Номер провадження: 22-ц/785/9454/14
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року,-

встановила :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та згідно заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з неї на свою користь борг за договором позики від 31.05.2011 р. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 15 338,53 гривень, відсотки за період з 01.07.2011 р. по 01.09.2014 р. в сумі 1 626,35 гривень, а також витрати на судовий збір в розмірі 243,60 гривень. При цьому посилався на те, що він 31.05.2011 р. під час відпустки, з метою відпочинку, взяв в оренду домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (7-й ряд). Домоволодіння на праві власності належало ОСОБА_3 На підтвердження договірних зобов'язань між ним та ОСОБА_3 був укладений договір оренди від 31.05.2011р. За умовами договору орендна плата склала 2 500 у.о. в місяць. Житлову площу він винайняв строком на один місяць з 01 червня по 01 липня 2011 року. Окрім плати за оренду домоволодіння згідно п.1.2 Договору він вніс заставний платіж в розмірі 1 000 у.о. Але до теперішнього часу заставний платіж ОСОБА_3 йому повернутий не був.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 31.05.2011 р. в розмірі 12 955,21 гривень, а також судовий збір у розмірі 243,60 гривень, а всього 13 198,81 (тринадцять тисяч сто дев'яносто вісім грн. 81 коп.) гривень. Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року та прийняти нове, яким в позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що сторони не домовлялись про заміну зобов'язань та те, що відповідно договору найму розрахунки мали здійснюватись в умовних одиниця тобто російський рубель, а не долар США, як зазначено в оскаржуваному рішенні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення районного суду не відповідає.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 31.05.2011 р. було укладено договір оренди будинку та прилеглої території. Домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (7-й ряд). Житлову площу надано в оренду строком на один місяць з 01 червня по 01 липня 2011 року. За умовами договору орендна плата склала 2 500 (дві тисячі п'ятсот) у.о. в місяць. Окрім плати за оренду домоволодіння згідно п.1.2 Договору позивачем було передано відповідачці заставний платіж в розмірі 1 000 (одна тисяча) у.о., який за відсутністю пошкоджень та шкоди майну повертається орендатору в повному обсязі. Проте до теперішнього часу заставний платіж відповідачкою позивачу повернутий не був.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, застосувавши ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1053 ЦК України, виходив з того що борг, що виник із договору найму може бути замінений позиковим зобов'язанням та врахувавши пояснення свідків вважав що розрахунки між сторонами проводились саме в доларах США.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням проводиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами булу укладено договір найму, однак не врахував, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів, що (як того вимагає ч.1 ст. 1053 ЦК України) сторони домовлялись про заміну боргу який виник із договору найму на позикове зобов'язання.

Окрім того судом не враховано вимоги (передбачені ч. 2 ст. 1053 ЦК України) до форми зміни боргу позиковим зобов'язанням. Так відповідно до ст. 1047 ЦК України форма зміни боргу мала би відбуватись у письмовій формі, оскільки сума боргу значно перевищує десятикратний розмір неоподаткованого розміру.

Згідно ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання його окремих частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Матеріали справи не містять письмових доказів щодо домовленості сторін про зміну зобов'язань на боргове, а також того, що правочин був вчинений в іноземній валюті долари США, а тому висновок районного суду, що розрахунки між сторонами проводились саме в доларах США є необґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору рішення районного на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскарженк у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

К.П.Мартинова