Провадження № 2/235/2572/14
Справа № 235/6436/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі
Ярмаченко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Красноармійську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Красноармійського міського
відділу головного управління
державної міграційної служби МВ ГУ ДМС,
про позбавлення права користування
жилим приміщенням та скасування
реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.11.2014 року звернувся до
суду із позовною заявою до ОСОБА_2,
Красноармійського міського відділу
головного управління державної
міграційної служби МВ ГУ ДМС про
позбавлення права користування жилим
приміщенням та скасування реєстрації,
вказавши на підтвердження своїх вимог,
що на праві приватної власності він має
житловий будинок з господарським
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Це підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом,
посвідченого Красноармійським
державним нотаріусом В.І.Кудіновою, а
також технічним паспортом на будинок.

В зазначеному будинку на цей час
значаться зареєстрованими позивач та
відповідач по справі ОСОБА_2

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 у
будинку позивача пов»язано з тим, що
він з нею проживав в зареєстрованому
шлюбі з 28.04.2012 року по 14.12.2013 року.

Однак їх сімейне життя не склалося, у
зв»язку з чим 14.12.2013 року шлюб між ними
був розріваний. Після розірвання шлюбу
сторони стали мешкати окремо один від
одного.

Позивач залишився мешкати у своєму
будинку в м.Родинське, а відповідач
мешкає в АДРЕСА_2.

Таким чином, відповідач після
розірвання шлюбу добровільно, зібравши
всі свої речі, переїхала жити в
м.Красноармійськ, однак з
реєстраційного обліку у будинку
позивача не знялась і значиться
зареєстрованою до теперішнього часу.

На теперішній час ОСОБА_2 відсутня
більше ніж шість місяців.

Відсутність відповідача в будинку
позивача підтверджується довідкою
Родинської міської ради від 19.11.2014 року,
а також підтверджують свідки ОСОБА_4,
який мешкає за адресою АДРЕСА_3 та
ОСОБА_5, який мешкає за адресою АДРЕСА_4.

Разом з тим, наявність факту реєстрації
відповідача в будинку позивача
порушують його права як власника, так
як вимушують його оплачувати
комунальні платежі у підвищеному
розмірі.

Позивач у судовому засіданні
підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася по невідомій суду причині,
про день слухання справи повідомлена
належним чином, тому, зі згоди позивача
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Представник відповідача -
Красноармійського міського відділу
головного управління державної
міграційної служби МВ ГУ ДМС в судове
засідання не з'явився, про час розгляду
справи повідомлений належним чином.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому
засіданні підтвердили, що відповідач
ОСОБА_2 не мешкає та не з»являлася за
адресою АДРЕСА_1 більше року.

Вислухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив, що вимоги позивача законні,
обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що на праві
приватної власності позивач ОСОБА_1 має
житловий будинок з господарським
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Це підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом
(а.с.4), посвідченого Красноармійським
державним нотаріусом В.І.Кудіновою, а
також технічним паспортом на будинок.

В зазначеному будинку на цей час
значаться зареєстрованими позивач та
відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 у
будинку позивача пов»язано з тим, що
він з нею проживав в зареєстрованому
шлюбі з 28.04.2012 року по 14.12.2013 року.

Однак їх сімейне життя не склалося, у
зв»язку з чим 14.12.2013 року шлюб між ними
був розірваний (а.с.9). Після розірвання
шлюбу сторони стали мешкати окремо
один від одного.

Позивач залишився мешкати у своєму
будинку в м.Родинське, а відповідач
мешкає в АДРЕСА_2.

Таким чином, відповідач після
розірвання шлюбу добровільно, зібравши
всі свої речі, переїхала жити в
м.Красноармійськ, однак з
реєстраційного обліку у будинку
позивача не знялась і значиться
зареєстрованою до теперішнього часу.

На теперішній час ОСОБА_2 відсутня
більше ніж шість місяців.

Відсутність відповідача в будинку
позивача підтверджується довідкою
Родинської міської ради від 19.11.2014 року
(а.с.8), а також підтверджують свідки
ОСОБА_4, який мешкає за адресою АДРЕСА_3
та ОСОБА_5, який мешкає за адресою
АДРЕСА_4.

Разом з тим, наявність факту реєстрації
відповідача в будинку позивача
порушують його права як власника, так
як вимушують його оплачувати
комунальні платежі у підвищеному
розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

У даному випадку має місце
встановлення сервітуту.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла.

Оскільки інше не встановлено чинним
законом, договором, на підставі якого
встановлено сервітут, відсутність
члена сім'ї понад один рік без поважних
причин є юридичним фактом, що
призводить до втрати членом сім'ї права
користування помешканням.

З абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
вбачається, що рішення суду про
позбавлення права користування
житловим приміщенням є підставою для
зняття особи з реєстрації місця
проживання.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, положення статті 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Таким чином, за обставин, викладених
вище, вирішення питання про зняття
особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на повагу до
свого житла. Втручання у це право
здійснюється виключно з підстав,
передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі
її державних органів зобов'язання
«вживати розумних і адекватних заходів
для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у
справі «Пауел і Райнер проти
Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.).
Такий захист поширюється як на
власника квартири (рішення ЄСПЛ у
справі «Джілоу проти Сполученого
Королівства» від 24.11.1986 р.), так і
наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос
проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Враховуючи ту обставину, що відповідач
вселився в належний позивачу будинок
як член сім'ї на правах дружини, набув
право користування житловим
приміщенням та зареєстрував своє місце
проживання у встановленому законом
порядку, а після припинення сімейних
відносин між ними, відповідач звільнив
спірне житлове приміщення і йдеться
про колишнього члена сім'ї власника
житлового приміщення, то спір підлягає
вирішенню відповідно до ст. 405 ЦК
України і з застосуванням ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні».

У зв'язку з цим позивач вважає, що у суда
є достатні правові підстави для
виправданого, тобто законного
втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції
право кожного на повагу до свого житла,
з метою захисту моїх прав та інтересів,
про які йдеться у цьому позові, шляхом
визнання відповідача таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
та зняття її з реєстрації місця
проживання.

Оскільки статтею 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
передбачено вичерпний перелік підстав
зняття особи з реєстрації місця
проживання, серед яких, як зазначалося
вище, є відповідне судове рішення, яке
набрало законної сили, вимога про
покладення зобов'язання провести
зняття з реєстрації є передчасною.

На момент пред'явлення позову
відповідне судове рішення відсутнє,
отже не може бути встановленим факт
ухилення сектору міграційної служби
від зняття особи з реєстрації місця
проживання, що давало б підстави
заявляти вимоги про зобов'язання
вчинити певні дії.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що
відповідач тривалий час не
користується житловим приміщенням, то
він втратив право користування цим
приміщенням.

Таким чином, судом встановлено, що
вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, законні та
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 9, 55 Конституції України,
ст.. 405 ЦК України, ст.. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст..ст. 3, 8, 109 ч.2,
118, 119 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в
повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області.

Суддя:

23.12.2014