Справа № 459/2064/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6089/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника відповідача - Кошевого
А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 11 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 10000
гривень на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров»я при виконанні трудових
обов»язків, внаслідок професійного
захворювання. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач,
просить його скасувати з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
довідка МСЕК про відсоток стійкої
втрати працездатності є тільки
підставою для розрахунку і
відшкодування потерпілому
матеріальної шкоди - частини
втраченого заробітку, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Зазначає, що позивачем
не було долучено жодного медичного
висновку про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв»язку з ушкодженням здоров»я на
виробництві та не було обґрунтовано з
чого позивач виходив при оцінці
розміру відшкодування заподіяної
моральної шкоди. На думку апелянта,
позивачем не доведено, що саме від
професійного захворювання він терпить
моральні і фізичні страждання.

В судове засідання позивач не з»явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений у встановленому
процесуальним законом порядку,
клопотань про відкладення розгляду
справи від нього не надходило, а тому
справу розглянуто апеляційним судом
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України
у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача в
підтримання апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримав
професійне захворювання (акт
розслідування від 26.02.2003 року) за час
роботи в підземних умовах шахти
«Відродження» протягом 18 років і 11
місяців (а.с.13-14).

Висновком Львівської обласної МСЕК від
28.02.2003 року позивачеві вперше
встановлено втрату професійної
працездатності 50% з 31.01.2003 року та третю
групу інвалідності у зв'язку з
професійним захворюванням (а.с. 15-16).

Висновком Львівської обласної МСЕК від
05.02.2004 року, у зв»язку з переоглядом,
позивачеві підтверджено втрату
професійної працездатності 50%, з яких:
20% - радикулопатія, 30% - силікоз (а.с. 18).

Висновком Львівської обласної МСЕК від
31.10.2006 року, у зв»язку з черговим
переоглядом, позивачеві підтверджено
втрату професійної працездатності 50%, з
яких: 20% - радикулопатія, 30% - силікоз
(а.с.19).

Висновком Львівської обласної МСЕК від
17.01.2008 року, у зв»язку з черговим
переоглядом, позивачеві безтерміново
встановлено втрату професійної
працездатності 60%, з яких: 40% - силікоз, 20%
- радикулопатія, та третю групу
інвалідності (а.с.20-21).

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання та наданих позивачем
виписок з історії хвороби, позивач
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні (а.с.22-33).

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування за
рахунок відповідача моральної шкоди,
суд першої інстанції правильно виходив
із норм ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі й виплати компенсації за
моральну шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Враховуючи той факт, що позивачеві
вперше було встановлену стійку втрату
працездатності 28.02.2003 року з 31.01.2003 року,
тобто до набрання чинності 01.01.2006 року
Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік», а також до набрання
Законом України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», якими було зупинено
дію норм, що передбачали право
потерпілих на відшкодування моральної
шкоди, та до внесення змін Законом
України від 23.02.2007 року до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
позивач має право на відшкодування
моральної шкоди з Фонду соціального
страхування, незалежно від моменту
звернення до суду.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних,безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Частиною першою ст.9 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». У відповідності до
п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 цього
Закону, грошову суму за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому виплачує Фонд
соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку.

Наведене вище, спростовує мотиви
апеляційної скарги відповідача про
відсутність підстав для задоволення
позову з мотивів відсутності даних про
звернення позивача безпосередньо до
відповідача з заявою про виплату
моральної шкоди з долученням висновку
МСЕК про встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами,
внесеними Постановою від 25.05.2001 року №5,
моральна шкода може полягати, зокрема,
у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду від 27
січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена постійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності

Таким чином, з урахуванням
конституційної значимості здоров'я як
невідчужуваного і непорушного блага,
що належить людині від її народження й
охороняється державою, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заявлена вимога є обґрунтованою і факт
спричинення моральної шкоди
позивачеві ушкодженням здоров»я на
виробництві доведеним.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром
відшкодування моральної шкоди,
оскільки він відповідає засадам
розумності та справедливості за
встановлених обставин у справі з
урахуванням тривалості роботи в
шкідливих умовах, встановленого
позивачеві ступеня стійкої втрати
працездатності та групи інвалідності,
характеру отриманого ушкодження
здоров»я та наслідків від такого
ушкодження для позивача.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, фактичні обставини
справи, давши належну оцінку доказам,
які є в матеріалах справи, застосував
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, доводи апелянта не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а оскаржуване рішення суду - залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.