АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 193/1366/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2381/К/14
суддя Шумська О.В.
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів:
Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі: Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 08
жовтня 2014 року по цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

відповідач ОСОБА_2,

позивач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
посилаючись на те, що за договором
процентної позики від 09 грудня 2010 року
вона надала в борг відповідачу грошові
кошти в розмірі 3 000,00 грн. під 10%
щомісячних з умовою їх повернення до
погашення усієї суми боргу.

Посилаючись на те, що у грудні 2013 року
вона звернулась до відповідача з
письмовою вимогою про повернення
боргу, яка не була виконана, просила суд
стягнути з відповідача на свою
користь: заборгованість за договором
позики у загальному розмірі 11 800 грн. та
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 08
жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договором позики у
розмірі 10 800,00 грн. та судові витрати у
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення відсотків, стягнувши лише
суму боргу у розмір 3 000,00 грн.,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права при задоволенні
позовних вимог про стягнення відсотків
та неврахування судом пропуску
позивачем строків позовної давності на
звернення до суду із такими вимогами.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив
обставини справи, дав їм належну оцінку
і відповідно до вимог процесуального і
матеріального закону обґрунтовано
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Так, відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору та
його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей (ч.2
ст. 1047 ЦК України).

Факт укладення між сторонами договору
позики підтверджується оригіналом
розписки відповідача від 09.12.2010 року за
якою вона зобов'язалася повернути
ОСОБА_3 борг у розмірі 3 000 грн. та
сплачувати щомісячно 10% за
користування грошима (а.с. 19). Факт
складання зазначеної розписки не
оспорюється відповідачем.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності підстав для стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованості за договором
процентної позики з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються
щомісячно до дня повернення позики.
Договір позики вважається
безпроцентним, якщо: він укладений між
фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподаткованого мінімуму.

З розписки ОСОБА_2 від 09.12.2010 року, яка по
своїй суті являється договором
процентної позики, щомісячний розмір
процентів за цим Договором складає 10%
від розміру позики та їх сплата
здійснюється щомісячно.

Судом першої інстанції встановлено та
не спростовано у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_2 взяті на себе
зобов'язання не виконала, а тому
позивач має право на стягнення суми
боргу у розмірі 3 000,00 грн. та процентів
за користування грошовими коштами за
період з дня укладення договору
(грудень 2010 року) по день звернення до
суду (липень 2014 року), тобто за 40 повні
місяці за вирахуванням суми сплаченої
ОСОБА_2 в рахунок погашення відсотків у
січні 2014 року в розмірі 4 200,00 грн., що
становить 7 800,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропуску позивачем строку позовної
давності для звернення до суду з
позовом про стягнення відсотків
колегією суддів відхиляються,
оскільки, як встановлено судом першої
інстанції та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, у січні 2014 року
ОСОБА_2 було сплачено 4 200,00 грн. в
рахунок погашення заборгованості за
відсотками, що згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК
України перервало перебіг позовної
давності.

Доводи відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції про
те, що нею повністю погашено
заборгованість по договору позики
колегією суддів відхиляються,
оскільки: по-перше, такі доводи не
підтверджені жодним належним та
допустимим доказом у розумінні ст. ст.
58-59 ЦПК України, по-друге, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в межах заявлених позовних
вимог та доводів апеляційної скарги (ч.
1 ст. 303 ЦПК України), а ОСОБА_2 ні в суді
першої інстанції, ні в апеляційній
скарзі не заперечувала наявність у неї
заборгованості за договором позики.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Суд не допустив порушень
матеріального або процесуального
закону, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 08
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: