реєстрації
прав власності на нерухоме майно від
08.05.2009 року, право власності на квартиру
АДРЕСА_1 видано вже після смерті
ОСОБА_5, який помер 25.12.2008 року, і саме
внаслідок видачі 16.07.2009 року
відповідачці свідоцтва про право на
спадщину за законом на квартиру
АДРЕСА_1 було порушено право позивачки
на належну їй частку у спільній
сумісній власності, що стало підставою
для звернення її до суду за захистом
порушеного права власності.

З урахуванням встановленого, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
суду, яке ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права
належить скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, оскільки
колегія суддів не вбачає правових
підстав для скасування свідоцтва про
право на спадщину ОСОБА_4 в цілому.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 22 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Перша
Львівська державна нотаріальна
контора, Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання права власності
на частку квартири задовольнити
частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом на квартиру
АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі за №
6-1810, посвідчене 16.07.2009 року державним
нотаріусом Першої львівської
державної нотаріальної контори, яке
видане на ім'я ОСОБА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 в частині ? (однієї другої)
ідеальної частки.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) право приватної
власності на ? (одну другу) ідеальну
частку квартири АДРЕСА_1 як спільну
сумісну власність подружжя.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.