Справа №591/6984/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/2105/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Маслова В. О. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 28 жовтня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання недійсним договору та
відшкодування збитків, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 28 жовтня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_3.

Визнано недійсним договір № 228399 від 24
квітня 2014 року та додатки № 1 та № 2 до
нього, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» та ОСОБА_3.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_3 4899 грн. сплачених за
договором № 228399 від 24 квітня 2014 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп.

Вказане рішення суду відповідач
оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Гранфінресурс», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що відповідач здійснює
діяльність зі створення та
адміністрування (обслуговування)
системи самофінансування учасників
програми «Альянс-Україна» та виступає
посередником між учасниками,
допомагаючи організовувати касу
взаємодопомоги, тобто зі свого боку
лише контролює процес взаємовідносин
учасників, тому діяльність відповідача
не підпадає під ознаки фінансових
послуг. Вказані обставини
підтверджуються також тим, що ТОВ
«Гранфінресурс» не внесено до
Державного реєстру фінансових установ,
оскільки товариство не є фінансовою
установою та не надає фінансові
послуги, тому не потребує ліцензування.
Крім того, як стверджує відповідач в
апеляційній скарзі, він не залучає
власні кошти для надання позик або
кредитів, а є контролером коректного і
справедливого розподілу грошових
фондів для учасників програми, в яких
накопичені їх власні кошти. Учасники
програми «Альянс-Україна» беруть
грошові суми у інших учасників, а не у
адміністратора програми, причому на
умовах безвідсоткового повернення, що
не може визначатися як фінансовий
кредит чи позика.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 квітня 2014 року між ТОВ
«Гранфінресурс» та ОСОБА_3 укладено
договір № 228399 за умовами програми
«Альянс Україна» з додатками: №1 -
анкетні дані учасника системи та
перелік платежів із зазначенням їх
розміру, які позивач повинна здійснити,
та №2 - умови програми «Альянс Україна»
(а.с.6, 7-8).

Відповідно до умов договору ТОВ
«Гранфінресурс» (адміністратор)
зобов'язалось від імені та за рахунок
учасника вчинити певні дії, спрямовані
на отримання учасником грошової суми,
зазначеної у додатку № 1 до даного
договору, а саме: 30000 грн. на умовах
діяльності програми «Альянс Україна»,
яка викладена у додатку №2 до договору.

Зокрема, адміністратор зобов'язався
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування;
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, надати
учаснику відповідну суму, заявлену для
отримання на умовах діяльності
програми; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини, погоджені
сторонами, у порядку та в строки,
передбачені цим договором та додатками
до нього (ст.1.1 п.п.а, б, в) (а.с.6).

Згідно зі ст.ст.2.1.1, 2.1.2 цього договору
учасник програми зобов'язався сплатити
іншій стороні одноразовий комісійний
внесок у день підписання сторонами
даного договору та адміністративний
платіж, який сплачується не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу, а також своєчасно, не пізніше 15
числа кожного місяця сплачувати
загальні платежі, які включають чистий
внесок, за рахунок якого адміністратор
надає заявлені для придбання грошові
суми, та адміністративні витрати, що є
платою за послуги адміністратора з
організації діяльності програми.

Відповідно до додатку №2 до договору,
який є його невід'ємною частиною,
програма «Альянс Україна» - це
програма, що базується на створенні
реєстрів учасників, метою яких є
придбання грошових сум у порядку та на
умовах, передбачених договором та
додатками до нього (а.с.7-8).

Згідно зі ст.4 умов програми «Альянс
Україна» додатку № 2 до договору № 228399
передбачений порядок проведення
заходу по розподілу грошового фонду. Із
змісту цих умов вбачається, що після
вчасної сплати чергового загального
платежу учасник набуває право брати
участь у найближчому заході, коли фонд
реєстру є достатнім

Виконуючи умови договору, 24 квітня 2014
року позивач сплатила на рахунок
відповідача одноразовий комісійний
внесок в сумі 1950 грн., а згодом сплатила
ще 3 внески по 833 грн. 33 коп. та 3 внески по
150 грн., а всього на загальну суму 4899 грн.
що підтверджується відповідними
квитанціями (а.с.9).

Добровільно відповідач на вимоги
позивача не відреагував і сплачені
кошти не повернув.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
діяльність відповідача з
адміністрування грошових коштів
учасників програми підлягає
ліцензуванню. Встановивши відсутність
ліцензії у відповідача на здійснення
такої діяльності на момент укладення
між сторонами спірного договору, суд
визнав оспорюваний договір недійсним,
застосувавши наслідки недійсності
такого правочину відповідно до статті
216 ЦК України, тобто стягнув з
відповідача на користь позивача
отримані кошти в сумі 4899 грн.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки вони є законними і
обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 227 ЦК України
визначено, що правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), може бути визнаний судом
недійсним.

За змістом п.3 ч.1 ст.9 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» від 1 червня
2000 року № 1775-III та статті 34 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» від 12 липня 2001 року
№ 2664-III діяльність із надання
фінансових послуг підлягає
ліцензуванню.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Частиною 1 та 2 статті 7 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
передбачено, що юридична особа, яка має
намір надавати фінансові послуги,
зобов'язана звернутися до відповідного
органу державного регулювання ринків
фінансових послуг протягом тридцяти
календарних днів з дати державної
реєстрації для включення її до
Державного реєстру фінансових установ,
а у разі, якщо відповідно до закону
надання певних фінансових послуг
потребує ліцензування, фінансова
установа має право здійснення таких
послуг лише після отримання
відповідних ліцензій.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до
частини першої статті 4 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено пункт 111, відповідно до
якого до фінансових послуг віднесено
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих
положень до цього Закону фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього Закону
(тобто до 09 січня 2013 року), а спеціально
уповноважений орган виконавчої влади у
сфері регулювання ринків фінансових
послуг зобов'язаний у шестимісячний
строк з дня опублікування цього Закону
розробити та затвердити ліцензійні
умови здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

З аналізу вказаних вимог закону
вбачається, що ліцензійні умови для
здійснення діяльності адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах мали бути розроблені
та затверджені в шестимісячний строк з
дня опублікування цього закону.
Фінансовим установам цим законом було
надано час протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність до
вимог цього Закону, тобто до 09 січня 2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
« Гранфінресурс» є адміністратором
соціальної програми для населення,
тобто адмініструє грошові кошти
учасників і його діяльність
регулюється Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Оскільки спірний договір між сторонами
був укладений 24 квітня 2014 року, тобто
після 09 січня 2013 року, то укладення
такого договору не відповідало вимогам
законодавства, так як для укладення
такого договору з позивачем відповідач
повинен був отримати у встановленому
законом порядку відповідну ліцензію,
якої він не отримав, так як
протилежного відповідач не довів.

Тому вчинення відповідачем вказаного
правочину без відповідного дозволу
(ліцензії) в силу ч.1 ст. 203, ч.ч.1,3 ст. 215 ,
ст. 227 ЦК України є підставою для
визнання договору недійсним.

Виходячи з правових наслідків
недійсності правочину, визначених абз.2
ч.1.ст. 216 ЦК України, суд першої
інстанції обґрунтовано стягнув з
відповідача на користь позивача
сплачені нею кошти за недійсним
правочином в сумі 4899 грн.

У зв'язку із зазначеним доводи
апеляційної скарги про протилежне, а
саме про те, що діяльність відповідача
не підпадає під ознаки фінансових
послуг, тому не потребує ліцензування,
не заслуговують на увагу колегії
суддів, оскільки такі доводи є
довільним тлумаченням правових норм і
спростовуються як нормами
матеріального права, так і висновками
суду стосовно часткового задоволення
позову.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити, а рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 28
жовтня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -