Справа №442/8166/14-ц
Провадження №2/442/2547/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді : Крамара О.В.

при секретарі : Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з із вказаним вище позовом, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 серпня 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 416.

Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні.

Спільне життя з відповідачем у них не склалося, виникали постійні сварки. Відповідач не надає кошти на утримання сина, тим самим ставить сім'ю у важке матеріальне становище, свідомо ухиляється від свого обов'язку утримувати дітей, однак згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати спільних дітей.

Вона разом із сином проживає на орендованій квартирі, за яку вона щомісячно сплачує 700 грн., місце праці відповідача їй не відоме, кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Примирення між нею та відповідачем неможливе. Подальше їхнє спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, подав письмове заперечення на позов, згідно якого погоджується сплачувати аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав

З свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ № 043296, виданого відділом РАЦСу м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, вбачається, що 11.08.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Буньо», актовий запис № 416. (а.с. 3)

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Крім цього, матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що за час перебування у шлюбі в них народився син ОСОБА_3, який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що також не оспорюється сторонами по справі. (а.с. 4)

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання сина, а відповідач зобо»язаний таку допомогу надавати, але оскільки позивач не додала жодних підтверджень про доходи відповідача, і не відомо з чого виходила при визначенні розміру аліментів, то позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.110, 112, 180-183 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 11 серпня 2006 року відділом РАЦСу м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 416.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідент.№ НОМЕР_1) на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 20.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 - 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок - судових витрат в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В