У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Василевича В.С.,
Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу директора
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕкономКомфорт" на
рішення Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 07 листопада 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕкономКомфорт" про
визнання договорів недійсними та
стягнення коштів.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського
міського суду від 07 листопада 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
повністю: визнано недійсними договори
№03239 та №03239/14 від 26 серпня 2014 року,
укладені між ОСОБА_1 та ТзОВ
"ЕкономКомфорт"; стягнуто з ТзОВ
"ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_1 6164
грн. 44 коп. сплачених платежів.

Вирішено питання розподілу судових
витрат: стягнуто з ТзОВ "ЕкономКомфорт"
на користь держави 243 грн. 60 коп.
судового збору.

В поданій апеляційній скарзі директор
ТзОВ "ЕкономКомфорт" покликається на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду і на безпідставність
позовних вимог.

Вказує, що висновок суду про те, що
послуги, які надаються відповідачем
відносяться до фінансової послуги
"адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах" і
відповідач зобов'язаний отримати
відповідну ліцензію на їх надання - є
помилковим.

Зазначає, що прибуток товариством
отримується на підставі договорів про
надання інформаційно-консультаційних
послуг, укладення яких передбачено
цивільним законодавством України та
надання учаснику грошових коштів у
позику чи оплати відповідної вартості
товару. Від залучення платежів згідно
договору про участь у програмі
відповідач прибутку не отримує, а лише
перерозподіляє залучені кошти серед
учасників, тому дана послуга не може
вважатися фінансовою у розумінні п.5 ч.1
ст.1 Закону України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг".

Позивач жодного разу не звернувся до
відповідача з вимогою роз'яснити чи
уточнити умови договору, тим самим
погоджуючись з ними; не звертався з
будь-якими скарги чи претензіями на дії
чи бездіяльність представника ТзОВ
"ЕкономКомфорт" під час укладання та
виконання умов цих договорів.

Безпідставними є твердження позивача
про невідповідність укладених
договорів законодавству про захист
прав споживачів в частині дисбалансу
прав та обов'язків, оскільки
зобов'язання сторін прописані в умовах
договору, з якими ОСОБА_1 мав можливість
ознайомитися до укладення договору, а
також протягом 5-ти днів після
укладення.

Зі змісту правовідносин між сторонами
випливає, що зазначені позивачем
порушення законодавства про захист
прав споживачів є неможливими під час
укладення договору.

Просить скасувати рішення
Кузнецовського міського суду від 07
листопада 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу в
позові у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено в судовому засіданні, що 26
серпня 2014 року між ТзОВ "ЕкономКомфорт"
(виконавець) та ОСОБА_1 (замовник)
укладено договір №03239, предметом якого
відповідно до п.1.1. договору є
забезпечення дбайливого оформлення
Договору про участь у програмі для
Замовника з дотримання вимог чинного
законодавства; надання інформаційних,
консультаційних, роз'яснювальних та
довідкових послуг з питань діяльності
та подальшої участі Замовника у
програмі.

26 серпня 2014 року між ТзОВ
"ЕкономКомфорт" (адміністратор) та
ОСОБА_1 (учасник) укладено договір
№03239/14, відповідно до п.1.1. якого
адміністратор за згодою учасника
зобов'язується за плату вчинити від
імені за плату та за рахунок
останнього певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару,
визначеного в Додатку №1.

Невід'ємною частиною до договору №03239/14
від 26 серпня 2014 року є додаток №1
(анкетні дані) та додаток №2 (умови
програми "ЕКОНОМКОМФОРТ").

26 серпня 2014 року між сторонами
підписано акт приймання-передачі
виконаних робіт, наданих послуг,
вартість яких становить 5600 грн. 00 коп.

Позивач надалі сплачував кошти в
розмірі 444 грн. 44 коп. (12 вересня 2014 року,
квитанція №ПН6362) та 120 грн. 00 коп. (12
вересня 2014 року, квитанція №ПН6419).

Частиною 5 ст.1 Закону України "Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" встановлено,
що фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

ТзОВ "ЕкономКомфорт" є фінансовою
установою згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону
України "Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг",
оскільки є юридичною особою, яка
відповідно до закону надає одну чи
декілька фінансових послуг, а також
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг, у випадках,
прямо визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Висновок суду першої інстанції про те,
що надані ТзОВ "ЕкономКомфорт" послуги
є фінансовими послугами у вигляді
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,
передбачена п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
(згідно Закону України "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг"
№3462-IV від 02 червня 2011 року, введено в
дію з 09 січня 2012 року), а тому на
підставі п.4 ч.1 ст.34 вказаного Закону та
п.1.2 Ліцензійних умов провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах, затверджених
розпорядженням Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг №1676 від
09 жовтня 2012 року відповідач ТзОВ
"ЕкономКомфорт" для здійснення своєї
діяльності повинен мати ліцензію, -
відповідає матеріалам справи та
нормам матеріального права.

Частинами 1, 2 ст.34 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
(обов'язковість ліцензування)
встановлено, що здійснення діяльності
з надання будь-яких фінансових послуг,
що передбачають пряме або
опосередковане залучення фінансових
активів від фізичних осіб дозволяється
тільки після отримання відповідної
ліцензії. Особи, винні у здійсненні
діяльності без ліцензії, несуть
відповідальність згідно із законами
України.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК
України.

Відповідач жодної ліцензії не
отримував, що підтверджується наданою
відповіддю Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг про
результати розгляду запиту
представника позивача від 30 жовтня 2014
року №8602/16-12 (а.с.33).

Суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про недійсність
договорів від 26 серпня 2014 року,
оскільки в порушення вимог ч.1 ст.227 ЦК
України (правові наслідки укладення
юридичною особою правочину, якого вона
не мала права вчиняти) правочин
вчинений юридичною особою без
відповідного дозволу, в даному випадку
- ліцензії.

Згідно положень ч.1 ст.216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все те, що вона отримала на
виконання цього правочину.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 з підстав положень ст.15 Закону
України "Про захист прав споживачів"
(право споживача на інформацію про
продукцію), ч.5-6 ст.18 вказаного Закону
(щодо несправедливих умов у договорах),
суд першої інстанції визначив
наявність ознак для кваліфікації
"несправедливі умови договору", що
передбачені ч.2 ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів", якими є:
порушення принципу добросовісності (п.6
ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків сторін, завдання шкоди
споживачу.

Покликання директора ТзОВ
"ЕкономКомфорт" в апеляційній скарзі на
те, що від залучення платежів згідно
договору про участь у програмі
відповідач прибутку не отримує, - не
заслуговує на увагу та спростовується
положеннями п.2.1 договору №03239 від 26
серпня 2014 року: оплата наданих послуг є
договірною, виражається у процентному
відношенні у розмірі 7% від вартості
та/або цільової позики, на суму
визначену в Додатку №1 до Договору про
участь у програмі і становить 5600 грн. 00
коп.

Рішення суду першої інстанції
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених в ньому
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу директора
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕкономКомфорт"
відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 07 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Василевич В.С.
Бондаренко Н.В.