Придніпровський районний суд
Справа № 711/8346/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Черкаси

Придніпровський районний суд м.
Черкаси в складі:

головуючого - судді
Позарецької С.М.

при секретарі
Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та
піклування Черкаської районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини з
батьком, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган
опіки та піклування Черкаської
районної державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини з
батьком. Свої позовні вимоги мотивує
тим, що 20.10.2010 року шлюб між ним та
відповідачкою розірвано. Від шлюбу
мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син
проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу син постійно
проживає за місцем його проживання.
Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов проживання від
22.07.2014 р. виявлено, що ОСОБА_3 постійно
проживає разом з ним та його матір'ю,
тобто бабусею, має окрему кімнату,
забезпечений всім необхідним для
навчання та проведення дозвілля.
Позивач забезпечує свого сина всім
необхідним та займається його
вихованням.

Наведене свідчить, що він приділяє
увагу сину, самостійно опікується
здоров'ям, духовним та моральним
вихованням, навчанням сина. Займається
підприємницькою діяльністю, працює
менеджером зі збуту та має власний
дохід, який дозволяє йому
забезпечувати матеріальні потреби
свої та сина у повному обсязі. За місцем
проживання та роботи він
характеризується позитивно. Вважає, що
перебування сина з матір'ю в іншому
населеному пункті створює небезпеку
для життя дитини та його здоров'я,
оскільки відповідачка не отримує
стабільний дохід, не має власного житла
в іншому населеному пункті.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, проголошено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості: малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Стаття 8 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачає право кожної
дитини на рівень життя, достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або
особи,які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, позивач просить суд
визначити місце проживання ОСОБА_3,
разом з батьком ОСОБА_1, за місцем
проживання останнього.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
повністю підтримав заявлені вимоги і
просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_4 повністю підтримав
заявлені вимоги і просив їх
задовольнити. Додатково пояснив, що
20.10.2010 року шлюб між позивачем та
відповідачкою розірвано. Від шлюбу
сторони мають сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає з позивачем
за адресою: АДРЕСА_1, дитині на даний час
8 років, навчається у школі №3 м.Черкаси
в 3-му класі. Батько кожного дня
відвозить сина до школи. Після
розірвання шлюбу син постійно проживає
за місцем проживання позивача. ОСОБА_3
постійно проживає разом з батьком та
бабусею, має окрему кімнату,
забезпечений всім необхідним для
навчання та проведення дозвілля.
Позивач забезпечує свого сина всім
необхідним та займається його
вихованням. Він приділяє увагу сину,
самостійно опікується здоров'ям,
духовним та моральним вихованням,
навчанням сина. Батько має стабільний
дохід, який дозволяє йому
забезпечувати матеріальні потреби
сина. За місцем проживання та роботи
він характеризується позитивно.
Відповідач - мати дитини має наміри
виїхати за кордон на роботу, а тому
батько хоче визначити місце
проживання дитини з батьком. Між
батьками особистих неприязних
відносин не існує. Батько дитини не
перебуває на обліку у психо-,
наркодиспансері. Син не заперечує
проти проживання з батьком.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги визнала
повністю. Додатково пояснила, що син
рік тому переїхав жити до батька в с.
Тубільці, так як по своїй роботі вона не
могла бути постійно з дитиною. На даний
час вона має намір виїхати за кордон.
Позивач дуже добрий батько, йому вона
довіряє свого сина. Позивач забезпечує
сина всім необхідним та займається
його вихованням. Тому не заперечувала
проти задоволення позову.

В судове засідання представник
третьої особи - Органу опіки та
піклування Черкаської районної
державної адміністрації не з'явився. До
початку слухання справи надано
клопотання з проханням про розгляд
справи буз участі їх представника.

Заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у розгляді справи,
дослідивши докази в їх сукупності на
підставі повного, об'єктивного та
всебічного дослідження, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення за таких підстав:

встановлено, що між сторонами по
справі 20.10.2010 року розірвано шлюб,
відповідно до даних свідоцтва про
розірвання шлюбу (Серія 1-СР №056613).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до даних
свідоцтва про народження Серія 1-СР
№036132. Син проживає з ним за адресою:
АДРЕСА_1.

Як зазначено в довідці №908 від
22.07.2014р., виданої виконкомом
Тубільцівської сільської ради гр.
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, але фактично постійно
проживає без реєстрації в АДРЕСА_1.

Згідно довідки-характеристики, виданої
виконкомом Тубільцівської сільської
ради №910 від 22.07.2014 гр. ОСОБА_1 за місцем
проживання характеризується
позитивно. Також позитивно він
характеризується за місцем роботи, що
підтверджується відповідною
характеристикою, виданою ТОВ
«Рось-Світанок-Агро».

Згідно із даними акту обстеження
житлово-побутових умов проживання від
22.07.2014р., - ОСОБА_3 постійно проживає
разом з батьком та бабусею, має окрему
кімнату, забезпечений всім необхідним
для навчання та проведення дозвілля.
ОСОБА_1 забезпечує свого сина всім
необхідним та займається його
вихованням.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України (ст. 4 ЦПК
України). Способи захисту визначені ст.
16 ЦК України. Відповідно до
положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Докази надаються сторонами та іншими
особами, що беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України).
Крім того, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК
України).

Згідно із ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Отже, чинним законодавством
встановлений принцип повної рівності
обох батьків у питаннях виховання
дітей, і жоден із них не має будь-яких
переваг.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини, яка набула чинності для
України 27 вересня 1991 року,
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачає право кожної
дитини на рівень життя, достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або
особи,які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 11 Закону України "Про
охорону дитинства" батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 р.
(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.,
дата набуття чинності для України 27
вересня 1991 р.), - в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частинами 1 і 2 ст. 15 Закону
України "Про охорону дитинства" дитина,
яка проживає окремо від батьків або
одного з них, має право на підтримання з
ними регулярних особистих стосунків і
прямих контактів. Батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав щодо
дитини.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Як передбачено ст. 155 СК України,
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Згідно із ч.2 ст.159 СК України суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. За ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. З ст. 51 Конституції
України, сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, суд враховує факт визнання
відповідачем позову, поведінку кожного
з батьків; відповідальне ставлення та
бажання батька спілкуватися з сином;
відсутність будь-яких даних, які б
вказували про його негативну поведінку
щодо дитини; психологічний та
емоційний стан дитини, її вік, бажання
проживати з батьком, навчальний процес,
який в житті дитини займає значний
проміжок часу та має вагоме значення у
розвитку особистості дитини; місце
проживання дитини, як місце, яке
облаштоване індивідуально для дитини
предметами побуту, речами для навчання
та відпочинку, як середовище, до якого
дитина адаптована.

Таким чином, з'ясувавши обставини
справи, дослідивши наявні докази, суд
вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити, а саме: визначити місце
проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з
батьком ОСОБА_1 за місцем проживання
останнього: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та,
керуючись ст.ст. 159, 157, 155, 153, 141, 161 СК
України, Закону України "Про охорону
дитинства", Конвенцією про права
дитини, яка набула чинності для України
27 вересня 1991 року, Конвенцією про права
дитини до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 р.
(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.,
дата набуття чинності для України 27
вересня 1991 р., Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88,
174, 209-223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком
ОСОБА_1 за місцем проживання
останнього: АДРЕСА_1.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька