Справа № 459/694/13 Головуючий у 1
інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/7397/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак
О.В., Федоришина А.В.

при секретарі:
Івановій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства ДП "Львівугілля" на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП
"Львіввугілля", про стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Львіввугілля" в користь
ОСОБА_2 10000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Вважає, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Покликається на те, що
позивачем не надано належних доказів
заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що з 7 квітня 1981 року по 20
липня 1990 року та з 4 січня 2011 року по 19
листопада 2011 року позивач працював на
гірничих посадах шахти ім. Лопатіна та
шахти "Великомостівська" ДП
"Львіввугілля", в шкідливих умовах
праці, що стверджується копією
трудової книжки, виданою на ім»я
ОСОБА_2, 1962 року народження.

Позивач, внаслідок погіршення стану
здоров'я після роботи на шахті,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Частиною 2 статті 153 КЗпПУ
стверджується, що забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

З матеріалів справи, а саме з медичного
висновку, виданого профпатологічним
відділенням Львівської обласної
клінічної лікарні, вбачається, що
підставою для встановлення
профзахворювання позивачу є тривалий
пиловий підземний стаж з перевищенням
рівнів запиленості.

На підставі статті 237-1 Кодексу законів
про працю України, відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

З Акту розслідування професійного
захворювання від 12 грудня 2011 року
вбачається, що професійне захворювання
виникло у позивача внаслідок роботи у
шкідливих умовах на протязі роботи з 1981
року по 1990 рік електрослюсарем
підземним на шахті ім. Лопатіна; в 2011
році електрослюсарем підземним на
шахті "Великомостівська" при
недостатньому виконанні протипилових
заходів, невиконання вимог ДСП та норм
для підприємств вугільної
промисловості.

Згідно довідки обласної МСЕК серії 10
ААА від 21 березня 2012 року позивачу
встановлено безтерміново 50% втрати
працездатності у зв'язку з
профзахворюванням та ІІІ групу
інвалідності.

Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27 березня 1997 року
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
працездатності.

Також, Пунктом 13 Постанови Пленуму
Верховного суду № 4 від 31 березня 1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" встановлено, що відповідно до ст.
237-1 Кодексу законів про працю України
(яка набрала чинності 13 січня 2000 року)
за наявності порушення права
працівника у сфері трудових відносин (
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах тощо), яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Під моральною шкодою, згідно з п.3
згаданої постанови Пленуму Верховного
Суду України, слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

На підставі ч.1 п.9 вищезазначеної
постанови Пленуму ВСУ, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням
потерпілого-спростування інформації
редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини
рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року, ушкодження
здоров'я заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів судом встановлено, що позивачу
спричинено моральну шкоду, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, внаслідок професійних
захворювань при виконанні своїх
трудових обов'язків, в зв'язку з якими
йому було встановлено 50 % втрати
професійної працездатності. Він не має
можливості повноцінно працювати та для
організації свого життя доводиться
докладати додаткові зусилля.

Відповідно до запису в трудовій книжці
ОСОБА_2 звільнений 19 листопада 2011 року
згідно наказу № 301-к за станом здоров'я.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

При визначенні розміру моральної
шкоди, суд першої інстанції вірно взяв
до уваги глибину моральних страждань,
отриманих позивачем внаслідок
професійного захворювання, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, а також з того, що
позивач має порушення здоров'я зі
стійким розладом функцій організму,
які призводять до обмеження
життєдіяльності, втрати нормальних
життєвих зв'язків, та прийшов до
вірного висновку про стягнення з
відповідача в користь позивача 10000 грн.
моральної шкоди так як вимоги про
стягнення 50000 грн. моральної шкоди є
завищені та належним чином не
обґрунтовані.

Встановленими обставинами та
матеріалами справи спростовуються
твердження апелянта щодо відсутності
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди.

Судом першої інстанції вірно
встановлені фактичні обставини справи,
правильно застосований матеріальний
закон та дотримана процедура
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п.
1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
Підприємства "Львівугілля" в особі
Відокремленого підрозділу Шахта
"Великомостівська" - відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 11
серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: