Номер провадження: 22-ц/785/8903/14
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної служби з питань регуляторної політики розвитку підприємства, Державного підприємства «ТВК», Державного комітету України з питань регуляторної політики розвитку підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення за апеляційною скаргою керуючого санацією Державного підприємства «ТВК» - Хайло Михайла Володимировича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 року,-

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Державної служби з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, ДП «ТВК», в якому після уточнень 29.07.2014 року вказав в якості відповідача Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва та просив суд стягнути з ДП «ТВК» на користь ОСОБА_2 середню суму заробітку за час затримки виконання рішення у розмірі 272886,72 гривень та судові витрати. Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2009 року він був поновлений на роботі на посаді директора державного підприємства «Південь». Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора державного підприємства «Південь» підлягало негайному виконанню. Відповідачем вказане рішення було оскаржене до апеляційного суду Одеської області, який 03 грудня 2009 року залишив рішення Київського районного суду м. Одеси без змін. Незважаючи на те, що рішення суду від 02.10.2009 року щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора державного підприємства «Південь» підлягало негайному виконанню та набрало законної сили, воно тривалий час не виконувалося відповідачем, у зв'язку із чим ОСОБА_2 звертався до Президента України, Прем'єр-Міністра України, Генерального Прокурора України, Голови Служби Безпеки України, Міністра юстиції України, Голови Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва тощо.

Лише 20 травня 2010 року згідно наказу № 125 Голови Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва ОСОБА_2 був поновлений на посаді директора державного підприємства «Південь» з 21 травня 2010 року. Позивач зазначає, що за вказаним наказом він мав приступити до виконання обов'язків директора державного підприємства «Південь» з 21.05.2010 року, але для того, щоб фактично приступити до роботи він повинен був з'явитись на робоче місце до ДП «Південь», видати наказ про те, що він приступає до виконання обов'язків директора державного підприємства «Південь», а також надати до відділу кадрів свою трудову книжку для внесення запису по наказу про його поновлення на роботі. Зазначені дії, які є необхідними для фактичного приступу до виконання обов'язків директора, ОСОБА_2 не встиг виконати у зв'язку з тим, що наказом державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 126 від 21,05.2010 року ОСОБА_2 було знову звільнено з посади директора ДП «Південь». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 08.02.2011 року, з Державного підприємства «Південь» на користь ОСОБА_2 було стягнуто з 03.10.2009 року по 20.05.2010 року оплату за час вимушеного прогулу в розмірі 88 616 грн. 70 коп., та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 31.03.2011 року, ОСОБА_2 знову було поновлено на посаді директора державного підприємства «Південь», з державного підприємства «Південь» на користь ОСОБА_2 було стягнуто з 21.05.2010 року по 06 грудня 2010 року оплату за час вимушеного прогулу в розмірі 77 058 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. ОСОБА_2 зазначає, що на момент подачі позовної заяви рішення суду не виконане та його не поновлено на посаді директора державного підприємства «ТВК», тому він і досі перебуває у вимушеному прогулі, який підлягає оплаті. ОСОБА_2 посилається на довідку про суму нарахованого заробітку з Управління ПФУ в Овідіопольському районі, відповідно до якої його середньомісячна заробітна плата становить 15 572,26 грн.( квітень - 11 340.00 грн. + травень - 19 804.53 грн. =31 144.53 грн. : 2 = 15 572.26 грн.). Середньоденна заробітна плата становить 741.54 грн. ( 31 144.53 грн. : 42 дні (квітень 22 робочих днів, травень - 20 робочих днів ) = 741.54 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 року позов ОСОБА_2 до Державної служби з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, Державного підприємства "ТВК", Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва "Про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення" задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства "ТВК" на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення у розмірі 272886,72 (двісті сімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят шість гривень) 72 копійки. Стягнуто з Державного підприємства "ТВК" на користь держави судовий збір у розмірі 2728,86(дві тисячі сімсот двадцять вісім гривень) 86 копійок. Не погоджуючись з рішенням суду керуючого санацією Державного підприємства «ТВК» - Хайло М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до Державної служби з питань регуляторної політики розвитку підприємства, Державного підприємства «ТВК», Державного комітету України з питань регуляторної політики розвитку підприємства про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Представники Державної служби з питань регуляторної політики розвитку підприємства, Державного комітету України з питань регуляторної політики розвитку підприємства наполягали на задоволені апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Так, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2010 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Одеської області в частині визначення розміру моральної шкоди від 08.02.2011 року, з ДП «Південь» на користь ОСОБА_2 було стягнуто з 03.10.2009 року по 20.05.2010 року оплату за час вимушеного прогулу в розмірі 88 616 грн. 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Одеської області в частині розміру моральної шкоди від 31.03.2011 року , ОСОБА_2 знову було поновлено на посаді директора державного підприємства «Південь», з державного підприємства «Південь» на користь ОСОБА_2 було стягнуто з 21.05.2010 року по 06 грудня 2010 року оплату за час вимушеного прогулу в розмірі 77 058 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. З метою примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора ДП «ТВК» було відкрито виконавче провадження за невиконання судового рішення на Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва накладався штраф ОСОБА_2 звертався з позовом до суду про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, а також з численними скаргами з приводу невиконання судового рішення. У матеріалах цієї справа наявна бухгалтерська довідка (без номеру та дати складання), що була надана суду відповідачем ДП «Південь» щодо розміру середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 У довідці середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 визначена у сумі 385,29 грн. Виходячи саме з цього розрахунку, судами, які в подальшому розглядали справи за позовом ОСОБА_2, визначався розмір оплати за час його вимушеного прогулу. Проте, судом встановлено, що відомості, зазначені у цій довідці, не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи преюдиціальне значення вказаних вище рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2012 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2012 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2011 року, районний суд при здійсненні розрахунку середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 враховував інформацію про суму нарахованого заробітку з Управління ПФУ в Овідіопольському районі до здійснення управлінням "коригування" на підставі уточнених відомостей ДП «ТВК». З 20 березня 2013 року по 09 вересня 2014 року кількість робочих днів становить 368. Таким чином, районний суд дійшов висновку, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення становить 272886,72 грн. (741.54 х 368 = 272886,72грн.), яку ОСОБА_2 просить стягнути з ДП «ТВК». Ст.236 КЗпП України наголошує, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що наказом Міністра оборони України від 30.07.2008 року ОСОБА_2 було звільнено з посади директора ДП «Південь». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2009 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді директора ДП «Південь» та стягнуто з відповідача - ДП «Південь» 136777,56 грн. оплату за час вимушеного прогулу та судові витрати. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора державного підприємства «Південь» підлягало негайному виконанню. Відповідачем вказане рішення було оскаржене до апеляційного суду Одеської області,який 03 грудня 2009 року залишив рішення Київського районного суду м. Одеси без змін. Незважаючи на те, що рішення суду від 02.10.2009 року щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора державного підприємства «Південь» підлягало негайному виконанню та набрало законної сили, воно тривалий час не виконувалося відповідачем, у зв'язку із чим ОСОБА_2 звертався зі скаргами до Президента України, Премєр-Міністра України, Генерального Прокурора України, Голови Служби Безпеки України, Міністра юстиції України, Голови Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва. Лише 20 травня 2010 року згідно наказу № 125 Голови Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва ОСОБА_2 був поновлений на посаді директора державного підприємства «Південь» з 21 травня 2010 року. За вказаним наказом ОСОБА_2 мав приступити до виконання обов'язків директора державного підприємства «Південь» з 21.05.2010 року, але для того, щоб фактично приступити до роботи він повинен був з'явитись на робоче місце до ДП «Південь», видати наказ про те, що він приступає до виконання обов'язків директора державного підприємства «Південь», а також надати до відділу кадрів свою трудову книжку для внесення запису по наказу про його поновлення на роботі. Зазначені дії, які є необхідними для фактичного початку виконання обов'язків директора, ОСОБА_2 не встиг виконати у зв'язку з тим, що наказом державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 126 від 21.05.2010 року ОСОБА_2 було знову звільнено з посади директора ДП «Південь».

Проте з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

З вересня 2011 року в провадженні Господарського суду Одеської області на гозгляді перебуває справа № 1/17-3666-2011 про визнання банкрутом Державного підприємства «ТВК».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2012 року по справі № 1/17-3666-2011 введено процедуру санації Державного підприємства «ТВК» та призначено керуючого санацією арбітражного керуючого Хайло Миколу Володимировича. Директора Державного підприємства «ТВК» звільнено з посади на виконання вимог ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції чинній іі момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 4 статті 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту винесення ухвали про введення процедури санації, зокрема, зупиняються вноваження органів управління боржника - юридичної особи щодо правління та розпорядження майном боржника, повноваження органів управління передаються керуючому санацією, за винятком повноважень, передбачених планом санації.

Відповідно до зазначених вимог директора Державного підприємства «ТВК» звільнено з посади наказом від 20 вересня 2012 р. № 52-к.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про державну реєстрацію

юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» суд, який постановив рішення про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи, про проведення санації боржника та призначення керуючого санацією, про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, у день набрання рішеннями законної сили направляє їх державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) запису про відповідні судові рішення.

При цьому, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи до дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури проведення реєстраційних дій, які визначені законом, зокрема частиною гругою статті 35 цього Закону, здійснюється або за згодою розпорядника майном, або згідно із планом санації.

Саме тому державний реєстратор Овідіопольскої районної державної адміністрації Одеської області 25 лютого 2013 року надав Повідомлення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи - ДП «ТВК», які передбачали віднесення цього підприємства до сфери управління Держпідприємництва України.

Таким чином, на момент віднесення ДП «ТВК» до сфери управління Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва (розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 930-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій до сфери управління Державної служби з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва») ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2012 введено процедуру санації ДП «ТВК» та відповідно до частини 4 статті 28 Закону України «Про відновлення Платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зупинено повноваження органу управління ДП «ТВК».

Отже, на даний час як у комісії з проведення ліквідації Держкомпідприємництва так і у Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва відсутні правові підстави - поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Державного длриємства «ТВК».

Держкомпідприємництво вважає, що з 12.09.2012 року відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ДП «ТВК» фактично та юридично відсутня посада директора, тому відповідно нарахування середнього заробітку на користь ОСОБА_2 після цієї дати є необґрунтованим та помилковим. Окрім того позивачем, не дивлячись на вимогу суду не надано належних доказів щодо ходу виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, на користь особи яку не може бути поновлено на посаді, призведе до необгрунтованого стягнення коштів з Державного бюджету. Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 року було прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу керуючого санацією Державного підприємства «ТВК» - Хайло Михайла Володимировича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 року задовольнити частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної служби з питань регуляторної політики розвитку підприємства, Державного підприємства «ТВК», Державного комітету України з питань регуляторної політики розвитку підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

К.П.Мартинова