УХВАЛА

судового засідання

01 грудня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові заяву
відповідача ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення суду від 08.04.2011 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 08.04.2011 року,
ухваленому у справі за вищезазначеним
позовом, позовні вимоги задоволено
повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 93 895,51
доларів США, що в гривневому
еквіваленті відповідно до курсу НБУ
становить 747 849,56 грн. заборгованості за
договірним зобов'язанням. Вирішено
питання судових витрат.

Відповідач звернулась до суду із
заявою про перегляд заочного рішення,
мотивуючи тим, що не з'явилась в судове
засідання з поважних причин, оскільки
повістки на її адресу не надходили.
Крім того, за умовами кредитного
договору, боржник зобов'язаний
повернути кредит на наступний день
після спливу 30 днів від моменту
отримання від позивача письмової
вимоги. Мотиви рішення в такому випадку
про існування простроченого боргу є
хибними, оскільки між сторонами на час
подачі позову був відсутній спір як
такий, і тому, нема підстав для висновку
про невиконання зобов'язань у
погоджений строк. Також, чинним
законодавством не передбачено
стягнення штрафних санкції, розмір
яких виражено в іноземній валюті з
подальшим зазначенням гривневого
еквіваленту. Проте, розмір пені в
розрахунку позивача обраховано саме в
іноземній валюті, що було стягнуто
рішенням суду. Таким чином, вважає, що
рішення суду не може залишатись в силі
та підлягає скасуванню.

В судове засідання учасники процесу не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Представники відповідача та
позивача у справі подали до суду заяву
про розгляд справи у їх відсутності, і
при цьому, останній також подав до суду
письмові заперечення проти заяви
відповідача. Так, відповідно до
цивільно-процесуального
законодавства, у разі відсутності осіб
які беруть участь у справі за
зареєстрованою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином. Оскільки
відповідач свідомо не отримувала
поштової кореспонденції, яка надходила
із суду, і при цьому, не повідомила
завчасно причин своєї неявки, вважає,
що в судове засідання вона не з'явилась
без поважних причин. Крім того, після
порушення відповідачем грошових
зобов'язань, банком скеровувалась
досудова вимога про дострокове
повернення коштів, яку відповідач
проігнорувала і що стало підставою для
звернення до суду. Тому, позиція
відповідача про відсутність спору за
кредитним договором є помилковою.
Також, звертає увагу, що розмір
заборгованості, який стягнуто судовим
рішенням, переведено в еквівалент до
національної валюти, що відповідає
вимогам закону і також не може
вважатись підставою для перегляду
заочного рішення. На останок просить
врахувати, що відповідач пропустила
строк для подачі заяви про перегляд
заочного рішення, оскільки таке
рішення неодноразово було на
примусовому виконанні, в процесі чого
було реалізовано предмет іпотеки, і в
своїх заявах, адресованих на адресу
виконавчої служби, відповідач
зазначала, що обізнана з існуванням
судового рішення.

Розглянувши заяву про перегляд
заочного рішення, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
заява не підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

У відповідності до ст.231 ЦПК України суд
може своєю ухвалою за результатами
розгляду заяви про перегляд заочного
рішення залишити заяву без задоволення
або скасувати заочне рішення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Ці дві підстави повинні бути в
сукупності, є взаємозалежними і окремо
одна від одної не можуть бути правовим
підґрунтям для скасування заочного
рішення. Верховний суд України в своїх
узагальненнях «Практика ухвалення та
перегляду судами заочних рішень у
цивільних справах» від 01.05.2007р. визнав
правильною практикою тих судів, які
скасовують заочне рішення лише за
наявності двох підстав, визначених у
ст. 232 ЦПК України.

Судом встановлено, що справа
розглянута за відсутності відповідача.
При цьому, судові повістки відповідачу
направлялись за адресою, вказаною в
позові і де була зареєстрована
відповідач, згідно відповіді
відповідного органу реєстрації. Одна
така судова повістка була нею одежана,
що стверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.50),
і відповідно, є всі підстави вважати, що
відповідач була обізнаною про
існування цивільно-правового спору
відносно неї. Як вірно вказує
представник позивача, згідно вимог ч. 5
ст. 74 ЦПК України, фізичним особам, які
не мають статусу підприємців, - за
адресою їх місця проживання чи місця
перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку. У разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином. За таких
обставин, причини неявки в судові
засіданні слід визнати неповажними, що
само-по-собі виключає можливість
задоволення позову.

Крім того, не може бути взятою до уваги
позиція відповідача про відсутність
спору між сторонами та неможливість
стягнення штрафних санкцій в іноземній
валюті.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимога про дострокове виконання
грошових зобов'язань у зв'язку з
порушенням його виконання
направлялась відповідачу 04.08.2010р. (а.с.21)
та була отримана нею 13.08.2010р., що
стверджується копією повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.21
зв.). Така вимога була нею
проігнорована, і відповідно у банку
були всі підстави для звернення до суду
із згаданим позовом. Крім того,
аналогічні обставини підтверджуються
розрахунком заборгованості (а.с.6), де
можна споглядати систематичне
невиконання боржником взятих на себе
зобов'язань, внаслідок чого у банку, за
умовами кредитного договору, виникає
право на дострокове стягнення всієї
суми боргу.

Що стосується позиції про відсутність
законодавчих підстав для обрахунку
пені в іноземній валюті і подальше
стягнення такої суми боргу в
еквіваленті до національної валюти - її
взагалі слід визнати необґрунтованою.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч. 3 цієї статті, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 533, якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

За своєю правовою природою, неустойка є
лише одним з видів забезпечення
виконання зобов'язань. Оскільки за
умовами кредитного договору основне
зобов'язання виражено в іноземній
валюті, забезпечення його виконання
може також здійснюватись в іноземній
валюті, однак з умовою визначення
еквіваленту до національної валюти, що
не буде суперечити ні змісту ст. ст. 192,
533 ЦК України, ні положенням Декрету КМУ
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю».

Таким чином, враховуючи, що дві
обов'язкові підстави для скасування
заочного рішення не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
суд залишає заяву без задоволення.

Керуючись ст.231 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення суду від 08.04.2011 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості - залишити без
задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:
Леньо С. І.