Справа № 200/4464/13-ц
Провадження № 2/200/2197/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Сьома
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності,
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення, -

В С
Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із
вказаним позовом до відповідача. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що в період 2005 та до
початку 2006 року вона здійснювала
догляд за ОСОБА_3, який був інвалідом 1
групи в зв»язку з відсутністю ніг, в
зв»язку з чим мав безпорадний стан і не
міг самостійно пересуватись, а тому
потребував стороннього догляду. ОСОБА_3
був самотньою людиною і найближчим
його родичем був племінник ОСОБА_4, який
не надавав йому ніякої допомоги і не
бажав доглядати за ним. Ще за життя
ОСОБА_3 склав заповіт спочатку на свого
племінника ОСОБА_4, сподіваючись на те,
що він буде доглядати за ним і після
його смерті отримає належну йому
квартиру, але племінник взагалі не
бажав спілкуватися з хворим дядьком і
надавати йому будь-яку допомогу, в
зв»язку з чим 02.09.2005 року ОСОБА_3
скасував раніше складений вказаний
заповіт і склав новий на її ім»я.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Вона
звернулася до Сьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_3, з такою ж заявою до
нотаріальної контори звернувся і
ОСОБА_4, який отримав відмову нотаріуса
у оформленні спадщини в зв»язку з
наявністю заповіту на її ім»я. ОСОБА_4
звертався до суду з позовом про
визнання вказаного заповіту недійсним,
в чому йому було відмовлено, після
смерті ОСОБА_3 від відібрав у неї ключі
від вказаної квартири та
правовстановлюючи документи і почав
проживати в цій квартирі,
перешкоджаючи їй доступ до неї.

Позивач посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, а у вказаній
квартирі до теперішнього часу проживає
його дружина ОСОБА_2, яка є його
спадкоємцем. Позивач зазначає, що вона
не може оформити спадщину після смерті
ОСОБА_3, оскільки у неї відсутні
оригінали правовстановлюючих
документів на спірну квартиру, тому
постановою нотаріуса від 26.03.2013 року їй
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
вказану квартиру.

Позивач просить визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, та усунути перешкоди їй в
користуванні вказаною квартирою
шляхом виселення з неї відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача, посилаючись на обставини,
викладені в позові, позовні вимоги
підтримала.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнала,
посилаючись на їх необґрунтованість та
на те, що заповіт від 02.09.2005 року на ім»я
позивачки є нікчемним.

Представник третьої особи в
судове засідання не з»явився, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Згідно до ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. Право на спадкування виникає
у день відкриття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Згідно до ст. 41 Конституції
України право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно до ст.392 ЦК України
власник майна може пред»явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_3 належала на праві
власності однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, житловою площею 16,8 кв.м.,
загальною площею 28,9 кв.м., в якій він
проживав.

В період 2005 та до початку 2006 року
позивачка здійснювала догляд за
ОСОБА_3, оскільки він був інвалідом 1
групи в зв»язку з відсутністю ніг, в
зв»язку з чим потребував стороннього
догляду. ОСОБА_3 був самотньою людиною і
найближчим його родичем був племінник
ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 21.02.2006 року
відділом реєстрації смерті
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 1633. За життя
ОСОБА_3 склав заповіт від 20.05.2005 року,
який був нотаріально посвідчений, за
яким належну йому на праві власності
вказану квартиру він заповів своєму
племіннику ОСОБА_4

02.09.2005 року ОСОБА_3 скасував
раніше складений заповіт і склав новий
заповіт від 02.09.2005 року, яким все
належне йому майно, де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалось, усі майнові права та
обов»язки, які належать йому на час
посвідчення заповіту, а також ті
майнові права та обов»язки, які
належатимуть йому на день смерті, а
також квартиру АДРЕСА_1, він заповів
позивачці ОСОБА_1 Вказаний заповіт
02.09.2005 року був посвідчений Сьомою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою та
зареєстровано в реєстрі за № 2-1947.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина у вигляді однокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Позивачка звернулася до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_3, проте постановою нотаріуса від
26.03.2013 року їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на вказану квартиру з
посиланням на відсутність оригіналів
правовстановлюючих документів на
спірну квартиру.

ОСОБА_4 також звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
отримання спадщини, проте йому було
нотаріусом відмовлено у оформленні
спадщини після смерті ОСОБА_3 в зв»язку
з наявністю заповіту на ім »я ОСОБА_1

Відповідно до листа Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори №2800 від 24.02.2006
року згідно Спадкового реєстру після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстровано спадкову справу за №
194/2006 за заявою про прийняття спадщини
за законом від ОСОБА_4, посвідченою
нотаріусом ОСОБА_7 від 01.03.2006 року за р.
№ 3-1225.

Згідно реєстру для реєстрації
нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_7 від
12.08.2006 року за р.№ 4037 посвідчено заяву
від ОСОБА_1 про прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_3 Станом
на час розгляду справи свідоцтво про
право на спадщину після смерті ОСОБА_3
не видано в зв»язку з відсутністю права
власності на спадкове майно у
спадкоємиці за заповітом.

Оспорюючи законність вказаного
заповіту від 02.09.2005 року, ОСОБА_4
звертався до суду з позовом про
визнання його недійсним з підстав, що
він був складений не за волевиявленням
спадкодавця та був ним не підписаний.
Рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 29.05.2012 року,
яке набрало законної сили, ОСОБА_4 було
відмовлено у задоволенні вказаного
позову.

Встановлено, що не
заперечувалося представником
відповідача, після смерті ОСОБА_3
ОСОБА_4 відібрав у позивача ОСОБА_1
ключі від вказаної квартири та
правовстановлюючі документи і почав
проживати в цій квартирі,
перешкоджаючи їй доступ до неї.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим 28.11.2012 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м.Нікополю
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 1885.

Відповідно до листа Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори № 5379 від 01.11.2013
року згідно Спадкового реєстру після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстровано спадкову справу за №
201/2013 за заявою про прийняття спадщини
за законом від ОСОБА_2, посвідченою
Сьомою Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 27.02.2013 року за р.
№ 2-917,

Судом встановлено, що після
смерті ОСОБА_4 спірна квартира АДРЕСА_1
до теперішнього часу перебуває в
користуванні його дружини ОСОБА_2
Відповідно до довідки ЖЕД-1 КП
«Жилсервіс-2» ДМР від 09.12.2013 року № 239 у
вказаній квартирі ніхто не проживає.

Зважаючи на те, що позивач є
спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом від
02.09.2005 року, який на день розгляду
справи є чинним, у передбачені законом
строк та в порядку звернулася до
нотаріальної контори з заявою для
отримання спадщини, суд вважає за
можливе визнати за нею право власності
на квартиру АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Суд вважає необґрунтованими
доводи представника відповідача про
те, що заповіт від 02.09.2005 року, виданий
ОСОБА_3 на ім »я ОСОБА_1, є нікчемним з
посиланням на те, що його було
посвідчено нотаріусом з порушенням
вимог до посвідчення заповітів,
оскільки у ньому не вказано чітко місце
його посвідчення, а саме - на його
першій сторінці вказано, що «заповіт
прочитано вголос особисто мною та
власноруч мною підписано у
присутності нотаріуса в приміщенні
Сьомої дніпропетровської
держнотконтори (м.Дніпропетровськ,
вул.Шевченко, 57) о 16 год. 00 хвил.», проте у
тому ж документі на звороті вказано: «В
зв»язку з тяжким станом ОСОБА_3 заповіт
посвідчений на дому за адресою:
АДРЕСА_1».

Зазначені твердження
представника відповідача не є
підставою для відмови позивачеві у
задоволенні позову, оскільки суду не
надано будь-яких доказів того, що при
підписання заповіту від 02.09.2005 року
волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним,
крім того, як вбачається з заповіту,
його форма відповідає вимогам ст.1247 ЦК
України.

Даний висновок суду узгоджується
з роз»ясненнями, викладеними в п.6 Листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», відповідно до
яких відсутність у тексті заповіту
напису про те, що він складався та
посвідчувався поза приміщенням
нотаріальної контори, виконкому
місцевої ради, але в межах
нотаріального округу, не є істотною
умовою для заповіту недійсним, якщо
судом буде встановлено, що форма
заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК
України і волевиявлення заповідача
було вільним.

Крім того, наявність у ОСОБА_3
волевиявлення на підписання заповіту
від 02.09.2005 року встановлена рішенням
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 29.05.2012 року,
ухваленим у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання заповіту
недійсним, яке набрало законної сили, і
відповідно до ст..61 ЦПК України
зазначені встановлені обставини не
підлягають доказуванню при розгляді
цієї цивільної справи.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача про визнання за нею права
власності на спірну квартиру, суд
вважає, що її позовні вимоги про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення
відповідача задоволенню не
підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювань прав, свобод
чи інтересів.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Суд вважає, що із вимогами про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом виселення відповідачки зі
спірної квартири позивач звернулася до
суду передчасно, оскільки відповідно
зі ст. 391 ЦК України право вимагати
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном надано законом власнику цього
майна. Тобто таке право власника
виникне у позивачки після реєстрації
за нею в установленому законом порядку
права власності на зазначену квартиру
в порядку спадкування за заповітом,
після чого вона має право заявити до
суду відповідні вимоги про усунення їй
перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
понесені ним витрати по справі -
сплачений судовий збір в сумі 2000 грн. 00
коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р
І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 понесені витрати по справі -
сплачений судовий збір у розмірі 2000,00
грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.О. Кудрявцева