Справа № 152/2240/14-ц
У Х В А Л А

17 грудня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді –
Славінської Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання
– Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні заяву про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача – ОСОБА_2 про звернення
стягнення,

встановив:

17.12.2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до Шаргородського
районного суду з позовом до ОСОБА_1 про
звернення стягнення, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні відповідача
– ОСОБА_2

Разом із позовною заявою
17.12.2014 року до суду надійшла заява,
подана представником позивача ОСОБА_3,
про забезпечення позову.

У поданій до суду заяві про
забезпечення позову представник
позивача просить в порядку
забезпечення позову накласти арешт на
автомобіль Ауді, модель А4, 2004 року
випуску, тип ТЗ – легковий седан-В,
номер кузова/шасі: WAUZZZ8E94A163213, з
реєстраційним номером АВ 5550 ВА, що
належить на праві власності
відповідачу, який мешкає в с. Джурин
Шаргородського району Вінницької
області в буд.35, шляхом заборони
укладати угоди стосовно цього майна,
проводити його реєстрацію,
перереєстрацію, здійснювати
відчуження; вжити заходів до
термінового виконання ухвали про
забезпечення позову.

Для розгляду зави про забезпечення
позову сторони в судове засідання не
викликалися, перешкод для розгляду
заяви в судовому засіданні немає, тому
суд вважає, що справу можна розглянути
без здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК
України.

Розглянувши заяву про забезпечення
позову, дослідивши докази, додані до
неї, суд прийшов до наступного
висновку.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України
встановлено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
не вжиття забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України,
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами (ч.3 ст.152 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22.12.2006 року за №9 зазначено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

За змістом ст.ст. 10, 58-60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести
належними та допустимими доказами ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на
припущеннях.

У поданій заяві представник позивача
не зазначає причини, у зв’язку з якими
потрібно забезпечити позов, не
обґрунтовує необхідність забезпечення
позову та необхідність застосування
саме такого виду забезпечення позову,
як арешт автомобіля, а лише посилається
на те, що, на його думку, неприйняття
заходів забезпечення позову може
зробити неможливим виконання рішення
суду, оскільки відповідач протягом
тривалого часу не виконує взяті на себе
зобов’язання щодо щомісячного
погашення кредиту, внаслідок чого
виникла заборгованість, тоді як
відповідачем у позовній заяві
зазначено ОСОБА_1, щодо якого не
зазначено доказів про перебування у
кредитних правовідносинах з позивачем.

Також заявник у заяві не вказує доказів
на підтвердження того, що автомобіль,
щодо якого він просить забезпечити
позов, знаходиться у власності ОСОБА_1,
де знаходиться вказаний автомобіль, на
який він просить накласти арешт, а
зазначає лише, що в с. Джурин, будинок
№35, без зазначення адреси.

Відсутність зазначених відомостей у
заяві про забезпечення позову
позбавляє суд дійти висновку про
наявність достатньо обґрунтованого
припущення, що невжиття заходів
забезпечення позову може в майбутньому
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а також робить
неможливим виконання такої ухвали
суду, тому заяву про забезпечення
позову заявником подано без додержання
вимог ст. 151 ЦПК України.

Згідно із ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд,
встановивши, що заяву про забезпечення
позову подано без додержання вимог
статті 151 цього Кодексу, повертає її
заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
про забезпечення позову належить
повернути, як таку, що подана без
додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210, 292 ЦПК України,
суд

ухвалив:

Заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про
забезпечення позову у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача – ОСОБА_2 про звернення
стягнення – повернути заявнику.

Копію ухвали направити заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає
повторному зверненню із заявою про
забезпечення позову до суду, якщо
перестануть існувати обставини, що
стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Суддя: