АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1057/14
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Григорченка Е.І.

Суддів: Варенко О.П.,
Лаченкової О.В.

при секретарі судового засідання:
Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3, на ухвалу судді
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2013
року про відмову у забезпеченні позову
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Шоста Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання договору довічного утримання
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
30 листопада 2013 року відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення
позову /а.с.24/.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, позивач звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу судді
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2013
року та прийняти нову, якою
задовольнити заяву ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення
позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали судді в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвала судді -
залишенню без змін з наступних
підстав.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою
осіб, які беруть участь у справі, може
вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 № 9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
роз'яснено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
22.12.2006 року, за змістом ч. 1 ст. 151
Цивільного процесуального кодексу
України єдиною підставою для
забезпечення позову є відповідне
клопотання у формі мотивованої заяви
будь-якої з осіб, котрі беруть участь у
справі.

Керуючись наведеними нормами
процесуального законодавства та
враховуючи роз'яснення Верховного Суду
України, при вирішенні питання про
забезпечення позову суди мають
здійснити оцінку обґрунтованості
доводів позивача щодо необхідності
вжиття заходів забезпечення позову з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення суду в разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 про забезпечення
позову, заявник просив застосувати
заборону відчуження квартири,
розташованої в АДРЕСА_1 обґрунтовуючи
тим, що відчуження спірної квартири
може зробити у подальшому неможливим
виконання судового рішення у справі.

Вказана заява про забезпечення позову
не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК
України щодо змісту заяви про
забезпечення позову, вона не містить
доказів того, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову. До суду першої інстанції не
було надано жодних доказів на
підтвердження своїх вимог.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо відмови в задоволенні
клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
про вжиття заходів забезпечення
позову, що не позбавляє можливості
повторного звернення заявника з
відповідною заявою.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а ухвалу судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника
ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
30 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

СУДДІ: