Справа № 461/3739/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5835/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника позивача - Сливки В.В.,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Львівського
комунального підприємства «Старий
Львів» на рішення Галицького районного
суду м. Львова від 24 червня 2014 року у
справі за позовом Львівського
комунального підприємства «Старий
Львів» до ОСОБА_3, третя особа -
Львівське комунальне підприємство
«Львівтеплоенерго» про стягнення
заборгованості за послуги
теплопостачання,-

в с т а
н о в и л а:

У квітні 2014 року Львівське комунальне
підприємство (далі-ЛКП) «Старий Львів»
звернулось до суду з позовом (а.с.3-5),
який був уточнений під час розгляду
справи (а.с.42-43), з остаточними вимогами
про стягнення з відповідача
заборгованості за послуги
теплопостачання в розмірі 9145 грн. 55 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідач проживає та
зареєстрований у АДРЕСА_1, послуги з
централізованого опалення до якої
надає ЛКП «Старий Львів» відповідно до
рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради від 23.05.2008 року
«Про впровадження схеми
Виробник-Виконавець-Споживач послуг».
Відповідач лише частково оплачував за
надані послуги, а тому станом на
червень 2014 року утворилась
заборгованість у сумі 9145 грн. 55 коп.
Зазначає, що підприємство двічі
зверталось до суду із заявою про видачу
судового наказу, однак, виданий 01.09.2010
року судовий наказ був скасований
ухвалою суду від 05.11.2010 року, а на друге
звернення підприємства із заявою про
видачу судового наказу, - ухвалою суду
від 26.02.2013 року було відмовлено у
прийнятті такої заяви, а тому вважає, що
ним було дотримано встановленого
процесуальним законом порядку
звернення до суду із вказаними
вимогами і строку позовної давності не
пропущено.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 24.06.2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ЛКП «Старий
Львів» 6098 грн. 79 коп. заборгованості за
послуги теплопостачання в межах строку
позовної давності - за період з 01.04.2011
року по 01.04.2014 року, та судовий збір у
розмірі 121 грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

Рішення суду оскаржило ЛКП «Старий
Львів», просить його скасувати з
підстав порушення норм матеріального
права та ухвалити нове рішення, яким
їхній позов задовольнити в повному
обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим,
що, застосовуючи наслідки спливу
позовної давності до заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції не
врахував норми статті 264 Цивільного
кодексу (далі-ЦК) України, відповідно до
якої, позовна давність переривається у
разі пред»явлення особою позову, в тому
числі й у разі пред»явлення заяви про
видачу судового наказу. На думку
апелянта, суд повинен був врахувати, що
позивач двічі звертався із заявою про
видачу судового наказу: в серпні 2010
року та у лютому 2013 року, - тому серпень
2007 року є граничним строком, в межах
якого можна стягувати заборгованість з
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
відповідача, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, в якій він
проживає та зареєстрований з 1987 року
(а.с.8).

Відповідач є споживачем послуг з
централізованого постачання теплової
енергії, які надає позивач до його
квартири.

Письмового договору про надання
вказаного виду послуг між сторонами
укладено не було, однак, відповідач не
заперечує того факту, що
теплопостачання до його квартири
надається.

З розрахунку заборгованості, яку надав
позивач (а.с.6-7, 46), встановлено, що
заборгованість по оплаті вказаного
виду послуг за період з квітня 2008 року
по червень 2014 року становить 9145 грн. 55
коп.

З цього ж розрахунку також встановлено,
що у вказаний період споживачем
частково вносилась плата за надані
послуги, а саме: у квітні - травні 2008
року, у грудні 2008 року - березні, травні
2009 року, у листопаді 2009 року - травні 2010
року, на загальну суму 2238 грн.71 коп.,
однак, починаючи з червня 2010 року,
відповідач перестав оплачувати надані
позивачем послуги з теплопостачання.

У відповідності до ст.7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
орган місцевого самоврядування має
право визначити виконавця
житлово-комунальних послуг відповідно
до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

У відповідності до «Порядку визначення
виконавця житлово-комунальних послуг у
житловому фонді», затвердженого
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 25.04.2005 року №60,
виконавець житлово-комунальних послуг
визначається органами місцевого
самоврядування, крім випадків, коли
власник (власники) житлових будинків
бажає (бажають) визначити виконавця
житлово-комунальних послуг самостійно
(п.1.4).

Відповідно до п.1.2 рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №365
від 08.06.2007 року (а.с.11), прийнятого на
виконання вказаного вище наказу,
виконавцем послуг з централізованого
опалення, постачання холодної води та
гарячої води і централізованого
водовідведення визначено
житлово-експлуатаційні підприємства
(ЛКП, ЖКК, ЖКП, БУ та інші) або інші
суб»єкти господарювання, предметом
діяльності яких є надання вказаного
виду послуг.

У відповідності до ст.11 ЦК України,
цивільні права та обов»язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов»язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов»язків, зокрема, є договори та інші
правочини, юридичні факти, заподіяння
матеріальної та моральної шкоди тощо, а
також вони можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

У відповідності до пункту 20 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №630 від 21.07.2005 року,
плата за надані послуги з
централізованого опалення вноситься
споживачем відповідно до показань
засобів обліку теплової енергії або
затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку.

Обов»язок споживача
житлово-комунальних послуг, до яких
відноситься й послуга з постачання
теплової енергії, оплатити надану
виконавцем послугу закріплений також в
ст.ст.67, 68, 162 Житлового кодексу України
та у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

У відповідності до ст.526 ЦК України,
зобов»язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, відсутність між сторонами
договору про надання вказаного виду
послуг не звільняє відповідача від
обов»язку оплатити надані йому
послуги, оскільки такий обов»язок у
нього виникає в силу закону, а тому
вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за надані
послуги з теплопостачання ґрунтуються
на нормах закону і підлягають до
задоволення.

Відмовляючи частково у задоволенні
вимог позивача, суд першої інстанції
застосував наслідки спливу строку
позовної давності, вважаючи, що такий
строк позивачем пропущено без поважних
причин.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони не
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам матеріального закону,
які підлягали застосуванню судом до
спірних правовідносин.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку.

Позовна давність переривається у разі
пред»явлення особою позову до одного
із кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК).

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Як встановлено з наданих позивачем
розрахунків заборгованості (а.с.6-7, 46), а
також із розрахунків, які містяться у
справах наказного провадження
(а.с.115-116), послуги з теплопостачання
споживачем періодично сплачувались у
2006, 2007, 2008, 2009 та 2010 роках і станом на
01.11.2006 року заборгованості не було, що
свідчить про визнання боргу, а тому
безспірним є той факт, що строк
позовної давності такими діями було
перервано і його перебіг почався
заново.

Крім того, з оглянутих у судовому
засіданні матеріалів справ №2н-956/2010 р.,
№461/2072/13-ц, на які позивач посилався в
обґрунтування свого звернення з
указаним позовом до суду в межах строку
позовної давності, встановлено, що
вперше позивач звернувся до суду 09.07.2010
року із заявою про видачу судового
наказу про стягнення з відповідача
заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 2007 року по
липень 2010 року у розмірі 1311 грн. 30 коп.
(а.с.111), за результатами розгляду якої
01.09.2010 року видано судовий наказ (а.с.112),
який за заявою відповідача був
скасований ухвалою суду від 05.11.2010 року
(а.с.44, 89).

25.02.2013 року позивач знову звернувся до
суду із заявою про видачу судового
наказу про стягнення з відповідача
заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з жовтня 2005
року по грудень 2012 року у розмірі 6211
грн. 32 коп. (а.с.113-114), однак, ухвалою суду
від 26.02.2013 року (а.с.10, 45) відмовлено у
прийнятті такої заяви, оскільки вимоги
заявлені поза межами встановленого
законом строку позовної давності, а
тому вбачається спір про право.

Таким чином, враховуючи наведені вище
обставини та норми ст.ст.256, 257, 264 ЦК
України, колегія суддів дійшла
висновку про те, що позивач,
звернувшись у квітні 2014 року з позовом
про стягнення заборгованості за
спірний період, не пропустив строку
позовної давності, а тому є всі
підстави для задоволення його вимог у
повному обсязі.

Враховуючи проаналізовані вище норми
матеріального закону та наведені
апеляційним судом мотиви, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення про задоволення позову ЛКП
«Старий Львів» в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у
зв»язку із задоволенням вимог позивача
в повному обсязі, із відповідача
підлягають стягненню понесені
позивачем судові витрати по сплаті
судового збору за подання позовної
заяви до суду у розмірі 243 грн. 60 коп.
(а.с.1-2) та по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги у розмірі 121
грн. 80 коп. (а.с.86), на загальну суму - 365
грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л
а:

апеляційну скаргу Львівського
комунального підприємства «Старий
Львів» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 червня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
Львівського комунального підприємства
«Старий Львів» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
Львівського комунального підприємства
«Старий Львів» заборгованість за
послуги з теплопостачання у розмірі 9145
(дев»ять тисяч сто сорок п»ять) гривень
55 копійок та судові витрати в розмірі 365
гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.