АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 22 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне
управління юстиції в м. Києві, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності, стягнення компенсації
та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_1, треті особи: Головне
управління юстиції в м. Києві, ЖБК
«Озерний», Носівська державна
нотаріальна контора Чернігівської
області, Іржавецька сільська рада
Носівського району Чернігівської
області, про визнання права власності
на спадкове майно, усунення від права
на спадкування, усунення перешкод у
здійсненні права користування
спадковою квартирою, позбавлення права
користування житловим приміщенням,
виселення,-

УСТАНОВИЛА:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності, стягнення компенсації
задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з
грудня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Головне
управління юстиції в м.Києві, ЖБК
«Озерний», Носівська державна
нотаріальна контора Чернігівської
області, Іржавецька сільська рада,
Носівського району Чернігівської
області про визнання права власності
на спадкове майно, усунення від права
на спадкування, усунення перешкод у
здійсненні права

Унікальний номер справи: 2605/20189/12-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/11192/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Яценко Н.О.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В.користування спадковою квартирою,
позбавлення права користування
житловим приміщенням, виселення
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом на Ѕ
частину спадкового майна, що
залишилося після смерті батька ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме:

- на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, яка
складається з двох кімнат, загальною
площею 50,50 кв.м., житловою площею - 29,5
кв.м.

- на Ѕ частину будинковолодіння
АДРЕСА_4, житловою площею 37,3 кв.м, та
загальною площею 66,8 кв.м. з земельними
ділянками біля нього площами 0,27 га
(Державний акт про право приватної
власності на землю видано ОСОБА_7) та 0,25
га (Державний акт про право приватної
власності на землю видано ОСОБА_4) для
будівництва та ведення особистого
підсобного господарства.

- на Ѕ грошових коштів, що
знаходяться на картковому рахунку ПАТ
АБ «Експрес Банк» НОМЕР_3 в розмірі 2944
грн. 72 коп. (дві тисячі дев'ятсот сорок
чотири гривні сімдесят дві копійки),
відкритого на ім'я ОСОБА_4.

- на Ѕ грошових коштів, що
знаходяться в Державному ощадному
Банку України Акціонерного товариства
філії - Чернігівського обласного
управління в ТВБВ № 10024/0264(3261/09) с.
Іржавець Носівського району
Чернігівської області, компенсаційний
рахунок НОМЕР_4 на суму 11088 грн. 20 коп.,
відкритого на ім'я ОСОБА_4.

- на Ѕ грошових коштів, що
знаходяться в ПАТ Державному ощадному
Банку України на ім'я ОСОБА_4 в ТВБВ №
10026/01 філії - Головного управління по
м.Києву та Київській області АТ
«Ощадбанк» : рахунок НОМЕР_5 - 10 коп.,
рахунок НОМЕР_6 - 1 грн. 35 коп., рахунок
НОМЕР_7 - 1790 грн. 45 коп.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом на Ѕ
частину автомобіля ЗАЗ -1103/99 д.н. 014128 КН,
що був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом на Ѕ
частину спадкового майна, що
залишилося після смерті батька ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме :

- на Ѕ частину будинковолодіння
АДРЕСА_4, житловою площею 37,3 кв.м, та
загальною площею 66,8 кв.м. з земельними
ділянками біля нього площами 0,27 га
(Державний акт про право приватної
власності на землю видано на ім'я
ОСОБА_7) та 0,25 га (Державний акт про
право приватної власності на землю
видано ОСОБА_4) для будівництва та
ведення особистого підсобного
господарства.

- на Ѕ грошових коштів, що
знаходяться на картковому рахунку ПАТ
АБ «Експрес Банк» НОМЕР_3 в розмірі 2944
грн. 72 коп. (дві тисячі дев'ятсот сорок
чотири гривни сімдесят дві копійки),
відкритого на ім'я ОСОБА_4.

- на Ѕ грошових коштів, що
знаходяться в Державному ощадному
Банку України Акціонерного товариства
філії - Чернігівського обласного
управління в ТВБВ № 10024/0264(3261/09) с.
Іржавець Носівського району
Чернігівської області, компенсаційний
рахунок НОМЕР_4 на суму 11088 грн. 20 коп.,
відкритого на ім'я ОСОБА_4.

- на Ѕ грошових коштів, що
знаходяться в ПАТ Державному ощадному
Банку України на ім'я ОСОБА_4 в ТВБВ №
10026/01 філії - Головного управління по
м.Києву та Київській області АТ
«Ощадбанк»: рахунок НОМЕР_5 - 10 коп.,
рахунок НОМЕР_6 - 1 грн. 35 коп., рахунок
НОМЕР_7 - 1790 грн. 45 коп

Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом на Ѕ
частину автомобіля ЗАЗ -1103/99 д.н. 014128 КН,
що був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4.

Виселено ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) з квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні решти зустрічних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 судові
витрати в розмірі 2 294 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 судові
витрати в розмірі 2 294 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
рішення суду першої інстанції у
частині розподілу часток у спадковому
майні скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги та стягнути з відповідачів на її
користь судові витрати.

Вказує, що суд ухвалив оскаржуване
рішення з неповним з'ясуванням
обставин, що маютьзначення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
воно є неправосудним та підлягає
скасуванню.

Зазначає, що для визначення
осіб як таких, що перебувають у
фактичних шлюбних відносинах, для
вирішення майнового спору на підставі
ст. 74 СК України суд повинен встановити
факт проживання однією сім'єю чоловіка
та жінки без реєстрації шлюбу в період,
упродовж якого було придбано спірне
майно (постанова Верховного Суду
України від 20 лютого 2012 р. у справі N3
6-97цс11; постанова Верховного Суду
України від 12 грудня 2012 р. у справі N9
6-148цс12)..

Посилається, що суд врахував, що
є достатньо підстав та доказів для
встановлення факту проживання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 однією сім'єю без шлюбу з
грудня 1998 року до 01.02.2012 року, тому
вважає, що протязі 13-ти років вона
перебувала з ОСОБА_4 у фактичних
шлюбних відносинах, при цьому вони не
перебували у будь-яких інших шлюбних
відносинах.

Вважає, що Оболонський суд м.
Києва, ухвалюючи рішення, порушив норму
ст.ст. 213, 214 ЦПК України, оскільки
належним чином не встановив та не
зазначив у рішенні обставин, які
підтверджують спільну сумісну
власність на будинковолодіння у с.
Іржавець та квартиру АДРЕСА_3 та чи
відбулося збільшення вартості майна
під час сумісного проживання без
реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1, чи є
таке збільшення його вартості
істотним.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено,
що в період з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, що
підтвердили в судовому засіданні
свідки. Відповідачі сам факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу не оспорювали, а
оспорювали те, що спірне майно придбане
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період спільного
проживання.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_1 проживала з
ОСОБА_4 без реєстрації свого місця
проживання в квартирі АДРЕСА_3, була
зареєстрована в АДРЕСА_5.

01 лютого 2012 року ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилася
спадщина , яка складається з наступного
майна, а саме: квартири АДРЕСА_3,
будинковолодіння АДРЕСА_4, з земельними
ділянками біля нього площами 0,27 га
(Державний акт про право приватної
власності на землю видано ОСОБА_7) та 0,25
га (Державний акт про право приватної
власності на землю видано ОСОБА_4) для
будівництва та ведення особистого
підсобного господарства, грошових
коштів, що знаходяться на картковому
рахунку ПАТ АБ «Експрес Банк» НОМЕР_3 в
розмірі 5889, 45 грн. відкритого на ім'я
ОСОБА_4, грошових коштів, що знаходяться
в Державному ощадному Банку України
Акціонерного товариства філії -
Чернігівського обласного управління в
ТВБВ № 10024/0264(3261/09) с. Іржавець
Носівського району Чернігівської
області, компенсаційний рахунок НОМЕР_4
на суму 22176 грн. 40 коп. відкритого на ім'я
ОСОБА_4, грошових коштів , що
знаходяться в ПАТ Державному ощадному
Банку України на ім'я ОСОБА_4 в ТВБВ №
10026/01 філії - Головного управління по
м.Києву та Київській області AT
«Ощадбанк»: рахунок НОМЕР_5 - 21 коп.,
рахунок НОМЕР_6 - 2 грн. 70 коп., рахунок
НОМЕР_7 - 3580 грн.90 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21
Сімейного Кодексу шлюбом є сімейний
союз жінки та чоловіка, зареєстрований
у державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації
шлюбу не є підставою для виникнення у
них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу
шлюб є підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь - якому іншому
шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього
Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. З СК сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Аналіз цих норм дає підстави для
висновку, що встановлені в ч. 2 ст. 3 СК
винятки, згідно з якими подружжя
вважається сім'єю, стосуються офіційно
зареєстрованих шлюбів.

Враховуючи вищевказане та
дослідивши матеріали справи, суд
першої інстанції, з яким погоджується і
колегія суддів, вважає, що квартира
АДРЕСА_3 є особистою приватною
власністю ОСОБА_4, оскільки отримана
ним в дарунок відповідно до договору
дарування від 09.12.2004 року,
будинковолодіння АДРЕСА_4, житловою
площею 37,3 кв.м, та загальною площею 66,8
кв.м. з земельними ділянками біля нього
площами 0,27 га та 0,25 га , також є
особистою приватною власністю ОСОБА_4,
оскільки земельна ділянка площею 0,27 га
отримана у спадщину після смерті
ОСОБА_7, а буд. АДРЕСА_4 отримано ОСОБА_4 в
спадщину відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, а
земельна ділянка 0,25 га передана у
власність ОСОБА_4 відповідно до
державного акту про право приватної
власності на землю на підставі рішення
Іржавецької сільської ради народних
депутатів від 15.04.2003 року.

Розглянувши обґрунтування позовних
вимог ОСОБА_1, яка посилається на ст.62 СК
України та вказує, що якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане на
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності, суд обґрунтовано
прийшов до висновку, що вони не
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

Як вбачається зі змісту позовним
вимог, ОСОБА_1 просить визнати, що
квартира АДРЕСА_3, буд. АДРЕСА_4, який
розташований на земельній ділянці 0,27
га, автомобіль НОМЕР_2 є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_4

Згідно ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У вказаній частині позовних вимог
суди приходять до висновку, що слід
відмовити в задоволенні вимоги про
визнання вищевказаного майна саме
спільною сумісною власністю подружжя,
як просить позивач відповідно до
позову, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4
такого статусу не мали.

Відповідно відсутні правові
підстави для визнання за ОСОБА_1 права
власності на АДРЕСА_3, оскільки вказана
квартира є особистою власністю
спадкодавця ОСОБА_4, а ОСОБА_1 належить
лише до четвертої черги спадкоємців
померлого, у котрого є спадкоємці
першої черги.

Обгрунтовуючи позов ст. 370, 372 ЦК
України, котрі регулюють поділ майна,
що є у спільній сумісній власності, суд
врахував, що автомобіль НОМЕР_2
придбано під час спільного проживання
позивача зі спадкодавцем, і вона не
позбавлена можливості отримати право
власності на Ѕ частину зазначеного
автомобіля, однак не заявляла таку
вимогу, в той час як Ѕ частина
автомобіля входить до кола спадкового
майна ОСОБА_4

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції, що
доводи позивача ОСОБА_1 стосовно
розподілу часток спадкового майна є
безпідставними, тому не вбачається
підстав для розподілу вказаного майна
у спосіб обраний позивачем, а саме:
визнання за ОСОБА_1 права на кв. АДРЕСА_3,
визнання за відповідачами в порядку
поділу права власності на буд.АДРЕСА_4,
що розташований на земельній ділянці
площею 0,27 га та автомобіль « Таврія» (по
Ѕ частині за кожною) та стягнення з
ОСОБА_1 на користь відповідачів по 80 000
грн. компенсації кожній, що є підставою
для відмови в задоволенні заявлених
вимог.

Статтею 1261 ЦК України передбачено,
що у першу чергу права на спадкування
за законом мають діти спадкодавця, у
тому числі зачаті за життя спадкодавця
та народжені після його смерті, той з
подружжя, який пережив, та батьки.

Судом першої інстанції на підставі
копії спадкової справи встановлено, що
єдиними спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_4 є його
доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, котрі в строки
визначені законом подали заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, яка відкрилася після смерті
їх батька ОСОБА_4

Проте, вони позбавлені можливості
оформити спадщину у нотаріуса через
відсутність у них правовстановлюючих
документів на спадкове майно, які
знаходяться у ОСОБА_1 та не надаються
позивачам за зустрічним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи
нотаріусом відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3
у отриманні свідоцтв про право на
спадщину за законом через відсутність
у них правовстановлюючих документів на
спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі
відсутності документів на право
власності, власник, може вимагати
визнання права власності в судовому
порядку.

Частково задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції
обґрунтовано врахував те, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відносяться до кола спадкоємців
першої черги, заяву про прийняття
спадщини подали в строки визначені
законом, проте позбавлені можливості
оформити спадщину через відсутність
правовстановлюючих документів. Крім
того, суд вірно визначив, що слід
визнати за спадкоємцями право
власності на грошові кошти , що
знаходилися на рахунках відкритих на
ім'я ОСОБА_4, а не на ощадні книжки, як
того просять позивачі.

Враховуючи вищевказане, суд
правомірно розподілив наявне на момент
відкриття спадщини майно спадкодавця
ОСОБА_4 в рівних долях між двох
спадкоємців першої черги, а саме дочок
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Водночас, відмовляючи у визнанні
права власності в порядку спадкування
за законом на гараж 2/72 в ГБК
«Береговий» по вул. Озерній, 5 в м.Києві,
суд правомірно визнав, що оскільки
судом не встановлено, що він належав
спадкодавцю, тому не входить до кола
спадкового майна померлого.

Щодо позовних вимог зустрічного
позову про усунення від права на
спадкування ОСОБА_1 суд дійшов вірного
висновку, що слід відмовити в їх
задоволенні, оскільки відповідно до ч. 1
ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу. ОСОБА_1 відноситься до
кола спадкоємців четвертої черги за
законом, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відносяться
до кола спадкоємців першої черги
померлого ОСОБА_4

Правомірними є також висновки
районного суду щодо відмови у
задоволенні вимоги про зобов'язання
ОСОБА_1 не чинити спадкоємцям перешкод
у здійсненні права і користування
майном,, зокрема гаражем, автомашиною
та будинком із земельною ділянкою,
оскільки не конкретизовано яким чином
слід усунути перешкоди у користуванні.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкодавцеві з часу
відкриття спадщини.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Оскільки право власності на спірну
квартиру в порядку спадкування за
законом переходить до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_1 за життя спадкодавця в квартирі
зареєстрована не була, є зареєстрована
за адресою АДРЕСА_5, суд першої
інстанції вірно задовольнив вимогу про
виселення.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, погоджується з таким висновком
суду першої інстанції, з огляду на таке.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Вказані у апеляційній скарзі доводи
апелянта про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
як і інші доводи апеляційної скарги,
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які були посилання як на
підставу своїх вимог, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку
про часткове задоволення первісних та
зустрічних позовних вимог.

Також відповідно до правил ст. 88 ЦПК
України судом першої інстанції вірно
розподілено судові витрати.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308,312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 22 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: