Справа № 456/2058/14
Головуючий у 1 інстанції: Андрейків
Провадження № 22-ц/783/6535/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького
Д.І.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_2-

ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника

ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 23 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом виселення
та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) із
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
приміщення та зняти його з реєстрації в
даній квартирі.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи. Зазначає,
що суд в порушення чинних норм
законодавства в своєму рішенні
посилається на ст. 116 ЖК України вимоги
якої на думку суду, він порушив, що
послужило підставою для задоволення
позову, однак позивачкою не надано
жодного доказу, що ним допускались
систематичні порушення. Крім того,
судом не встановлено доказів
застосування відносно нього заходів
громадського впливу чи застережень за
допущення правил співжиття. Також
апелянт вказує, що розгляд справи було
здійснено у його відсутності, хоча він
перебував на стаціонарному лікуванні,
що підтверджується листком
непрацездатності. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін на підтримання та заперечення
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що позивач ОСОБА_4 є
власником квартири АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі - продажу від
18.10.2013 року.

У відповідності до будинкової книги в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований
відповідач ОСОБА_2. (а.с.14 зворот)

Згідно паспортних даних ОСОБА_4
зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 23 квітня 2012
року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач позбавлена можливості
користуватися своєю квартирою,
оскільки відповідач чинить перешкоди у
користуванні такої, а тому право
останнього на підставі ст.ст. 116,150 ЖК
України підлягає захисту шляхом
усунення перешкод у користуванні
житлом і виселення відповідача та
зняття його з реєстрації в даній
квартирі.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України
передбачено, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України №2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Виходячи з аналізу змісту наведеної
норми стаття 116 ЖК України вказує на
такі підстави виселення фізичної особи
без надання іншого жилого приміщення:
а) систематичне руйнування чи псування
жилого приміщення; б) використання його
не за призначенням; в) систематичне
порушення правил співжиття, що робить
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку.

Під систематичністю розуміється
вчинення двох і більше таких
правопорушень.

У всіх трьох випадках до винних осіб
повинні попередньо вживатись заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів й іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від
прямих вказівок з приводу можливого
виселення).

Позивачем не було надано і в суді
першої інстанції, і в суді апеляційної
інстанції не було здобуто доказів, які
б підтверджували факт систематичного
руйнування чи псування жилого
приміщення відповідачем, або
використання його не за
призначенням, або систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття, які б робили неможливим для
інших проживання позивача з ним в одній
квартирі, а заходи запобігання і
громадського впливу, які б
застосовувалися до відповідача
виявились безрезультатними.

Посилання суду першої інстанції, як на
підставу для виселення відповідача,
на факти звернення позивача в міліцію
зі скаргами на дії відповідача, не
давали підстав для задоволення позову,
оскільки за результатами розгляду
звернень позивача, не було встановлено,
що відповідач вчиняв дії, передбачені
ч.1 ст.116 ЖК України, або щодо нього
було вжито заходів запобігання і
громадського впливу.

Згідно висновку ДІМ СДІМ Стрийського
МВ ГУ МВСУ у Львівській області від
30.05.2014 року по факту вчинення ОСОБА_2 по
місцю проживання скандалу, погрози
фізичною розправою прийнято рішення
припинити перевірку.

Також позивачем не представлено суду
належних доказів того, що відповідач
поміняв в спірній квартирі замки та не
пускає її до квартири.

Таким чином суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про усунення
перешкод шляхом виселення відповідача
з квартири з посиланням на ч.1 ст.116 ЖК
України, дійшов помилкового висновку
про наявність обставин, які
підтверджують систематичний характер
винних дій відповідача, та обставин, що
до відповідача були вжиті передбачені
законом заходи попередження або
громадського впливу, які не дали
позитивних результатів, оскільки такі
по справі не встановлені.

У зв'язку з цим рішення суду першої
інстанції на підставі п.3, п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення із квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення і зняття з реєстрації.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 314,
ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 23 липня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
виселення із квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення і
зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Кабаль І.І.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький
Д.І.