АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Головуючий І інстанції: - Задорожна А.М.
Провадження №22-ц/790/8693/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: -
Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 4 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ
«Приват Банк» - про тлумачення змісту
правочину,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Московського районного суду
м. Харкова від 4 листопада 2014 року
позовна заява ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приват
Банк» про тлумачення змісту правочину
визнана неподаною та повернута
позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду та направити
справу для розгляду до суду першої
інстанції. Стягнути з ПАТ КБ «Приват
Банк» на користь держави судовий збір.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно п. 3 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Визнаючи позовну заяву неподаною
та повертаючи її ОСОБА_6, суд виходив з
того, що позивач не виконав ухвалу
Московського районного суду м. Харкова
від 28 жовтня 2014 року про залишення
позовної заяви без руху та не надав до
суду квитанцію про сплату судового
збору.

Проте, погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм процесуального
права.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали
суду у встановлений строк виконає
вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору,
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що
у жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд
з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», в
якому просив розтлумачити зміст
кредитного договору №НАЕ 2GА00000034 від 17
грудня 2007 року, укладеного між ним та
ПАТ КБ «Приват Банк», а саме
розтлумачити яку сукупну вартість
кредиту передбачено вказаним
кредитним договором.

Ухвалою Московського районного
суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року
позовна заява ОСОБА_6 залишена без руху
як така, що не відповідає вимогам ч. 5
ст.119 ЦПК України та надано позивачу
строк п'ять діб з дня отримання копії
ухвали для подання до суду квитанції
про сплату судового збору ( а. с.7).

На виконання ухвали суду 3 листопада
2014 року ОСОБА_6 надав в суд заяву в якій
зазначав, що він звільнений від сплати
судового збору при подачі позову на
підставі п. 7 ч. 1 ст. 5. Закону України
«Про судовий збір», оскільки банком
йому було надано споживчий кредит на
ремонт нерухомості, а заявлені ним
вимоги пов'язані з порушенням його
прав як споживача ( а. с.9).

Ухвалою Московського районного суду
м. Харкова від 4 листопада 2014 року
позовна заява ОСОБА_6 визнана неподаною
та повернута позивачу (а.с.10).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_6 без
розгляду, суд в ухвалі від 28 жовтня 2014
року не зазначив розмір судового збору,
який позивач мав сплатити на користь
держави, а також найменування банку та
розрахунковий рахунок банку, на який
позивач мав перерахувати судовий збір,
що фактично унеможливлювало виконання
позивачем ухвали суду про залишення
його позову без руху.

Наведене свідчить, що ухвала
Московського районного суду м. Харкова
від 28 жовтня 2014 року не відповідала
вимогам ЦПК України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 5. Закону України
«Про судовий збір» від сплати судового
збору звільняються державні органи,
підприємства, установи, організації,
громадські організації та громадяни,
які звернулися у випадках,
передбачених законодавством, із
заявами до суду щодо захисту прав та
інтересів інших осіб, а також споживачі
- за позовами, що пов'язані з порушенням
їхніх прав.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у пунктах 1, 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 12
квітня 1996 року (із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України №15 від 25
травня 1998 року) «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» споживачем, права
якого захищаються на підставі Закону
України «Про захист прав споживачів»
є лише громадянин (фізична особа),
котрий придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати
чи замовити товари (роботи, послуги) для
власних побутових потреб. Закон
регулює відносини споживача з
підприємством, установою,
організацією чи
громадянином-підприємцем, які
виготовляють та продають товари,
виконують роботи і надають послуги,
незалежно від форм власності та
організаційних форм підприємництва.
Оскільки Закон України «Про захист
прав споживачів» не визначає певних
меж своєї дії, судам слід мати на увазі,
що до відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів купівлі-продажу, майнового
найму (в тому числі найму (оренди)
жилого приміщення - в частині відносин
між наймачем (орендарем) і
наймодавцем (орендодавцем), який
одночасно є виконавцем комунальних
послуг і послуг по ремонту житлового
фонду та інженерного обладнання),
побутового прокату, безоплатного
користування майном, підряду (в тому
числі побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування,
із договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення
рахунків, проведення розрахункових
операцій, приймання і зберігання
цінних паперів, надання
консультаційних послуг). Відносини,
щодо захисту прав споживачів можуть
виникати також з актів законодавства
або з інших угод, які не суперечать
Закону.

Із копії кредитного договору №НАЕ
2GА00000034 від 17 грудня 2007 року, укладеного
між ОСОБА_6 та Приват Банк вбачається,
що останній надав позивачу кредит
шляхом видачі готівки у розмірі 22 000
доларів США на ремонт нерухомості та
4714, 40 доларів США на сплату страхових
платежів.

Пунктом 2.1.4 вказаного договору
сторони передбачили, що банк
зобов'язується забезпечувати
позичальника консультаційними
послугами з питань виконання договору.

Наведене свідчить, що на
правовідносини, які виникають із
договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення
рахунків, проведення розрахункових
операцій, приймання і зберігання
цінних паперів, надання
консультаційних послуг),
розповсюджуються положення Закону
України «Про захист прав споживачів».

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_6
неподаною та повертаючи її позивачу,
суд першої інстанції не звернув увагу
на вказані обставини та передчасно
повернув позовну заяву ОСОБА_6

З огляду на викладене, оскаржувана
ухвала не може бути визнана колегією
суддів законною і обґрунтованою та
піддягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6
щодо направлення справи для розгляду
до суду першої інстанції та стягнення
з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь
держави судового збору, не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів,
оскільки питання про відкриття
провадження у справі на цей час судом
не вирішено, що унеможливлює її розгляд
судом по суті заявлених позовних вимог,
а питання щодо розподілу судових
витрат має вирішуватися судом при
ухваленні рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 3 ст. 312,
ст. ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
- частково.

Ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 4 листопада 2014 року -
скасувати.

Направити справу до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню не підлягає,
як така, що не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: