РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2014 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди від злочину, -

в с т а н о в и в :

10 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2, матері неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 11.08. ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду в розмірі 4 917, 98 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Шевченківським районним судом Харківської області 20.03.2014 року була розглянута кримінальна справа щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України. Неповнолітній ОСОБА_4 був визнаний винним в скоєнні зазначеного злочину, від даного злочину позивача було визнано потерпілим так як даним злочином йому були спричиненні матеріальні збитки спричиненні пошкодженням автомобіля.

В ході розгляду справи 20.08.2014 року судом до справи за клопотання представника позивача по справі в якості співвідповідача була залучена ОСОБА_3 опікун другого засудженого за даною справою неповнолітнього ОСОБА_5

Позивач зазначає, що при крадіжці неповнолітніми обвинуваченими його автомобіля, автомобілю ВАЗ 211540 було нанесено пошкодження, які йому довелося відновлювати шляхом придбання деталей та оплати робіт з ремонту. Зазначені витрати складають 4 917, 98 гривень, яку він просить стягнути з відповідачів.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача - ОСОБА_2 у судовому засіданні надав заперечення проти позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди, пояснивши, що з позовними вимогами відповідач не погоджується, так як неповнолітні ОСОБА_4Ю та ОСОБА_5 свою вину в ході розгляду кримінальної справи визнали повністю, принесли свої вибачення відповідачеві, мати неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 (відповідачка по справі) передала позивачеві 3000 гривень в рахунок компенсації матеріальної шкоди ще на досудовому слідстві. Так як у повнолітніх, які скоїли злочин різні батьки, вони несуть солідарну відповідальність за принципом дольової відповідальності по 1/ 2 кожний.

Другий відповідач по справі ОСОБА_3 опікун неповнолітнього ОСОБА_5, до суду не зявилась надала заяву, в якій зазначила, що зявитися до суду не може, не просила суд про відкладення справи.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, зясувавши позицію позивача, одного з відповідачів, так як до суду зявився лише один відповідач, а другий відповідач надав заяву, що до суду зявитися не може, суд вважає, що позов підлягає задоволенню лише частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що Шевченківським районним судом Харківської області 20.03.2014 року була розглянута кримінальна справа щодо неповнолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України. Неповнолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були визнані винним і засуджені згідно вироку Шевченківського районного суду Харківської області від 20 березня 2014 року (а.с.6-8).

Судом встановлено, що 01 грудня 2013 року близько 21.30 години неповнолітній ОСОБА_4 у групі за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_5, маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, проникли у двір домоволодіння позивача, який огороджений парканом по всьому його периметру, де переконавшись у відсутності сторонніх осіб, за допомогою завчасно підготованих інструментів, шляхом зламу деревяних дверей проникли до гаражу, в якому знаходився автомобіль ВАЗ-211540, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1. Потрапивши до салону автомобіля через незачинені дверці ОСОБА_4 за допомогою тих самих інструментів зламав замок запалювання, після відкривши з середини двері воріт гаражу неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, застосовуючи фізичну силу, викотили автомобіль на автодорогу вулиці Радянська в селі Безмятежне Шевченківського району Харківської області, та зєднавши виведені проводи замка запалювання, завели його і з місця скоєння злочину зникли, незаконно заволодівши транспортним засобом, вартість якого складає 57 214 гривень згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 422 від 04.12.2013 року. В ході досудового слідства автомобіль був затриманий працівниками міліції і повернутий потерпілому, але в пошкодженому стані.

Автомобілю ВАЗ 211540 як зазначає позивач було нанесено пошкодження, які йому довелося відновлювати шляхом придбання деталей та оплати робіт з ремонту. Зазначені витрати складають 4595,00 гривень, з яких защита 85,00 гривень, бампер 680 гривень, замок запалювання 320 гривень, скло ліве 160,00 гривень, протитуманні фари 200 гривень, лампочки до них 40 гривень, стойка 480 гривень, розвал 100 гривень, підшипник спупиці 85 гривень, тонировка 750 гривень, ветровики 75 гривень, покраска бампера 400,00 гривень, підбір краски 350 гривень, зняття та встановлення бампера 150,00 гривень, покрасочні матеріали 200,00 гривень, заміна скла 100,00 гривень, заміна замка запалювання 80,00 гривень, заміна защити 80,00 гривень, мийка автомобіля 80,00 гривень, заміна підшипника 100,00 гривень, прокатка коліс 40,00 гривень, балансировка коліс 40,00 гривень, дані затрати позивача підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_6, який проводив ремонтні роботи (а.с.9).

Також позивач просить стягнути на його користь додаткові витрати в розмірі 229 гривень 98 копійок за бензин, який позивач витратив при перегоні автомобіля в місто Ізюм Харківської області на СТО до СПДФ ОСОБА_6, і назад, а також витрати на покупку ковпаків на колеса автомобіля в розмірі 93 гривень.

Суд вважає в вимогах в стягненні витрат на бензин задовольнити, так як ці витрати повязані з доставкою автомобіля на станцію технічного обслуговування і перегонкою автомобіля назад, в частині стягнення затрат на покупку ковпаків на колеса автомобіля необхідно відмовити, так як позивачем не надано доказів того, що на автомобілю під час крадіжки стояли ковпаки на колесах, це також не підтверджувалось і матеріалами кримінального провадження.

Так як у повнолітніх, які скоїли злочин різні батьки, батьки і опікуни повинні несути солідарну відповідальність за принципом дольової відповідальності по 1/ 2 кожний.

Згідно ст.1179 ЦК України неповнолітня особа відповідає за завдану шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їх вини.

Відшкодування шкоди, завданої кількома неповнолітніми особами передбачена ч.1 ст.1182 ЦК України, в якій зазначено, що шкода завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до п.10 ППВС України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» зі змінами, - неповнолітні у віці 15-18 років за заподіяну ними шкоду несуть матеріальну відповідальність на загальних підставах. При відсутності в них майна або заробітку, достатніх для відшкодування, відповідний обовязок покладається на їх батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди.

Враховуючи, що шкода завдана спільними діями двох неповнолітніх осіб, які не мають самостійного заробітку і майна, то шкода повинна відшкодовуватися ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду, суд вважає стягнути спричинену шкоду позивачу з відповідачів порівну по 50% з кожного.

Матеріалами справи підтверджується (а.с.22), що відповідно до розписки від 02.12.2013 року, наданої до суду позивачем мати неповнолітньог ОСОБА_4 - ОСОБА_2, зобовязовувалась відшкодувати збитки позивачу за ремонт автомобіля.

Відповідно до розписки ОСОБА_1 яку надала суду відповідач ОСОБА_2 (а.с.26) вбачається, що вона передала 04.12.2014 року ОСОБА_1 2-ві тисячі гривень в рахунок ремонту автомобіля в присутності свідків ОСОБА_7 і Соболь.

Ще одну тисячу гривень ОСОБА_2 поштовим переводом переказала ОСОБА_1 відповідно до квитанції від 06.03.2014 року (а.с.27), всього 3 тисячі гривень про що позивач не заперечує.

Але як зазначає представник позивача вищезазначені кошти були надані ОСОБА_1 матірю обвинуваченого ОСОБА_4, щоб ОСОБА_1 не вимагав в суді міри покарання неповнолітнім в вигляді позбавлення волі. Але дані твердження позивача нічим не підтверджуються крім його особистих пояснень.

Відповідачка також заперечувала проти зазначених доводів представника позивача і зазначила, що дані кошти в розмірі 3 тисяч гривень як свою долю 50% збитків за свого сина вона відала позивачу за ремонт пошкодженого його автомобіля.

Згідно ст.22 ЦК України, особі які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, вона має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В звязку з цим, загальна сума відшкодування матеріальних збитків підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача в розмірі 1824,98 гривень, так як другим відповідачем ОСОБА_2, позивачу було сплачено 3 тисячі гривень, в а вся сума збитків складає 4 824, 98 гривень.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача необхідно стягнути 97 гривень судового збору в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Керуючись ст.ст . 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ст.23, ч.2 ст. 1179, 1182, ЦК України,

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток в сумі 1824,98 гривень.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 97,00 гривень в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду ОСОБА_8