Справа № 361/8602/13ц Головуючий у І інстанції Шинкар А.О.
Провадження № 22-ц/780/1913/14 Доповідач у 2 інстанції Таргоній
Категорія 44 13.03.2014
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець А.І .,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на підставі договору дарування, укладеного 06.02.2008 року між ним та його батьком ОСОБА_3, він є власником 7/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. І. Сірка, 31 в м. Бровари Київської області.

Зазначена частина будинку розташована на земельній ділянці площею 0,0757 га, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22.05.2002 року згідно рішення Броварської міської ради Київської області від 15.01.2002 року № 22. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Власником 3/10 частини вказаного будинку та суміжної земельної ділянки площею 0,0757 га є його сестра відповідач у справі.

17.03.2008 року його батько ОСОБА_3 помер. Після його смерті відповідач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та претендує на ? частину земельної ділянки площею 0,0757 га, на якій розташована належна йому частина будинку.

Позивач вважає, що вказана земельна ділянка не може бути спадковим майном, оскільки після набуття ним права власності на 7/10 частини будинку на підставі договору дарування, до нього відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України перейшла у власність і земельна ділянка площею 0,0757 га, на якій розташована належна йому частина будинку та яка є необхідною для його обслуговування. Тому просив визнати на ним право власності на земельну ділянку площею 0,0757 га.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договором дарування частини будинку не визначено порядок та умови набуття позивачем права власності на земельну ділянку та її розмір, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що для обслуговування належної йому частини будинку необхідна земельна ділянка саме площею 0,0757 га.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 120 ЗК України, (в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Броварської міської ради Київської області від 15.01.2002 року № 22 ОСОБА_3, проживаючому ІНФОРМАЦІЯ_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 757 кв.м. для обслуговування жилого будинку.

На підставі вказаного рішення 22.05.2002 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0757 га по вул. І. Сірка 31 в м. Бровари, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Згідно договору дарування частини будинку, укладеного 06.02.2008 року, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар приміщення: 1-1 (веранда) площею 1,1 кв.м., приміщення 1-1 (веранда) площею 10,5 кв.м., приміщення 1-2 (кухня) площею 8,5 кв.м., приміщення 1-3 (санвузол) площею 4,5 кв.м., житлові кімнати 1-4, 1-5, 1-6 житловою площею 36,9 кв.м., а також сарай Б, ? частину сарая-гаража В, погріб Г, вбиральня Д, колодязь К, тротуар Т, огорожа N, що становить 7/10 частини житлового будинку № 31 по вул. Сірка в м. Бровари Київської області.

Власником 3/10 частини вказаного жилого будинку та земельної ділянки площею 0,0757 га, на якій розташована ця частина будинку є ОСОБА_2.

17.03.2008 року помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку площею 0,0757 га, що належала йому на підставі державного акту на право приватної власності, виданого 22.05.2002 року.

27.11.2012 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, 16.04.2013 року така ж заява була подана і відповідачем.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що разом із 7/10 частиною будинку № 31 по вул. Сірка в м. Бровари Київської області йому перейшла у власність і спірна земельна ділянка площею 0,0757 га, на якій він розташований.

В договорі дарування, укладеного 06.02.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, не визначено порядок та умови набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку та її розмір.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, який розмір спірної земельної ділянки займає частина будинку № 31 по вул. Сірка в м. Бровари Київської області, яка належить йому на праві власності.

Таким чином, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін у справі, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: Таргоній Д.О.

ОСОБА_4

ОСОБА_5