Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц-797/97/2014р.
інстанції Фисюк О.І.
Доповідач у апеляційній
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року колегія судової палати
з цивільних справ Апеляційного суду
міста Севастополя в складі:

головуючого - Колбіної Т.П.,

суддів - Клочка В.П., Козуб О.В.,

при секретарі - Малаховій Н.В.

за участю - позивача ОСОБА_4,
представника позивача ОСОБА_5,
представника Ленінської районної у
м.Севастополі Ради - Орлова Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Ленінського
районного суду м.Севастополя від 09
жовтня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, Ленінської
районної державної адміністрації
м.Севастополя, треті особи Головне
управління Держземагенства
м.Севастополя, Ленінська районна у
м.Севастополі Рада про визнання
частково недійсним розпорядження,
державних актів про право власності на
земельну ділянку, свідоцтва про право
на спадщину,

В С Т А Н О В И Л А:

18.09.2012 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до відповідачів, та уточнивши
позовні вимоги, просив визнати
недійсним розпорядження Ленінської
районної державної адміністрації м.
Севастополя від 04.03.1997 р. №234/1 в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_8
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний
акт на право приватної власності на
землю серії ІV-КМ №093830 від 21.05.1997 р.,
виданий ОСОБА_8 на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,0310 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1;
визнати недійсним Свідоцтво про право
на спадщину за законом №2-1123 від 03.07.2009
р., видане ОСОБА_7 на земельну ділянку
площею 0,0310 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ №085029, виданий ОСОБА_7
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0310 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач є власником 1/2 частки житлового
будинку АДРЕСА_1. Співвласником іншої 1/2
частки житлового будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_7, яка отримала дану власність у
спадок після ОСОБА_8 Відповідно до
технічного паспорту на житловий
будинок площа земельної ділянки
складає 0,0482 га. У 2011 році ОСОБА_4
дізнався, що за життя, у 1997 р., ОСОБА_8 на
підставі розпорядження ЛРДА м.
Севастополя № 234/1 від 04.03.1997 р. отримав у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,0310 га, що розташована по
АДРЕСА_1. На підставі даного
розпорядження у подальшому ОСОБА_8
отримав Державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІУ-КМ №093830 від 21.05.1997 р., а після його
смерті ОСОБА_7 отримала Свідоцтво про
право на спадщину за законом №2-1123 від
03.07.2009 р. на дану земельну ділянку, а на
підставі даного Свідоцтва - Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ №085029. Позивач вважає,
що розпорядження ЛРДА м. Севастополя
від 04.09.1997 р. №234-1 в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_8 земельної
ділянки площею 0,0310 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 є
незаконним, оскільки даним
розпорядженням суттєво порушені його
права як співвласника 1/2 частки
житлового будинку АДРЕСА_1. Тобто,
позивач вважає, що має право на 1/2
частку земельної ділянки АДРЕСА_1, але
не може реалізувати дане право в
порядку приватизації, оскільки
земельна ділянка оформлена лише на
одного із співвласників житлового
будинку, крім того, земельна ділянка, що
була передана у власність ОСОБА_8 на
підставі розпорядження, значно
перевищує його частку, оскільки станом
на 1997 р. ОСОБА_8 був власником 1/2 частки
житлового будинку АДРЕСА_1, а не
власником 5/8 часток будинку, як вказано
в договорі купівлі-продажу від 05.11.1973 р.,
на підставі якого й було прийняте
рішення про передачу у власність
ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,0310 га.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Севастополя від 09 жовтня 2013 року
позов задоволено. Визнано недійсним
розпорядження ЛРДА м.Севастополя від
04.03.1997 р. №234/1 в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_8 земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею
0,0310 га. Визнано недійсним Державний акт
на право приватної власності на землю
серії ІV-КМ №093830 від 21.05.1997 р., виданий
ОСОБА_8 на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0310 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Визнано недійсним Свідоцтво про право
на спадщину за законом №2-1123 від 03.07.2009
р., видане ОСОБА_7 на земельну ділянку
площею 0,0310 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. Визнано недійсним Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ №085029, виданий ОСОБА_7
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0310 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_7
подала апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового, яким
відмовити в задоволенні позову, вважає,
що рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не
застосований строк позовної давності.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення позивача,
представника позивача та представника
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, вважає, що остання підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості позовних вимог,
оскільки при приватизації земельної
ділянки співвласником будинку ОСОБА_8
були порушені права позивача.

З такими висновками погоджується
колегія суддів.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_4 є
власником ? частки житлового будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом
№3590 про право особистої власності на
домоволодіння, яке зареєстровано в
Севастопольському БТІ 29.10.1987 року за
реєстровим №209 в реєстраційній книзі 10
дод. Свідоцтво видане на підставі
рішення виконкому Ленінської районної
Ради депутатів трудящих №12/323 від 13.10.1987
року взамін договору купівлі-продажу
від 17.12.1979 року (а.с.5).

Відповідно до договору купівлі-продажу
за реєстровим №1-13754 від 05.11.1973 року
ОСОБА_8 придбав у власність 5/8 часток
житлового будинку з надвірними
побудовами по АДРЕСА_1 (а.с.41).

Відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину за законом за реєстровим №2-1121
від 03.07.2009 року ОСОБА_8 на підставі
Свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння, виданого
Севастопольським Управлінням
комунального господарства 29.10.1987 року
за №3590-1, згідно рішення Ленінської
районної Ради депутатів трудящих №12/323
від 13.10.1987 року, зареєстрованого у
Севастопольському БТІ 29.10.1987 року за
реєстровим №209 в реєстраційній книзі 10
дод., належала ? частка домоволодіння з
відповідною часткою надвірних
будівель по АДРЕСА_1 (а.с.58).

Розпорядженням Ленінської районної
державної адміністрації м.Севастополя
№234/1 від 04.03.1997 року передано у приватну
власність ОСОБА_8 земельну ділянку 0,0310
га по АДРЕСА_1. Правовстановлюючий
документ - договір купівлі-продажу
реєстровий номер 1-13754 від 05.11.1973 року (на
5/8 часток домоволодіння) та в
подальшому ОСОБА_8 виданий державний
акт на право приватної власності на
землю серії IV-КМ №093830, відповідно до
якого у приватну власність ОСОБА_8
передана земельна ділянка, розташована
на території АДРЕСА_1 площею 0,0310 га
(а.с.102-103).

Згідно листу першої Севастопольської
державної нотаріальної контори від
28.02.2013 року №388/01-16 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8
помер. Спадщину прийняла його дружина -
ОСОБА_7 (а.с.56).

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.57) ОСОБА_7 видано свідоцтво про
право на спадщину за законом від 03.07.2009
року реєстровий №2-1123 на земельну
ділянку площею 0,0310 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, що належала
спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі
державного акту серії IV-КМ №093830 на
право приватної власності на землю,
виданого 21.05.1997 року Ленінською
районною державною адміністрацією
м.Севастополя на підставі
розпорядження Ленінської районної
державної адміністрації м.Севастополя
і зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №90 (а.с.57).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 03 липня 2009 року
№2-1123 ОСОБА_7 виданий державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №085029 площею 0,0310 га
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.110).

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок по АДРЕСА_1 від 18.02.1987
року (технічний паспорт позивача)
загальна площа земельної ділянки по
фактичному користуванню 482 кв.м., площа
земельної ділянки відповідно до
документів 470 кв.м. (а.с.69).

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок по АДРЕСА_1 від 13.01.2012
року (технічний паспорт відповідача)
загальна площа земельної ділянки по
фактичному користуванню 482 кв.м., площа
земельної ділянки відповідно до
документів 470 кв.м. (а.с.72).

Крім того, в технічному паспорті на
житловий будинок по АДРЕСА_1 від 13.01.2012
року (технічний паспорт відповідача) у
розділі «особливі відмітки» зазначено,
що на земельну ділянку площею 470 кв.м.
видано рішення №3/78 від 02.02.1982 року
Севастопольською міською Радою
народних депутатів виконкому про
впорядкування індивідуального
землекористування. Документи, які б
підтвердили відведення земельної
ділянки площею 12 кв.м. в архів КП «БТІ та
ДРОНМ» СМР не надавались (а.с.74 зворотна
сторона).

Відповідно до ст. 42 ЗК УРСР 1997 року,
громадяни, яким жилий будинок,
господарські будівлі та споруди і
земельна ділянка належать на праві
спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЗК України
2001 року, громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі: придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності,
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування,
прийняття спадщини, виділення в натурі
(на місцевості) належної їм земельної
частки (паю).

Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
документу, що посвідчує це право, та
його державної реєстрації. Таким
документом на підставі ч. 1 ст. 126 ЗК
України є державний акт на право
власності на земельну ділянку.

Згідно ч. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ»№ 7 від 16.04.2004 року, до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі
статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до
статті 120 ЗК Законом України від 27
квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120
ЗК, переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх, а при переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних або юридичних осіб, які не
могли мати у власності земельні
ділянки, до них переходило право
користування земельною ділянкою.

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на день видання
Ленінською районною державною
адміністрацією м.Севастополя
розпорядження від 04.03.1997 року №234/1 на
праві власності належало по ? частки
житлового будинку АДРЕСА_1.

Оскільки позивач набув право власності
на 1/2 житлового будинку, він також набув
право на частину земельної ділянки, на
якій розміщений житловий будинок та
частину, яка необхідна для
обслуговування належної йому частини.

ОСОБА_7 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №085029 належить земельна
ділянка площею 0,0310 га (310 кв.м.), що
значно перевищує ? частку - 235 кв.м.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
розпорядження Ленінською районною
державною адміністрацією
м.Севастополя від 04.03.1997 року №234/1 про
передачу у власність ОСОБА_8 земельної
ділянки площею 0,0310 га по АДРЕСА_1, і всі
документи на дану земельну ділянку, що
були видані в подальшому, є
незаконними, оскільки загальна площа
земельної ділянки по АДРЕСА_1 470 кв.м., а
тому ОСОБА_8, а потім ОСОБА_7, та ОСОБА_4
повинно належати по 235 кв.м. земельної
ділянки - пропорційно часток у
домоволодінні.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропуску строку позовної давності
правомірно не були прийняті судом
першої інстанції, оскільки
відповідачем не доведено, що позивач
безперечно знав про приватизацію
земельної ділянки в розмірі, вказаному
в державному акті.

Доводи відносно того, що земельна
ділянка передавалась у власність
ОСОБА_8 відповідно його 5/8 частці в
будинку, а документи про право
власності на ? частку підроблені не
підтверджено належними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело б
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Севастополя від 09 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної чинності з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:
/підпис/ Т.П.
Колбіна

Судді:
/підпис/ В.П.
Клочко

/підпис/ О.В. Козуб

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя Т.П. Колбіна