Справа№751/1179/14
Провадження №4-с/751/15/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста
Чернігова

у складі: головуючого-судді Деркача О.
Г.

при секретарі Лящинська
М. В.

за участю: представника скаржника
Кулик Д.Л.,

державного виконавця
Павленко Є.О.,

заінтересованої особи
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Чернігові справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на дії головного державного виконавця
Центрального відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Павленко
Євгена Олександровича, заінтересовані
особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, про
визнання неправомірною та скасування
постанови, визнання бездіяльності
незаконною, зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ
«Про Консалтинг» звернулося до суду зі
скаргою на дії головного державного
виконавця Центрального відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції Павленко Є.О., в якій просить
визнати неправомірною та незаконною
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві від 21.01.2014,
винесену при примусовому виконанні
виконавчого документа № 2-2015/10 від
07.07.2010; визнати незаконною
бездіяльність державного виконавця з
виконання вищезазначеного виконавчого
документу; зобов'язати державного
виконавця усунути порушення, поновити
порушені права стягувача та звернути
стягнення на предмет застави;
зобов'язати начальника Центрального
відділу ДВС ЧМУЮ скасувати постанову
про повернення виконавчого документу
стягувачеві від 21.01.2014, винесену при
примусовому виконанні виконавчого
документа № 2-2015/10 від 07.07.2010. В
обґрунтування скарги вказує, що на
виконанні у Центральному відділі ДВС
ЧМУЮ перебував виконавчий документ №
2-2015/10, виданий 07.07.2010 Новозаводським
районним судом м. Чернігова про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» 118 284,06 грн. Вказує, що
ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 15.01.2013 замінено
стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на
правонаступника ПАТ «Дельта Банк».
10.07.2013 винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
вищезазначеного виконавчого
документу. Вказує, що боржнику належить
квартира АДРЕСА_1, яка перебуває в
заставі ПАТ «Дельта Банк» для
забезпечення виконання умов
кредитного договору № 0 від 15.12.2006.
Зазначає, що 30.07.2013 державним
виконавцем складено акт опису й арешту
вищевказаної квартири. Проте останнім
було повідомлено про неможливість
звернення стягнення на іпотечну
квартиру, оскільки у нього на виконанні
перебуває рішення суду про стягнення
коштів, а не рішення суду про звернення
стягнення на відповідну квартиру. У
зв'язку з відсутністю у боржника майна,
на яке може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем заходи
щодо розшуку такого майна виявилися
безрезультатними, головним державним
виконавцем Центрального ВДВС ЧМУЮ
21.01.2014 винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу. Вважає постанову незаконною
та винесеною з порушенням вимог ч. 2 ст.
19 Конституції України, ст. 14
Цивільно-процесуального кодексу
України, ст. 1, 2, ч. 1, 8 ст. 54 ЗУ «Про
виконавче провадження», ст. 12, 33 ЗУ «Про
іпотеку», оскільки державний
виконавець повинен був задовольнити
вимоги стягувача, шляхом звернення
стягнення на заставлене майно. Крім
того вважає, державним виконавцем не
проведено всього обсягу дій,
спрямованих на виконання рішення суду.

Представник скаржника у судовому
засіданні підтримав заявлені вимоги та
просив їх задовольнити, з підстав
викладених у скарзі.

Головний державний виконавець
Центрального ВДВС ЧМУЮ Павленко Є.О. у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення скарги у повному обсязі,
пояснив, що діяв у відповідності до
вимог закону та в межах своїх
повноважень.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому
засіданні при вирішенні скарги
поклалась на розсуд суду.

Заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку (а.с.15-16).

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, оглянувши матеріали
виконавчого провадження, приходить до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.07.2010
Новозаводським районним судом м.
Чернігова видано виконавчий лист №
2-2015/10 від 22.06.2010 про стягнення солідарно
з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» заборгованість по
кредитному договору в сумі 107 881,98 грн.,
несплачені відсотки за користування
кредитом 7 947,79 грн., пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості по кредиту 1
559,12 грн., пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам 895,17 грн., а
всього 118 284,06 грн. (а.с.7).

Ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 15.01.2013 замінено
стягувача у виконавчому провадженні з
виконання вищезазначеного виконавчого
листа з ПАТ «УкрСиббанк» на його
правонаступника ПАТ «Дельта Банк»
(а.с.10).

Постановою головного державного
виконавця Центрального відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції Павленко Є.О. про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
21.01.2014, виконавчий лист № 2-2015/10, виданий
07.07.2010 був повернутий стягувачу на
підставі відсутності майна у боржника,
на яке може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем
відповідно до ЗУ «Про виконавче
провадження» заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними (а.с.6).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче
провадження», виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які проводяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Оглянувши у судовому засіданні
матеріали виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-2015/10 від 22.06.2010, суд приходить
до висновку що головним державним
виконавцем Центрального відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції Павленком Є.О. здійснені
передбачені ЗУ «Про виконавче
провадження» заходи для встановлення
матеріального стану боржника та
належності йому певного майна
(а.с.21,24,25).

Як вбачається з копії Інформаційної
довідки з Державного реєстру іпотек
від 05.08.2013 (а.с.22) та копії Інформаційної
довідки з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 05.08.2013 (а.с.23), квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_4, а на підставі
іпотечного договору від 15.12.2006
перебуває в іпотеці в ПАТ «Дельта
Банк».

Частиною 8 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» установлено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

В силу ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
визначено які відомості зазначаються у
рішенні суду, у разі задоволення ним
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Про реалізацію
іпотекодержателем своїх прав на
підставі рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки йдеться
також в перших частинах ст. 36, 38 Закону
України «Про іпотеку». В зазначених
нормах законодавства, однією з підстав
звернення стягнення на предмет іпотеки
зазначається саме рішення суду,
постановлене за результатами розгляду
відповідного позову.

Таким чином, підставами звернення
стягнення на предмет іпотеки слід
вважати рішення суду встановленого
змісту, що постановлене за результатом
розгляду відповідного позову в порядку
цивільного судочинства, виконавчий
напис нотаріуса або договір про
задоволення вимог іпотекодержателя.

В свою чергу, позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1 - в рахунок
задоволення своїх майнових вимог за
кредитним договором банк не пред'являв,
судове рішення про таке не приймалось.
Про наявність інших підстав для
вчинення державним виконавцем дій зі
звернення стягнення на зазначену
квартиру матеріали справи не містять.

Виходячи з викладених вище обставин
справи, суд приходить до висновку про
те, що дії головного державного
виконавця відповідають вимогам
передбаченим Законом України «Про
виконавче провадження» і підстав для
визнання їх неправомірними, суд не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

В задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на дії головного державного виконавця
Центрального відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Павленко
Євгена Олександровича - відмовити у
повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» судовий збір
на користь держави в розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
О.Г. Деркач