Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/5598/14 Головуючий у
1 інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:
Осоцького І.І.,

Суддів
Панкеєва О.В.,

Мануйлова Ю.С.,

При секретарі:
Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_7 звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
виселення, в якому зазначила, що згідно
ордеру № 37 від 03. 08. 1993 року вона є
основним квартиронаймачем квартири
АДРЕСА_1, яку отримала на сім'ю з двох
осіб - себе та сина ОСОБА_8.

ОСОБА_8 без її згоди приватизував
квартиру і 15.02.2003 року подарував її
своїй доньці ОСОБА_6.На підставі цього
договору ОСОБА_5 зареєструвала своє
місце проживання з донькою ОСОБА_6 у
вказаній квартирі. На вселення ОСОБА_5
та її дитини вона, як квартиронаймач,
свої згоди не надавала, про її
реєстрацію у квартирі нічого не знала.
За рішенням суду від 11.03.2010 року визнано
незаконною приватизацію квартири, а
також договір її дарування.

Вважаючи, що відповідачі самовільно
вселилися в квартиру, позивач просила
суд виселити їх без надання іншого
жилого приміщення на підставі ч.3 ст.116
ЖК України.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 29 жовтня
2014 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи позивачу у
задоволені позову, суд обгрунтовно
виходив з відсутності підстав вважати,
що відповідачі самоправно вселилися в
спірну квартиру.

Норми ч.3 ст.116 ЖК України
передбачають, що особи, які самоправно
зайняли жиле приміщення, підлягаєть
виселенню без надання їм іншого жилого
приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно ордеру № 37 від 03. 08. 1993 року
позичивач стала основним
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, яку
отримала на сім'ю з двох осіб - себе та
сина ОСОБА_8.

З рішення Бердянського міськрайонного
суду від 11.03.2010 року( № 2-435/10), яке
набрало законної сили з 12.05.2010 року, про
визнання приватизації спірної
квартири ОСОБА_8 та про визнання
договору дарування ОСОБА_8 цієї
квартири недійсними слідує, що ОСОБА_8
без згоди позивача приватизував
квартиру АДРЕСА_1 і 15.02.2003 року
подарував її своїй доньці ОСОБА_6. На
підставі цього договору ОСОБА_5 03.04.2003
року зареєструвала своє місце
проживання з донькою ОСОБА_6 у вказаній
квартирі/ а.с. 58 - 60, 55 /.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17.01.2012 року( № 2-а-18802/11), яка
набрала законної сили з 14.02.2012 року,
відмовлено ОСОБА_3 у задоволені
адміністративного позову до
Бердянського МВ ГУ МВС України в
Запорізькій області, ОСОБА_5, діючої в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про
визнання дій противоправними з
зазначенням того, що реєстрація за
адресою квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5.,
ОСОБА_6 проведена законно і останні
мають право користуватися цією
квартирою нарівні з ОСОБА_3. / а.с.72-73 /.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду від 14.06.2013 року( № 310/771/13-ц), яке
набрало законної сили з 26.11.2013 року,
відмовлено ОСОБА_3, ОСОБА_8 у
задоволенні позову про визнання
ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили
право користування спірною квартирою /
а.с.2-5 /.

Вищенаведеними судовоми рішеннями, які
набрали законної сили, встановлено і це
згідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не
підлягає повторному доказуванню, що
відповідачі вселилися в квартиру
АДРЕСА_1 та зареєструвалися за цією
адресою у законному порядку, при цьому
не було потреби згоди ОСОБА_3 на це, бо
вказана квартира була на той час
приватизована лише на одну особу -
ОСОБА_8.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду від 11.03.2010 року про визнання
недійсними приватизації спірної
квартири ОСОБА_8 та договору дарування
ОСОБА_8 цієї квартири не має зворотньої
сили і не дає підстав вважати, що
відповідачі самоправно вселилися в
спірну квартиру .

Колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним та обгрунтованим. При цьому
доводи апелянта висновку суду не
спростовують і не свідчать про
неправильне застосування судом норм
діючого законодавства.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 29 жовтня
2014 року у у цій справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: