АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5067/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3760/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів : Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Приватного підприємства "Агенція
нерухомості "Маклер" на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 27 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Приватного підприємства "Агенція
нерухомості "Маклер"

про захист прав споживача, визнання
окремої умови договору недійсною,
повернення незаконно набутих коштів,
застосування наслідків нікчемних
правочинів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Приватного підприємства "Агенція
нерухомості "Маклер" (далі ПП АН
«Маклер»), третя особа: ОСОБА_1 про
захист прав споживача, визнання
окремої умови договору недійсною,
повернення незаконно набутих коштів,
застосування наслідків нікчемних
правочинів.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 24.06.2014 року ОСОБА_1 залучено
до участі у цивільній справі в якості
співвідповідача.

Згідно заяви про поновлення строку
звернення до суду за захистом своїх
прав та уточнених позовних вимог
остаточно ОСОБА_2 просив суд визнати
причину пропуску позивачем строку
позовної давності при зверненні до
суду з вказаним позовом поважною та
поновити його; визнати недійсною умову
договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг №
2015 від 30.03.2010 року, укладеного між
ОСОБА_2 та ПП "Агенція нерухомості
"Маклер" в особі директора Мак Людмили
Вікторівни, а саме п. 5.1 розділу 5
«Відповідальність сторін», викладену в
наступній редакції: «Оплата послуг
«Виконавця» в жодному разі не
повертається»; стягнути з ПП "Агенція
нерухомості "Маклер" на користь ОСОБА_2
суму в розмірі 4 788 грн. 00 коп.; стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2: суму в
розмірі 5 586 грн. 00 коп. за нікчемним
договором № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості від 30.03.2010
року; суму в розмірі 3 950 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
16.04.2010 року; суму в розмірі 7 900 грн. 00 коп.
за нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
11.05.2010 року.; суму в розмірі 7 900 грн. 00
коп. за нікчемним договором № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості від 13.05.2010 року; суму в
розмірі 3 950 грн. 00 коп. за нікчемним
договором № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості від 25.05.2010
року.

В обґрунтування позову вказував, що
він, маючи намір придбати у власність
квартиру, 30.03.2010 року звернувся до ПП
"Агенція нерухомості "Маклер" та цього ж
числа уклав Договір № 2015 про надання
інформаційно-консультаційних послуг,
після чого ОСОБА_1 запропонувала йому
об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 239 400 грн., здійснила з ним
огляд даної квартири та уклала перший
договір № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості від 30.03.2010
року, за яким позивач передав їй кошти в
сумі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7
980 грн. Цього ж дня, 30.03.2010 року, за
вказівкою ОСОБА_1, він підписав з
Агентством Акт здачі-приймання наданих
послуг, відповідно до якого сплатив
Агентству 4 788 грн. У подальшому позивач
ще неодноразово укладав з ОСОБА_1
договори про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості (від 16.04.2010
року, 11.05.2010 року, 13.05.2010 року та 25.05.2010
року), відповідно до яких передав їй
кошти на загальну суму 23 700 грн. Зі
спливом остаточного строку договір
купівлі-продажу квартири укладено не
було, гроші на вимогу позивача йому не
повернуті. Також позивачем зазначено,
що, вбачаючи в діях ОСОБА_1, яку він
вважав працівником Агентства, ознаки
кримінального правопорушення, а саме
шахрайства, звернувся до органів
внутрішніх справ. Постановою слідчого
СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області від 26.03.2013 року
кримінальне провадження, порушене
відносно ОСОБА_1 за ст. 190 ч. 1 КК України,
- закрито. Вказане і стало підставою
звернення позивача до суду з первісним
позовом до Агентства, як до особи, що
відповідає за дії своїх працівників, у
зв'язку з нечесною підприємницькою
практикою, згідно з Законом України
"Про захист прав споживачів".

Оскільки під час судового розгляду
було виявлено факт, що станом на
спірний період ПП "Агенція нерухомості
"Маклер" не перебувало у трудових чи
інших договірних правовідносинах з
ОСОБА_1, позивачем подано уточнену
позовну заяву, в частині стягнення з
Агентства коштів, передчасно сплачених
позивачем за договором
інформаційно-консультаційних послуг,
що не виконаний Агентством в особі
жодного свого представника, а також в
частині позовних вимог до ОСОБА_1 щодо
застосування наслідків нікчемних
правочинів.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 27 серпня 2014 року позов
ОСОБА_2 до Приватного підприємства
"Агенція нерухомості "Маклер", ОСОБА_1
про захист прав споживача, визнання
окремої умови договору недійсною,
повернення незаконно набутих коштів,
застосування наслідків нікчемних
правочинів - задоволено в повному
обсязі.

Визнано недійсною умову договору про
надання інформаційно-консультаційних
послуг № 2015 від 30.03.2010 року, укладеного
між ОСОБА_2 та Приватним підприємством
"Агенція нерухомості "Маклер" в особі
директора Мак Людмили Вікторівни, а
саме п. 5.1 розділу 5 «Відповідальність
сторін», викладену в наступній
редакції: «Оплата послуг «Виконавця» в
жодному разі не повертається»

Стягнуто з Приватного підприємства
"Агенція нерухомості "Маклер" на
користь ОСОБА_2 суму в розмірі 4 788 грн. 00
коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму в розмірі 5 586 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
30.03.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму в розмірі 3 950 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
16.04.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму в розмірі 7 900 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
11.05.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму в розмірі 7 900 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
13.05.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму в розмірі 3 950 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
25.05.2010 року.

Стягнуто з Приватного підприємства
"Агенція нерухомості "Маклер" на
користь держави суму судового збору 47
грн. 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
суму судового збору в розмірі 292 грн. 90
коп.

З рішенням суду не погодились
відповідачі ОСОБА_1 та ПП АН «Маклер»,
які його оскаржили, просили скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити,
оскільки вважають, що рішення суду
прийнято із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, судом безпідставно відмовлено
у застосуванні строків позовної
давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційних скарг, приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 902 ЦК України
виконавець повинен надати послугу
особисто, а також має право покласти
виконання договору про надання послуг
на іншу особу, залишаючись
відповідальним в повному обсязі перед
замовником за порушення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 30.03.2010 року між ОСОБА_2
(Замовник) та ПП "Агенція нерухомості
"Маклер" в особі директора Мак Людмили
Вікторівни (Виконавець) було укладено
Договір № 2015 про надання
інформаційно-консультаційних послуг з
невизначеним строком його виконання.

Сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1,
перебуваючи 30.03.2010 року в приміщенні
агентства надала позивачу інформацію
щодо об'єкта нерухомості, а саме
квартири за адресою: м. Полтава.
АДРЕСА_2, вартістю 239 400 грн., власником
якої представлено ОСОБА_5, та
організувала для ОСОБА_2 огляд
вказаного об'єкта нерухомості, та
повідомила про необхідність сплати
Агентству кошти за надані послуги.

30.03.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладений договір № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу, згідно з п. 4.1 якого,
позивач передав, а ОСОБА_1 отримала
кошти в сумі 1 000,00 доларів США, що
еквівалентно 7 980 грн. в якості завдатку.
При цьому, відповідно до умов вказаного
договору, ОСОБА_1 виступала як
"Продавець", діючи на підставі
довіреності, виданої ОСОБА_5 (власником
квартири). За вказаною довіреністю
ОСОБА_1 уповноважена на представництво
інтересів ОСОБА_6 з питань отримання
свідоцтва про право власності та
технічного паспорта на належну йому
квартиру , однак не була уповноважена
на укладення будь-яких угод щодо
зазначеної квартири від імені
власника.

02.04.2010 року між ПП "Агенція нерухомості
"Маклер" в особі директора Мак Людмили
Вікторівни (Виконавець) та ОСОБА_2
(Замовник) підписано Акт
здачі-приймання наданих послуг за
Договором № 2015 від 30.03.2010 року про
надання інформаційно-консультаційних
послуг, відповідно до якого ОСОБА_2
сплатив Агентству загальну вартість
послуг в сумі 4 788 грн. (2% від вартості
об'єкта нерухомості - 239 400 грн.).

Відповідно до п. 2 Договору № 2015 про
надання інформаційно-консультаційних
послуг Агентство зобов'язувалося:
здійснити для "Замовника" пошук
необхідного об'єкту нерухомості;
надати інформацію про наявність,
орієнтовану ціну, технічні
характеристики об'єкту нерухомості, що
цікавить "Замовника"; організувати для
"Замовника" перегляд об'єкту
нерухомості; консультувати "Замовника"
з підготовки необхідного пакету
документів для нотаріального
оформлення договору купівлі-продажу
нерухомості.

Згідно зі Статутом ПП «Агенція
нерухомості «Маклер» (п. п. 8.4, 8.5)
підприємство здійснює свою діяльність
через представників трудового
колективу, що працюють на основі
трудового договору (контракту).

Як встановлено судом, станом на 30.03.2010
року ПП «Агенція нерухомості «Маклер»
не перебувало у трудових чи інших
договірних правовідносинах з ОСОБА_1

З наявних у справі доказів судом
встановлено, що (після всіх спірних
правовідносин) ОСОБА_1 наказом від
02.08.2010 року № 10 прийнята на роботу в ПП
«Агенція нерухомості «Маклер» на
посаду менеджера у сфері операцій з
нерухомістю та наказом від 26.05.2014 року
звільнена від займаної посади.

Таким чином, місцевий суд дійшов
вірного висновку, що також не
заперечувалося сторонами по справі, що
ОСОБА_1 під час надання позивачу послуг
не діяла від імені Агентства та на
виконання Договору №2015, укладеного між
Агентством та ОСОБА_2 щодо надання
інформаційно-консультаційних послуг.

ПП «Агенція нерухомості «Маклер» не
надало жодного доказу того, які саме
послуги воно в особі свого будь-якого
представника надало, який об'єкт
нерухомості запропонувало позивачу,
огляд якого об'єкту нерухомості
організувало для Замовника, відповідно
до умов договору.

Також судом встановлено, що між
сторонами, як того вимагає п. 3.4
Договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг,
не було складено та підписано
Оглядового Акту, який повинен складати
невід'ємну частину Договору про
надання інформаційно-консультаційних
послуг. За умовами Договору в
Оглядовому Акті при остаточному виборі
об'єкту нерухомості, запропонованого
Виконавцем, Замовник повинен
розписатися за свій вибір.

На підставі вищевикладеного, суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку, що Договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг
не було виконано Замовником, а
підписання Акту здачі-приймання
послуг, та сплата Замовником коштів,
відбулися передчасно. Умовами Договору
про надання
інформаційно-консультаційних послуг
не передбачено передплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
виконавець не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Згідно з ч. 3 п. 2 ст. 18 вказаного закону
несправедливою є, зокрема умова
договору про виключення або обмеження
прав споживача стосовно виконавця у
разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
ним своїх договірних зобов'язань.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» якщо положення
договору визнано несправедливим, таке
положення може бути визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

Згідно з п. 5.1 розділу 5
«Відповідальність сторін» Договору
про надання
інформаційно-консультаційних послуг
передбачено, що оплата послуг
Виконавця в жодному разі не
повертається.

Позивач прохав суд визнати вказану
умову недійсною відповідно до ч. 1 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Враховуючи положення ч.1 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
районний суд обґрунтовано визнав
оскаржувану умову Договору
несправедливою, з підстави того, що
така умова лишає Замовника права на
повернення коштів у будь-якому випадку,
навіть якщо за законом особа має на це
право.

Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. В даному випадку,
згода власника квартири виражена в
мовчазному схваленні виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

За приписами ч. 1 ст. 635 ЦК України
попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору.

Договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню (ч. 1 ст. 657 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК
України).

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Як роз'яснено у пунктах 4, 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року, судам відповідно до статті 215
ЦК необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорюванні - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).
Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК,
суди розглядають справи за позовами:
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду в разі наявності відповідного
спору. Такий позов може пред'являтися
окремо, без застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину.

У відповідності до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Встановлено, що між ОСОБА_1 (Продавець),
на підставі виданої їй власником
квартири довіреності, та
ОСОБА_2.(Покупець) було укладено ряд
договорів, а саме:

- 30.03.2010 року договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до якого (п. 4.1)
ОСОБА_2, як Покупець, в момент
підписання договору передав ОСОБА_1, як
Продавцю, завдаток в розмірі 7 980,00 грн.,
що складає еквівалент 1 000,00 дол. США за
курсом 7,98 відповідно до службового
розпорядження НБУ.

- 16.04.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого
ОСОБА_2 як Покупець, в момент підписання
договору передав ОСОБА_1, як Продавцю,
завдаток в розмірі 500,00 доларів США, що
за курсом 7,9 відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 3 950,00 грн.;

- 11.05.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого
ОСОБА_2, в момент підписання договору
передав ОСОБА_1, як Продавцю, завдаток в
розмірі 1 000,00 доларів США, що за курсом
7,9 відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 7 900,00 грн.;

- 13.05.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого
ОСОБА_2, як Покупець, в момент
підписання договору передав ОСОБА_1, як
Продавцю, завдаток в розмірі 1 000,00
доларів США, що за курсом 7,9 відповідно
до службового розпорядження НБУ
складає 7 900,00 грн.;

- 25.05.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого
ОСОБА_2, як Покупець, в момент
підписання договору передав ОСОБА_1, як
Продавцю, завдаток в розмірі 500,00
доларів США, що за курсом 7,9 відповідно
до службового розпорядження НБУ
складає 3 950,00 грн.

З аналізу довіреності, встановлено, що
ОСОБА_1 не була уповноважена ОСОБА_5
(власником квартири) укладати будь-які
угоди щодо вказаної квартири.

Також з аналізу змісту договорів
встановлено, що вказані договори є
попередні, оскільки умовами визначено
волевиявлення сторін щодо укладення в
майбутньому основного договору -
купівлі-продажу квартири, визначено
конкретний строк укладення основного
договору - не пізніше 28.05.2010 року (п. п. 2.1,
3.1), а також ідентифіковано предмет
основного договору та його суттєві
умови - ціну, тощо. Договори укладені у
письмовій формі, але не посвідчені
нотаріально.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов вірного висновку про законність
та обґрунтованість вимоги щодо
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину, а також
стягнення на користь ОСОБА_2 за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
30.03.2010 року коштів в розмірі 5 586 грн. 00
коп. (сума з відрахуванням 300 доларів
США - що за курсом 7,98 відповідно до
службового розпорядження НБУ
становить 2 394 грн. 00 коп., що повернуті
позивачу ОСОБА_1 в досудовому порядку).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, в тому
числі, визнання правочину недійсним,
відновлення становища, яке існувало до
порушення тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Стороною позивача заявлено клопотання
про поновлення пропущеного з поважних
причин строку позовної давності.

В обґрунтування клопотання зазначено,
що позивач, вбачаючи в діях відповідача
ОСОБА_1, як працівника ПП «Агенція
нерухомості «Маклер», ознак
кримінального злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство),
звернувся до Октябрського РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області.
Постановою від 22.06.2012 року відмовлено в
порушенні кримінальної справи на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України. 29.08.2012
року вказану постанову скасовано
прокуратурою Октябрського району м.
Полтави, а матеріали скеровано до
Октябрського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області для організації
додаткової перевірки. За результатами
досудового розслідування кримінальне
провадження постановою від 26.03.2013 року
закрито в зв'язку з відсутністю складу
кримінального правопорушення. З даної
постанови встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 виникли цивільно-правові
відносини. Також зазначено, що лише з
матеріалів заперечення відповідача -
ПП «Агенція нерухомості «Маклер»
позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1
не була його працівником, не діяла на
виконання договору
інформаційно-консультаційних послуг.
Також, позивачем зазначено, що також
вбачається з постанови про закриття
кримінального провадження та
визнається ОСОБА_1, остання протягом
двох років з моменту укладення спірних
договорів, повернула позивачу кошті в
розмірі 300 доларів США, що свідчить про
визнання нею свого боргу та про
переривання строку позовної давності.

Як встановлено, що органами внутрішніх
справ проводилось досудове
розслідування, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000214 від 01.12.2012 року за ст. 190 ч. 1 КК
України. Кримінальне провадження
закрито постановою від 26.03.2013 року за
відсутністю в діях ОСОБА_1 складу
злочину. В іншому випадку, в разі
встановлення її винуватості, позивач
мав би передбачене законом право
заявити цивільний позов у
кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, суд
обґрунтовано визнав поважною причину
пропуску строку позовної давності та
поновив його.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що ПП "Агенція нерухомості "Маклер"
належним чином не виконало умови
договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг, а
умова цього договору про неповернення
оплати послуг визнана недійсною в силу
ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», місцевий суд вірно
прийшов до висновку про стягнення з ПП
АН «Маклер» на користь позивача 4 788 грн.
вартості послуг.

Окрім того, оскільки ОСОБА_1 не була
уповноважена на укладення будь-яких
договорів, при цьому укладені з ОСОБА_2
договори від 30.03.2010 року, 16.04.2010 року,
11.05.2010 року, 13.05.2010 року, 25.05.2010 року є
нікчемними, суд вірно застосував
наслідки визнання правочину нікчемним
та стягнув усі сплачені за цими
договорами кошти на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_1 з урахуванням добровільно
повернутої суми у 300 доларів США.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційних скарг ОСОБА_1, ПП АН
«Маклер» щодо пропуску ОСОБА_2 строку
загальної позовної давності для
звернення в суд з позовом, оскільки
вважаючи свої права порушеними позивач
у 2012 році звернувся до правоохоронних
органів, якими до 26.03.2013 року
проводилося досудове розслідування по
факту шахрайства відносно ОСОБА_2 і вже
після закриття кримінального
провадження, позивач звернувся в суд
для поновлення його порушених прав в
порядку цивільного судочинства.

Таким чином, поновлюючи ОСОБА_2 строк
для звернення до суду, місцевий суд
вірно визнав наведені позивачем
причини для його поновлення поважними
та обгрунтованими.

Окрім того, ч.4 ст. 258 ЦК України в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
визначала строк позовної даності
десять років до вимог про застосування
наслідків нікчемного правочину.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційні скарги не містять
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для його
скасування, колегія суддів приходить
до висновку, що підстави для скасування
чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Приватного
підприємства "Агенція нерухомості
"Маклер" - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 27 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.О. Панченко

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль