Провадження № 2/522/6956/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24.11.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі:

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду м. Одеси, цивільну
справу за позовом Одеської міської
ради до Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про
скасування свідоцтва про право
власності та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Одеської міської ради
звернувся до суду з вказаним вище
позовом, в якому просив: скасувати
свідоцтво про право власності, видане
ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 33,4 кв.м., яке зареєстровано і
записано у реєстрову книгу за № 8-23596 та
витребувати у ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) на користь Одеської
міської ради ()
вищевказану квартиру.

Свої вимоги представник позивача
обґрунтував наступним.

27 червня 2008 року заочним рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
було визнано за ОСОБА_2 право
користування квартирою АДРЕСА_1 (справа
№ 2-7193/08).

В подальшому, 25.10.2011 року департаментом
міського господарства Одеської
міської ради на підставі вищевказаного
заочного рішення та розпорядження
органу приватизації від 25 травня 2011
року № 219161 ОСОБА_2 було видано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 33,4
кв.м. Права власності було
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

07.02 2012 року ОСОБА_2 продав вказану вище
квартиру ОСОБА_3.

17.05.2012 року ОСОБА_3 продав вказану вище
квартиру ОСОБА_1, який зареєстрував
своє право власності в КП «ОМБТІ та
РОН».

Однак, ухвалою Приморського районного
суду м. Одеси від 15.05.2012 року заочне
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 27.06.2008 року було скасовано, а
справу залишено без розгляду, тому,
посилаючись на ст. ст. 387-388 ЦК України,
представник позивача просив позов
задовольнити.

В судове засідання відповідачі не
з'явилися, про час, дату та місце
розгляду справи були належним чином
повідомлені (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про
причини неявки суд не повідомили, заяв
про розгляд справи в їх відсутність та
заперечень на позов до суду не
надходило.

Представник позивача, до суду, до
судового засідання, надав заяву, в якій
просив розглядати справу в його
відсутність заочно, викладене в
позовній заяві підтримує в повному
обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки
визнанні неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено,
що у разі неявки в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі
фіксування судового процесу
звукозаписувальним засобом не
здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів щодо взаємовідносин
сторін, а також маючи згоду
представника позивача на заочний
розгляд справи, суд ухвалив заочно
розглядати справу у відсутності
належно повідомлених відповідачів без
фіксування судового процесу
звукозаписувальним засобом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
наявні у справі докази, дійшов висновку
про можливість задоволення позову,
виходячи із нижче викладених підстав.

У відповідності до ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як випливає з матеріалів справи, 27
червня 2008 року заочним рішенням
Приморського районного суду м. Одеси по
справі № 2-7193/08 визнано за ОСОБА_2 право
користування квартирою АДРЕСА_1.

В подальшому, 25 жовтня 2011 року
департаментом міського господарства
Одеської міської ради на підставі
вищевказаного заочного рішення та
розпорядження органу приватизації від
25 травня 2011 року № 219161 ОСОБА_2 було
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
33,4, яке зареєстровано і записано у
реєстрову книгу за № 8-23596.

14.12.2011 оку ОСОБА_2 зареєстрував право
власності на вказану вище квартиру в КП
«ОМБТІ та РОН».

07.02.2012 року ОСОБА_2 продав спірну
квартиру ОСОБА_3 (договір
купівлі-продажу квартири від 07.02.2012
року).

07.03.2012 року ОСОБА_3 зареєстрував право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в КП
«ОМБТІ та РОН».

17.05.2012 року ОСОБА_3 продав вказану вище
квартиру ОСОБА_1 (договір
купівлі-продажу від 17.05.2012 року).

23.05.2012 року гр. ОСОБА_1 зареєстрував
право власності на спірну квартиру в КП
«ОМБТІ та РОН».

15.05.2012 року ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси було скасовано
заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 27.06.2008 року про
визнання за ОСОБА_2 права користування
квартирою АДРЕСА_1, яке було підставою
для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 33,4 кв.м.

17.11.2012 року ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання права
користування було залишено без
розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
,територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Відповідно до рішення Одеської
обласної ради народних депутатів №
226-ХХІ від 25.11.1991 р. «Про розмежування
державного майна між власністю
обласної ради, міст обласного
підпорядкування і районів області», у
комунальну власність територіальної
громади м. Одеси був переданий весь
житловий і нежитловий фонд місцевих
рад, розташований в рамках
територіальних меж м. Одеси.

Відповідно ст. 658 ЦК України, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

У відповідності до п. 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» норма частини
першої статті 216 ЦК не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. У цьому
разі майно може бути витребувано від
особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право власності є
непорушним.

Статтею 317 Цивільного кодексу України
визначено, що власникові належать
право володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник на свій
розсуд володіє, користується та
розпоряджається належним йому майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 109, 209, 212-215, 218, 223-226, 228,
231 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Одеської міської ради -
задовольнити.

Скасувати свідоцтво про право
власності, видане Департаментом
міського господарства Одеської
міської ради на підставі заочного
рішення суду м. Одеси від 27.06.2008 року та
на підставі розпорядження органу
приватизації від 25 травня 2011 року № 219161
гр. ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 33,4 кв.м., яке
зареєстровано і записано у реєстрову
книгу за № 8-23596.

Витребувати у ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) на користь Одеської
міської ради () квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 33,4 кв.м..

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем до
Приморського районного суду м. Одеси
протягом 10-ти днів, після отримання
копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення ухвали про відмову в
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

Суддя:
О.С.Турецький

24 листопада 2014 року