інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/5329/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак
О.В., Федоришина А.В.

при секретарі:
Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14 лютого 2014 року, за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський банк розвитку» до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14 лютого 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з відповідачів на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором в сумі 637 867,79 грн.,
3441 грн. судового збору та 500,04 витрат на
публікацію оголошення, а всього 641 808,83
грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4
Посилається на те, що вказане рішення
не ґрунтується на вимогах закону,
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
У апеляційній скарзі просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позову.
Вважає звернення позивача з позовом
передчасним і необґрунтованим,
оскільки, відповідно до умов
кредитного договору кінцевим терміном
повернення суми кредиту не настав, з
листами щодо дострокового повернення
боргу позивач не звертався.

Вказує, що він з поважних причин не
з'явився в судове засідання під час
розгляду справи судом першої
інстанції, не був належним чином
повідомлений про прийняте рішення.
Судом неповно з'ясовано обставини
справи. Представник апелянта під час
розгляду справи апеляційним судом у
поясненнях по доводах апеляційної
скарги просить врахувати, що позивач
пред'явив позов до поручителів ОСОБА_6 і
ОСОБА_8 з порушенням шестимісячного
строку, у звязку з чим втратив право
вимагати від поручителів погашення
заборгованості за кредитним договором.
На час звернення з позовом договори
поруки припинили свою дію.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу належить відхилити.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредити і сплатити проценти, визначені
у договорі.

Згідно зі ст.ст. 553,554,555,612,625,629,526 цього
Кодексу за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, поручитель і
боржник відповідають перед кредитором
як солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
відповідальність. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається. Зобов'язання має
виконуватись належним чином. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року
між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку»
та ОСОБА_5, був укладений кредитний
договір №ІКІ2О.4975.002, згідно якого
позичальник отримала кредит в сумі 624 000
грн. з кінцевим терміном повернення 27
квітня 2016 року та сплатою за
користування кредитом 18% річних та
зобов'язалась повернути кредит, згідно
графіку повернення кредиту та сплатити
проценти за користування кредитом

Згідно п.3.1.11 вказаного кредитного
договору, при порушенні позичальником
зобов'язань, передбачених умовами
даного договору, банк на свій розсуд
має право змінити умови договору -
зажадати від позичальника
дострокового повернення кредиту,
сплати винагороди, комісії й відсотків
за його користування, виконання інших
зобов'язань за цим договором у повному
обсязі шляхом направлення
відповідного повідомлення.

Відповідно до п.6.1, 6.3 кредитного
договору, за порушення строків сплати
процентів за користування кредитом
та/або комісії банк нараховує
позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми
простроченої заборгованості за кожен
день прострочення.

Згідно п.6.5 кредитного договору, при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених кредитним
договором більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 1000,00 грн. + 5% від
суми позову.

28 квітня 2011 року між ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку» та
ОСОБА_6, ОСОБА_8 були укладені договори
поруки, відповідно до яких поручителі
прийняли на себе зобов'язання
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_5 зобов'язань перед
позивачем за вищевказаним кредитним
договором в повному обсязі таких
зобов'язань.

Згідно п.п. 1,4 договорів поруки, у
випадку невиконання боржником
зобов'язань за кредитом, поручителі
несуть солідарну відповідальність
перед банком у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту,
відсотків за користування кредитом,
комісій, винагород, штрафів, пені та
інших платежів.

Судом встановлено, що відповідачі
неналежним чином виконують взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором, внаслідок чого станом на 27
листопада 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 637 867,79 грн.,
яка включає в себе: 416040,87 грн. - поточна
заборгованість по тілу кредиту; 84917.26
грн. - прострочена заборгованість по
тілу кредиту; 7269,94 грн. - поточна
заборгованість за процентами; 67017.27 грн.
- заборгованість за простроченими
процентами; 62622,45 грн. - сума нарахованої
пені.

Суд першої інстанції виходив з того, що
4 жовтня 2013 року банк звернувся до
позичальника та поручителів з
вимогами, які ними були отримані, про
повернення суми заборгованості за
кредитним договором в розмірі 609 812,61
грн., яка виникла станом на 3 жовтня 2013
року та заборгованість, яка виникне на
момент погашення. Банк довів до відома
зазначених осіб, що при невиконанні
вимог зазначеного повідомлення у
вказану в повідомленні дату, уся
заборгованість за кредитним договором
вважатиметься простроченою, банк у
такому випадку звернеться в суд
(а.с.26-31). На ці вимоги відповідачі не
відреагували. 16 грудня 2013 року позивач
звернувся з цим позовом до суду (а.с.3).

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду
під час ухвалення рішення об'єктивно
вирішити всі питання щодо обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та визначити якими
доказами вони підтверджувалися.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів суд прийшов до вірного
висновку, що позичальником порушено
виконання умов договору щодо виконання
кредитних зобов'язань, за належне
виконання якого поручилися ОСОБА_6 і
ОСОБА_8, допущено заборгованість;
відтак, позов є підставним і підлягає
до задоволення.

На обґрунтування своєї позиції в тій
частині, що договір поруки є припиненим
та апелянт не має нести
відповідальність за виконання
зобов'язання за кредитним договором,
його представник посилається на
долучені ним до пояснення в суді
апеляційної інстанції вимоги банку
від 9 липня 2012 року, які не були надані
суду першої інстанції. З адресованої
апелянтові вимоги, які він отримав 11
липня 2012 року, вбачається, що банк
вимагав погасити суму заборгованості
за кредитним договором, яка виникла
станом на 9 липня 2012 року. До його відома
доведено, що у випадку невиконання
вимоги банк буде змушений звернутися
до суду про стягнення заборгованості.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку заборгованості за
кредитним договором станом на 27
листопада 2013 року вбачається, що з 1
серпня 2012 року до 1 вересня 2013
відбувалося фактичне погашення в
сумах: 5 798,38 грн., 5 684,74 грн., 5 949,17 грн. 5
437,63 грн., 5 723,47 грн., 5 205,49 грн., 6 870,83 грн., 7
984,49 грн., 6 793,90 грн., 7 001,17 грн., 6 511,5 грн.,6
728,93 грн. 6 226,77 грн. 8 370,65 грн. (а.с.53-57).
Останній платіж надійшов 1 вересня 2013
року. 4 жовтня 2013 року банк звернувся до
відповідачів з вимогою про сплату
заборгованості, а 16 грудня 2013 року - з
позовом до суду.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку, що не включені до апеляційної
скарги доводи представника апелянта
щодо відсутності обов'язку ОСОБА_6 як
поручителя нести відповідальність за
виконання зобов'язань за кредитним
договором позичальником ОСОБА_5, не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що з висновками
суду слід погодитися, оскільки ним
правильно визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи, оскаржуване рішення
ухвалене судом першої інстанції з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Підстави для
скасування рішення суду відсутні.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: