Справа № 265/4416/13-ц
Провадження № 2/265/28/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного підприємства
«Жилфонд-Сервіс» про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання наказу про
звільнення незаконним та поновлення
його на роботі, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що він працював з 3 січня 2012
року на посаді двірника в ПП
«Жилфонд-Сервіс», виконуючи свої
обовязки належним чином. Вказує, що на
нього не надходило скарг або доган,
навпаки він має багато заохочень на
свою тривалу трудову діяльність. 7
травня 2013 року він вийшов на свою зміну
к 6-00 год. згідно встановленого графіку
та приступив до виконання покладених
на нього обов'язків. В 9-00 год. його
викликали та повідомили, що він
звільнений з ПП «Жилфонд-Сервіс» за
системне невиконання посадових
обов'язків. 16 травня 2013 року він отримав
поштою копію наказу про звільнення від
7 травня 2013 року. Вважаючи своє
звільнення незаконним, вказував, що до
нього раніше не застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення, а підставою
для звільнення стало наявність
неприязних стосунків позивача із
керівництвом відповідача внаслідок
незаконних дій представників ПП
«Жилфонд-Сервіс». На підставі
переліченого просив суд визнати наказ
від 7 травня 2013 року про звільнення
позивача незаконним та поновити ОСОБА_1
на роботі в ПП «Жилфонд-Сервіс» на
посаді двірника.

У подальшому позивач збільшив розмір
позовних вимог, додавши вимоги про
виплату йому середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу,
починаючи з 7 травня 2013 року по момент
поновлення на роботі, та про стягнення
на його користь завданої йому
моральної шкоди в розмірі 2000 грн.,
вказуючи, що протиправними діями
відповідача йому були спричиненні
моральні страждання.

У судовому засіданні позивач повністю
підтримав заявлені ним позовні вимоги,
наполягаючи на їх задоволенні у
повному обсязі. При цьому ОСОБА_1
зазначав, що повністю підтримує доводи,
викладені ним в позовній заяві,
додаючи, що його ніхто не ознайомлював
із доповідними, доганами, актами та
наказами на ПП «Жилфонд-Сервіс», тому
вважає їх підробленими, бо його ніхто
не опитував та пояснень не відбирав, а
факти викладені у цих документах не
відповідають дійсності. З наказом про
звільнення його також ніхто не
знайомив. Натомість він був постійно на
роботі 29 квітня 2013 року, 24 квітня 2013
року та 26 листопада 2012 року, та йому не
надавали для ознайомлення накази та
акти від цих дат. При цьому додавав, що 24
квітня 2013 року, коли він був на роботі
від ОСОБА_2 дізнався, що відносно нього
був складений акт про відсутність
позивача на робочому місці, хоча він
був присутній на роботі того дня.
Вважає, що його звільнення з роботи
було сплановано керівництвом
відповідача, оскільки він скаржився у
компетентні органи на керівництво
відповідача. Натомість він завжди
виконував свої посадові обовязки
належним чином, за що йому постійно
дякували мешканці будинків, територію
яких він обслуговував. Додавав, що у
нього з 10-00 год .до 11-00 год. перерва на
обід. Зазначав також, що з 8 травня 2013
року він на роботу не виходив, тому
відповідач повинен відшкодувати йому
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та завдану неправомірними
діями моральну шкоду.

Представник відповідача, який діє на
підставі довіреності, Косенко С. С., не
визнаючи заявлені ОСОБА_1 позовні
вимоги зазначив, що відносно позивача
до видачі наказу про його звільнення
було винесено дві догани за неналежне
виконання ним своїх посадових
обов'язків та за систематичну
відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.
Додавав, що позивач за його особистою
заявою був виключений з членів
профспілкового комітету ПП
«Жилфонд-Сервіс». На підставі
наявності відповідних письмових
доказів вважав доводи ОСОБА_1 такими, що
не ґрунтуються на законі, тому просив
суд повністю відмовити у задоволенні
поданого позивачем позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного
вмотивування.

За ст. 235 Кодексу Законів про Працю
України (далі за текстом рішення - КЗпП)
в разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП
підставами припинення трудового
договору є розірвання трудового
договору з ініціативи працівника (ст.
ст. 38, 39 КЗпП), з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (ст. ст. 40, 41
КЗпП) або на вимогу профспілкового, чи
іншого уповноваженого на
представництво трудовим колективом
органу (ст. 45 КЗпП).

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» (далі за
текстом рішення - Постанова Пленуму)
при розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові.

На підставі п. 22 Постанови Пленуму в
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147-1,
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму за
передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

На підставі ст. 147 КЗпП за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: 1) догана; 2)
звільнення.

Згідно до ст. 147-1 КЗпП дисциплінарні
стягнення застосовуються органом,
якому надано право прийняття на роботу
(обрання, затвердження і призначення на
посаду) даного працівника.

За ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 149 КЗпП до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

За ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

На підставі трудової книжки ОСОБА_1
вбачається, що 3 січня 2012 року позивач
був прийнятий на роботу двірником в
Приватне підприємство
«Жилфонд-Сервіс» (запис 40) та
звільнений з вказаного підприємства 7
травня 2013 року за приказом від 7 травня
2013 року № 33к на підставі ст. 40 п. 3 КЗпП
за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором (запис 41) (а.
с. 7-8).

Згідно до «Правил внутрішнього
трудового розпорядку працівників ПП
«Жилфонд-Сервіс» від 3 січня 2012 року,
погоджених із головою профспілкового
комітету, власник зобов'язаний
організувати працю співробітників,
забезпечивши кожного працею за своєю
спеціалізацією та кваліфікацією,
закріпивши за кожним працівником
робоче місце ознайомивши його з
функціональними обов'язками, виконання
об'ємів робіт, вимогами внутрішнього
трудового розпорядку, техніки безпеки,
протипожежної безпеки, санітарних норм
та правил (а. с. 54-56, 96-98).

В свою чергу працівник за вказаними
«Правилами внутрішнього трудового
розпорядку» зобов'язаний вчасно
приходити на роботу, використовувати
свій робочий час для продуктивної
роботи (а. с. 54-56, 96-98).

Відповідно до Розділу 4 вказаних Правил
початок роботи для двірників та
прибиральниць сходових майданчиків з
6-00 год. до 13-00 год., а обідня година з 10-00
год. до 11-00 год. відповідно (а. с. 54-56, 96-98).

Вказаними «Правилами внутрішнього
трудового розпорядку» від 3 січня 2012
року передбачена можливість
звільнення працівника в разі
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення. При
цьому до накладення стягнення від
правопорушника трудової дисципліни
повинно бути витребувано пояснення в
письмовому вигляді. Дисциплінарне
стягнення оголошується працівнику у
наказі та повідомляється йому під
розпис протягом триденного строку (а. с.
54-56, 96-98).

На підставі копії особової картки
ОСОБА_1 з ПП «Жилфонд-Сервіс»
вбачається, що ОСОБА_1 з умовами праці
та правилами внутрішнього трудового
розпорядку був ознайомлений під розпис
(а. с. 70).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
вказувала, що працює майстром ділянки
відповідача. ОСОБА_1 раніше працював на
її ділянці на ПП «Жилфонд-Сервіс»
двірником. 24 квітня 2013 року був робочий
день, однак позивач був відсутній на
робочому місці. Вказує, що того дня,
коли вона проводила перевірку
працівників на предмет перебування на
робочому місці, виявила відсутність
позивача на закріпленій за ОСОБА_1
території. Робочий час в позивача був з
6-00 год. до 13-00 год. Додавала, що випадок
відсутності ОСОБА_1 на робочому місці
був непоодинокий, однак він на
зауваження колективу не реагував. На
підставі вказаного був складений акт
про відсутність ОСОБА_1 на роботі, однак
останній, будучи ознайомлений із актом
відмовився його підписувати та
надавати будь-які пояснення.
Підтвердила також, що ОСОБА_1 вийшов з
профспілкового комітету майже два роки
потому. Вказувала, що позивач також був
ознайомлений із наказами про винесення
йому доган, однак не забажав нічого
підписувати. Додала, що декілька разів
приймала участь при складенні актів
про порушення трудової дисципліни
позивачем та відмов від підписів ним
цих актів. Підтвердила, що 26 листопада
2012 року ОСОБА_1 також був відсутній на
робочому місці без будь-яких підстав.

Свідок ОСОБА_5 в суді вказувала, що вона
є головою профспілкового комітету ПП
«Жилфонд-Сервіс», де працює майстром
технічної ділянки. Вказує, що ОСОБА_1
працював на вказаному підприємстві
протягом 2012-2013 років. Підтвердила, що
позивач за власної ініціативи вийшов з
профспілки в 2012 році. Знає зі слів
працівників ПП «Жилфонд-Сервіс», що
ОСОБА_1 декілька разів допускав
відсутність на робочому місці, про що
складались акти, в тому числі за її
підписами. Також вона була присутньою,
коли позивач відмовлявся від підпису
та ознайомлені з актами порушення ним
трудової дисципліни. Вказувала при
цьому, що вона при складані вказаних
актів перевіряла фактичну відсутність
позивача на роботі та двічі
посвідчувала таку відсутність. Знає, що
ОСОБА_1 був звільнений навесні 2013 року
за чергове порушення трудової
дисципліни.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
вказував, що він є директором ПП
«Жилфонд-279» та є одним із засновників
ПП «Жилфонд-Сервіс». Йому при цьому
відомо, що ОСОБА_1 працював на ПП
«Жилфонд-Сервіс» протягом 2012-2013 років
двірником, доки його не було звільнено
на порушення трудової дисципліни.
Вказує, що він особисто виявляв
відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.
Внаслідок цього відносно останнього
складались акти, в яких свідок також
розписувався. Знає, що у ОСОБА_1 були
напружені відносини в колективі, бо
останній погано виконував свої
посадові обовязки.

Свідок ОСОБА_7 вказувала в суді, що вона
працює за трудовим договором
директором ПП «Жилфонд-Сервіс». Вказує,
що позивач працював двірником у
вказаному підприємстві з січня 2012 року
по травень 2013 року. При цьому працював
позивач із порушенням трудової
дисципліни, що відображалось у
відсутності останнього на роботі
протягом робочого дня. Внаслідок цього
надходили скарги від працівників ПП
«Жилфонд-Сервіс», однак на усні
зауваження ОСОБА_1 не реагував. Тому
було вирішено фіксувати письмово
порушення позивача шляхом складання
актів, на підставі яких останньому
виносились догани. Однак від підпису в
актах та наказах позивач відмовлявся,
не надаючи жодних пояснень. Пам'ятає, що
у листопаді 2012 року та в квітні 2013 року
ОСОБА_1 виносились догани, а в травні 2013
року його було звільнено. Вказує, що
позивача на робочому місці не могли
застати ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_5 Всі
працівники підприємства свідки того,
що документи надавались під розпис
позивачу, однак останній ігнорував їх.

Згідно акту від 26 листопада 2012 року,
складеного комісією ПП
«Жилфонд-Сервіс» в складі директора
ОСОБА_7, майстра ОСОБА_4, працівниками
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, вбачається, що
був зафіксований факт відсутності
позивача на роботі 26 листопада 2013 року
з 8-10 год. по 12-45 год. без поважних причин,
про що члени комісії розписались (а. с.
61).

За актом від 27 листопада 2012 року,
складеним директором ПП
«Жилфонд-Сервіс» ОСОБА_7, майстром
підприємства ОСОБА_4, головою
профспілки ОСОБА_5, вбачається, що
позивач відмовився від надання
пояснень за фактом відсутності його 26
листопада 2012 року на роботі з 8-10 год. по
12-45 год., про що члени комісії
розписались (а. с. 62).

За наказом ПП «Жилфонд-Сервіс» № 33 від
27 листопада 2012 року зазначено, що на
підставі порушення трудової
дисципліни, порушення внутрішнього
трудового розпорядку дня, за наказом
директора ПП «Жилфонд-Сервіс» 27
листопада 2012 року було до ОСОБА_1
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді догани за ст. 147 КЗпП (а. с.63).

За актом від 28 листопада 2013 року ПП
«Жилфонд-Сервіс», складеним комісією в
складі директора ОСОБА_7, майстра
ОСОБА_4, працівників ПП
«Жилфонд-Сервіс», вбачається, що
двірник ОСОБА_1 відмовився від підпису
при ознайомлені його з наказом № 33 від
27 листопада 2012 року про накладення
дисциплінарного стягнення (а. с. 64).

При цьому при допиті у судовому
засіданні в якості свідків директора
ОСОБА_7 та майстра ОСОБА_4 було
встановлено, що фактично зазначений
вище акт складався 28 листопада 2012 року,
тобто наступного дня після виявлення
факту порушення внутрішнього
трудового розпорядку позивачем.

На підставі акту від 24 квітня 2013 року,
складеного комісією ПП
«Жилфонд-Сервіс» в складі засновника
підприємства ОСОБА_6 та майстра
підприємства ОСОБА_4 вбачається, що був
зафіксований факт відсутності ОСОБА_1 24
квітня 2013 року на роботі з 8-45 год. по 9-50
год., а також з 10-00 год. по 13-00 год. без
поважних причин, про що члени комісії
розписались (а. с. 65).

За актом від 24 квітня 2013 року, складеним
комісією ПП «Жилфонд-Сервіс» в складі
директора ОСОБА_7, майстра ОСОБА_4,
голови профспілки ОСОБА_5, вбачається,
що позивач відмовився від надання
пояснень за фактом відсутності його 24
квітня 2013 року на роботі з 8-45 год. по 9-50
год., а також з 10-00 год. по 13-00 год., про що
члени комісії розписались (а. с. 66).

За наказом ПП «Жилфонд-Сервіс» № 19 від
24 квітня 2013 року зазначено, що на
підставі порушення трудової
дисципліни, порушення внутрішнього
трудового розпорядку дня, за наказом
директора ПП «Жилфонд-Сервіс» 24 квітня
2013 року було до ОСОБА_1 застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани за ст. 147 КЗпП (а. с.67).

За актом від 26 квітня 2013 року ПП
«Жилфонд-Сервіс», складеним майстром
ОСОБА_4, головою профспілки ОСОБА_5,
працівників ПП «Жилфонд-Сервіс»
ОСОБА_11, вбачається, що двірник ОСОБА_1
відмовився від підпису при ознайомлені
його з наказом № 19 від 24 квітня 2013 року
про накладення на нього
дисциплінарного стягнення (а. с. 68).

Згідно акту від 29 квітня 2013 року,
складеного комісією ПП
«Жилфонд-Сервіс» в складі майстра
ОСОБА_4, голови профспілки ОСОБА_5,
вбачається, що внаслідок перевірки
робочого місця двірника ОСОБА_1 було
зафіксовано факт відсутності позивача
на роботі 29 квітня 2013 року з 8-15 год. по
12-55 год. без поважних причин, про що
члени комісії розписались (а. с. 60).

За актом від 29 квітня 2013 року, складеним
комісією ПП «Жилфонд-Сервіс» в складі
директора ОСОБА_7, майстра ОСОБА_4,
голови профспілки ОСОБА_5, вбачається,
що позивач відмовився від надання
пояснень за фактом відсутності його 29
квітня 2013 року на робочому місці з 8-15
год. по 12-55 год., про що члени комісії
розписались (а. с. 59).

За наказом Приватного підприємства
«Жилфонд-Сервіс» № 33к від 7 травня 2013
року зазначено, що за наявності двох
доган № 33 від 7 листопада 2012 року та № 19
від 24 квітня 2013 року, згідно рішення
профспілкового комітету, на підставі
доповідних майстра та скарг трудового
колективу за наказом директора ПП
«Жилфонд-Сервіс» 7 травня 2013 року було
звільнено двірника ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40
КЗпП за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором (а. с. 9, 57).

При цьому директор ПП «Жилфонд-Сервіс»
в суді зазначила, що у вказаному вище
наказі від 7 травня 2013 року помилково
мається посилання на 7 листопада 2012
року щодо наказу № 19 про накладення
стягнення на ОСОБА_1., бо вказаний наказ
був винесений саме 27 листопада 2012 року.

За актом від 7 травня 2013 року, складеним
комісією ПП «Жилфонд-Сервіс» в складі
майстра ОСОБА_4, ОСОБА_5 у присутності
працівників ПП «Жилфонд-Сервіс»,
вбачається, що двірник ОСОБА_1
відмовився від підпису при ознайомлені
його з наказом про звільнення та в
особовій картці, про що маються підписи
членів комісії та працівників ПП
«Жилфонд-Сервіс» (а. с. 58).

Таким чином суд розглядом справи
прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1
було винесено на законних підставах
керівництвом ПП «Жилфонд-Сервіс» дві
догани від 27 листопада 2012 року та від 24
квітня 2013 року за відсутність позивача
на роботі 26 листопада 2012 року з 8-10 год.
по 12-45 год. та 24 квітня 2013 року
відповідно з 8-45 год. по 9-50 год., а також з
10-00 год. по 13-00 год. При цьому 29 квітня 2013
року ОСОБА_1 також з 8-15 год. по 12-55 год.
без поважних причин був відсутній на
робочому місці, що підтверджується
відповідними актами ПП
«Жилфонд-Сервіс» та поясненнями
допитаних у судовому засіданні
свідків, які також підтвердили факт
відмови ОСОБА_1 надати будь-які
письмові пояснення з приводу таких
порушень правил внутрішнього
трудового розпорядку, з якими позивача
був належним чином ознайомлений, про
свідчить його розпис в особовій картці.

Посилання ОСОБА_1 про його
необізнаність щодо існування наказів
про догани, винесені відносно нього 27
листопада 2012 року та 24 квітня 2013 року,
спростовуються актами ПП
«Жилфонд-Сервіс» про відмову
останнього ознайомлюватися із ними, що
також підтвердили допитані свідки.

Відповідно до протоколу засідання
профспілкового комітету ПП
«Жилфонд-Сервіс» від 19 вересня 2012 року
на підставі відповідної заяви від
ОСОБА_1 останній був виключений із
членів профспілки ПП «Жилфонд-Сервіс»
(а. с. 99, 100).

Суд зазначає, що рішення профспілково
комітету ПП «Жилфонд-Сервіс» про
надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з
підприємства відповідача не було
потрібно внаслідок виходу 19 вересня 2012
року ОСОБА_1 з лав професійної спілки ПП
«Жилфонд-Сервіс».

Таким чином суд встановив, що ОСОБА_1,
будучи двірником ПП «Жилфонд-Сервіс»
та який був ознайомлений із Правилами
внутрішнього розпорядку на вказаному
підприємстві, систематично не
виконував без поважних причин
обов'язки, що були покладені на нього
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, бо суд встановив, що до
позивача раніше неодноразово
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

При цьому суд зазначає, що позивачем не
було доведено його посилань на те, що
він не порушував умови трудового
договору із ПП «Жилфонд-Сервіс», та
перебував повний робочий день на
роботі 26 листопада 2012 року, 24 квітня 2013
року та 29 квітня 2013 року протягом
робочого часу.

Суд не приймає до уваги також думку
мешканців будинків, прибудинкову
територію яких прибирав ОСОБА_1, яка
була викладена письмово на підставі
зібраних позивачем підписів, оскільки
при прийнятті наказу про звільнення
ОСОБА_1 з роботи від 7 травня 2013 року ПП
«Жилфонд-Сервіс» було в достатній мірі
враховано інші обставини, що стали
підставою для прийняття такого рішення
(а. с. 14-15).

Враховуючи, що у судовому засіданні
було встановлено відсутність підстав
для визнання наказу про звільнення
ОСОБА_1 незаконним, то таким чином суд
прийшов до переконання, що ОСОБА_1 був
звільнений з роботи на ПП
«Жилфонд-Сервіс» на підставі наказу
від 7 травня 2013 року з дотриманням усіх
необхідних умов закону згідно до п. 3 ч. 1
ст. 40 КЗпП, бо позивач був звільнений за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарних
стягнень за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

На підставі наведеного вимоги позивача
щодо визнання наказу від 7 травня 2013
року № 33к незаконним та поновлення
ОСОБА_1 на роботі, як необґрунтовані, не
підлягають задоволенню.

Також суд не приймає посилання
позивача на медичні документи на
підтвердження погіршення стану
здоров'я ОСОБА_1, бо у судовому
засіданні було спростовано факт
порушення трудових прав позивача
внаслідок його звільнення (а. с. 122-123).

Тому за відсутності порушення прав
позивача при його звільненні 7 травня
2013 року з роботи на ПП «Жилфонд-Сервіс»
відсутні також й підстави для
задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування йому
моральної шкоди.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного підприємства
«Жилфонд-Сервіс» про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя