Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5590/14 Головуючий у 1-й інстанції Троценко Т.А.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Мануйлова Ю.С., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Комунальне підприємство "Житлосервіс - 2А", орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Бердянська міська рада звернулася до суду з позовом, який у квітні 2014 року було уточнено, до ОСОБА_2, ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення без надання іншого житлового приміщення

В обґрунтування позову зазначивши, що гуртожиток по АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, і до 29. 08. 2012 року у кімнаті № 19 було зареєстровано місце проживання ОСОБА_7, який знятий з реєстрації за рішенням Бердянського міськрайонного суду.

При обстеженні кімнати було виявлено, що в ній безпідставно, шляхом самозахоплення, мешкає ОСОБА_2 з дружиною і двома малолітніми дітьми, ордер на вселення яких у дану кімнату не видавався.

На підставі самоуправного зайняття вказаного жилого приміщення, просить виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кімнати № 19 вказаного гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не вірну оцінку судом дійсних обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі вселилися у спірне житлове всупереч встановленому законом порядку, без спеціального ордеру та рішення адміністрації організації про надання житлової площі, вони не є учнями навчального закладу та не працюють в ньому, а тому займають житлову площу незаконно.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить на праві власності територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

За довідкою КП «Житлосервіс -2А» у кімнаті № 19 вказаного гуртожитку на даний час ніхто не зареєстрований. Але як вбачається з актів обстеження від 01. 11. 2012 року і 12. 04. 2013 року в кімнаті № 19, шляхом самозахвату проживає ОСОБА_2 з дружиною та малолітньою дитиною.

Згідно зі статтею 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до статей 128, 129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Така ж сама процедура вселення у гуртожиток закріплена і в пунктах 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208.

В своїх запереченнях проти позову відповідачі зазначали, що кімнату у гуртожитку вони зайняли із дозволу коменданта гуртожитку.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи заперечень проте, що підставою для вселення був дозвіл коменданту гуртожитку не приймаються колегією судів, оскільки підставою для вселення міг бути тільки ордер.

Суд правильно не прийняв до уваги твердження відповідачів, що вони вселилися з дозволи коменданта гуртожитку, оскільки статтею 28 Примірного положення про гуртожитки визначено повноваження завідуючого (директора) гуртожитку, де відсутні повноваження щодо надання дозволу на проживання у вільних кімнатах гуртожитку, а також на отримання коштів за комунальні послуги.

Заперечення відповідачів (а.с.67-69) та їх апеляційна скарга не містять в собі жодного обґрунтування законності отримання ними кімнати у гуртожитку і посилання на докази, якими спростовуються висновки суду першої інстанції.

Оскільки ані суду першої інстанції, ані в апеляційній скарзі відповідачами не надано доказів на підтвердження законності вселення та права на проживання в ньому.

Положеннями статті 125 ЖК України визначено перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення та відповідачі до них не відносяться.

Оскільки доводи апеляційної скарги з посиланням на докази не спростовують висновки суду першої інстанції, колегія судів вважає рішення суду відповідає матеріалам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді