АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4865/14 Головуючий 1 інст.: Бабкова Т.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Зазулинської Т.П., Кругової С.С. при секретарі - Каменській Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, -

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати його особистою приватною власністю автомобіль Mersedes Benz E-240, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 1985 року до 29 жовтня 2012 року.

З 2001 року подружжя разом не проживало, сімейних відносин не підтримувало, спільного бюджету не мало. З вересня 2001 року позивач проживає з ОСОБА_3, з якою має спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2004 році він придбав автомобіль Mersedes Benz E-240, 2002 року випуску.

Вважаючи, що автомобіль придбано ним у той час, коли подружжя припинило шлюбні відносини, просив позов задовольнити.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року позов задоволено. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль Mersedes Benz E-240, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 559,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що суд дійшов безпідставного висновку про придбання позивачем автомобіля за кошти, що зароблені ним самостійно під час окремого проживання з відповідачем.

Суд не взяв до уваги висновки, викладені у рішенні Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.61 СК України.

Вважала, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу сторін, а тому суд зробив помилковий висновок про те, що вона повинна доводити придбання цього автомобіля за сумісні кошти.

Суд, вирішуючи спір, не встановив обсяг спільного майна.

Суд не взяв до уваги, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.10.2012 року змінено рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі №2033/5185/12 і виключено посилання на те, що сторони починаючи з 1999 року разом не проживають.

Не взяті до уваги обставини встановлені рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2012 року, яким у позові ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_2 і визнання спірного автомобіля спільною власністю було відмовлено.

Не враховані і висновки рішення Харківського районного суду Харківської області від 13.07.2013 року по справі 635/2565/13-ц, яким встановлений факт належності спірного автомобіля до спільного майна подружжя.

Вважала, що суд неправильно розподілив судові витрати між сторонами.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль був придбаний позивачем за кошти, що зароблені ним самостійно, під час окремого проживання із відповідачем у звязку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин.

При цьому судом взяті до уваги висновки судових рішень по справам за участі тих самих сторін, які були ухвалені раніше.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що з вересня 2001 року не підтримував шлюбних відносин з ОСОБА_1, не мав з нею спільного бюджету та не вів спільного господарства. З цього часу він фактично проживав з ОСОБА_3 у будинку, належному матері позивача за адресою: Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул. Радянська, 49.

Ця обставина встановлена рішеннями судів і суд першої інстанції обґрунтовано визнав її такою, що не підлягає доказуванню.

Так, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.08.2012 року встановлено, що сторони починаючи з 1999 року разом не проживають, ОСОБА_2 з вересня 2001 року проживає з ОСОБА_3 та має з нею спільну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25-26).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2012 року це рішення змінено. З його мотивувальної частини виключено посилання на те, що сторони починаючи з 1999 року разом не проживають.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2013 року залишено без змін рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2012 року. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 вступив у фактичні шлюбні відносини з 2001 року з ОСОБА_3, з якою проживає і на сьогоднішній день (а.с. 31-32).

Таким чином судовими рішеннями, ухваленими раніше, було встановлено спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у той час як позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_1

Оскільки перебування у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою і проживання сторін у різних населених пунктах виключає шлюбні відносини між сторонами, суд першої інстанції вирішуючи спір правильно застосував положення ч.6 ст.57 СК України, згідно якого суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їх окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Посилання апеляційної скарги на те, що під час вирішення спору суд повинен був встановити обсяг майна, що є спільною власністю подружжя, не ґрунтується на вимогах закону, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2013 року не може бути доказом належності спірного автомобіля до спільної власності подружжя, оскільки цей факт ним безпосередньо не встановлений.

Рішення Конституційного суду України, на яке посилається відповідач, правовідносини, які виникли між сторонами не регулює, а тому посилання на нього необґрунтоване.

Судові витрати розподілені судом у відповідності до правил ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судова колегія з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: