КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/2904/14-ц
Провадження № 2/505/1453/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

28.08.2014 року
м. Котовськ

Котовський міськрайонний суд Одеської
області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, та виселення з
житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та виселення з житлового
приміщення, стверджуючи, що йому на
праві власності належить житловий
будинок, розташований у АДРЕСА_1. 19
січня 2004 року він одружився з
відповідачем ОСОБА_2. За час проживання
у шлюбі у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син ОСОБА_3.

За ствердженнями позивача сумісне
життя з відповідачем не склалося,
внаслідок різних поглядів на життя.
Позивач стверджує, що фактично шлюбні
відносини між сторонами припинені.

У вказаному житловому будинку
зареєстрована ОСОБА_2 - дружина
позивача. Остання у добровільному
порядку знятися з реєстраційного
обліку та виселитися з будинку за
вказаною адресою не бажає.

Позивач уточнив позовні вимоги та
просив суд визнати відповідача ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
належний йому на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_1. Усунути
перешкоди у здійсненні ним права
власності та виселити відповідача з
належного йому на праві власності
житлового будинку АДРЕСА_1 без надання
їй іншого житла.

З огляду на наведене позивач звернувся
до суду із вказаною позовною заявою.

У судовому засіданні позивач та
його представник - адвокат ОСОБА_4
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_5 у судовому засіданні
заперечував проти позову. Вказував, що
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
розірваний.

Вислухавши доводи позивача,
заперечення відповідача та вивчивши
матеріали цивільної справи судом
встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст.156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку(квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням, а ч.3 цієї статі
передбачає, що до членів сім'ї власника
будинку належать особи, зазначені в ч.2
ст.64 цього Кодексу (до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки).

Представник відповідача вказував, що з
матеріалів позову та взагалі ніякої
угоди, а тим більше договору найму
жилого приміщення між сторонами не
укладалося, тому вважає посилання
позивача на вимоги ст. 158 ЖК України та
вимоги ст. 169 ЖК України є
безпідставними.

ОСОБА_2 оселилась у будинку АДРЕСА_1, як
дружина ОСОБА_1, що передбачається ч.1
ст.156 ЖК України.

За таких обставин представник
відповідача вважав, що у ОСОБА_2 на
законних підставах виникло право на
користування будинком позивача, яке не
припиниться навіть в випадку
розірвання з нею шлюбу ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_1
від 20.05.2005 року, сторони по справі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб
19.01.2004 року.

А ні позивачем, а ні відповідачем
відомостей про розірвання шлюбу до
суду не надано.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу житлового будинку від
15.08.1997 року, який посвідчений приватним
нотаріусом Котовського міського
нотаріального округу - ОСОБА_7, ОСОБА_1
належить житловий будинок,
розташований у АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача чи
членів його сім'ї за ними зберігається
житлове приміщення протягом 6 місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи більш
встановлених строків проводиться в
судовому порядку.

Відомостей щодо відсутності ОСОБА_2 за
вказаною адресою, позивачем по справі
до суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України
вважається, що член сім'ї власника
житлового приміщення втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
без поважних причин понад один рік.

З урахуванням того, що відповідач
являється дружиною ОСОБА_1, тобто
членом сім'ї власника житлового
будинку, суд не вважає можливим до
виниклих правовідносин, застосувати
вимоги ст. 405 ЦК України, на підставі ч. 1
ст. 8 ЦК України (аналогія закону).

Згідно ст.150 Житлового кодексу
України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю
на свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати,

укладати інші не заборонені законом
угоди.

Відповідно до вимог ст.156 ЖК
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку(квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Частина 3 ст.156 ЖК України передбачає, що
до членів сім'ї власника будинку
належать особи, зазначені в ч.2 ст.64
цього Кодексу (до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки.) Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
судом встановлено, що угоди, або
договору найму жилого приміщення між
сторонами укладено не було, тому
посилання позивача на вимоги ст. 158 ЖК
України, щодо найму приміщення, не
можуть бути прийняті судом до уваги.

Також суд не вважає можливим до
виниклих правовідносин застосувати
норму ст.169 ЖК України, яка передбачає
виселення наймача в разі припинення
договору найму жилого приміщення,
оскільки відповідач ОСОБА_2 не
являється наймачем вказаного
житлового будинку.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

За таких обставин, у відповідача
на законних підставах виникло право
користування житловим будинком, яке не
припинилося у зв'язку із припиненням
фактичних шлюбних відносин.

Тому відсутні правові підстави
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись вимогами ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 212,
213-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, та виселення з житлового
приміщення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку в апеляційний суд
Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-ти денний
строк апеляційної скарги.

Особа яка не була присутня у судовому
засіданні при оголошені рішення може
оскаржити його в 10 денний строк з дня
отримання його копії.

Суддя:
Н.В. Бондаренко