АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження:22-796-9217 Головуючий у суді
першої інстанції: Гайдук С.В. Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Семенюк
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 5 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування за законом , -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано право спільної сумісної
власності ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_4 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на 1/4 частки квартири
АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішене питання щодо розподілу
судових витрат.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
хоча був повідомлений про час та місце
розгляду справи належним чином, про
причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
слухати справу у відсутність особи, яка
не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у грудні 2013 року
ОСОБА_4 звернулась до суду з даним
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування за законом, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що її
мати ОСОБА_5 з 1969 року перебувала в
шлюбі з ОСОБА_7 У 1991р. ОСОБА_7
перебуваючи в шлюбі з її матір'ю уклав
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. 18.11.1996р. ОСОБА_7 на дану
квартиру, яка знаходилась у спільній
сумісній власності подружжя в рівних
долях склав заповіт, яким заповідав в
рівних частках квартиру АДРЕСА_1 на її
матір та відповідача, який був
посвідчений державним нотаріусом
першої Київської державної
нотаріальної контори. ІНФОРМАЦІЯ_1.
померла її мати ОСОБА_5, а наступного
дня ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік матері
ОСОБА_7 Вважає, що оскільки її померлій
матері ОСОБА_5 належало право на частку
у спільному сумісному майні подружжя, а
саме 50% квартири АДРЕСА_1, а тому
звертаючись до суду з позовом просила
визнати право спільної сумісної
власності ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача
понесені судові витрати.

Судом встановлено, що 6 серпня 1969 р. в
міському бюро ЗАГС м. Кіровограда був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, про що в книзі реєстрації актів
про укладення шлюбу було зроблено
відповідний запис за № 1241 та
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу (а.с. 13).

Спільних дітей у шлюбі подружжя не
мало.

ОСОБА_4 - дочка ОСОБА_5 від першого шлюбу,
що підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с. 123).

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 13.03.1991 року, ОСОБА_7
під час шлюбу з ОСОБА_5 придбав
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Дані обставини сторонами в судовому
засіданні не заперечувались, а тому в
порядку ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України (в редакції 1969 року),
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю. При
цьому кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції дійшов висновку, що квартира
АДРЕСА_1 належала подружжю: ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 на праві спільної сумісної
власності в рівних частках, оскільки
була придбана 13.03.1991 р. за час їх
перебування в шлюбі.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть,
виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Відділом
реєстрації смерті м. Києва, ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.9).

Згідно положень ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Отже, з моменту смерті ОСОБА_5, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відкрилась спадщина у
спільному сумісному майні подружжя,
тобто на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, той з подружжя, який
його пережив, батьки.

Частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1
ст. 1278 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
приватним нотаріусом ОСОБА_11 була
заведена спадкова справа № 04/2012.
Спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_5 є її дочка позивачка ОСОБА_4 та
її чоловік ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 р, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с. 8).

Згідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо
спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія.)

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не встиг
реалізувати своїх спадкових прав після
смерті дружини ОСОБА_5, так як помер
наступного дня ІНФОРМАЦІЯ_2 р., отже, в
даному випадку має місце спадкова
трансмісія.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась
спадщина на спільне сумісне майно, а
саме квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з копії заповіту від
18.11.1996 р., ОСОБА_7 на випадок своєї смерті
заповів квартиру АДРЕСА_1 в рівних
частках відповідачу ОСОБА_3 та дружині
ОСОБА_5 (а.с.17).

Заповіт складений ОСОБА_7 18.11.1996 р. на
квартиру АДРЕСА_1 ніким не оскаржений
та є чинним.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи № 6/2012 заведеної приватним
нотаріусом ОСОБА_12 спадкоємцем за
заповітом ОСОБА_7 є відповідач ОСОБА_3
відповідно до положень ст. 1223 ЦК
України.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
наступного.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 придбана
ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі з
ОСОБА_5, та є спільним майном подружжя.
при складанні заповіту на зазначену
квартиру, ОСОБА_7 міг розпорядитися
тільки своєю часткою у спільній
сумісній власності подружжя - 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, а тому як
ОСОБА_3, так і ОСОБА_5 за заповітом могли
отримати по 1/4 частині квартири.

З урахуванням того, що 1/2 частина у
спільній сумісній власності подружжя
на квартиру АДРЕСА_1 є спадковим майном,
після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 спадкує по
закону ј частки квартири АДРЕСА_1
(половину від Ѕ частки, яка належала
ОСОБА_5), інша 1/4 частина квартири
успадковується в порядку трансмісії
спадкоємцями ОСОБА_7

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не враховано, що
заповіт, складений ОСОБА_7 недійсним не
визнаний, оскільки, як встановлено
судом, за заповітом до ОСОБА_3
переходить Ѕ частина спірної квартири.
Частка майна, яка за заповітом належала
б ОСОБА_5 вважається неохопленою
заповітом, оскільки ОСОБА_5 померла до
відкриття спадщини внаслідок смерті
ОСОБА_7

Відповідно до ст. 1245 ЦК України, частина
спадщини, що не охоплена заповітом,
спадкується спадкоємцями за законом на
загальних підставах.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що судом питання щодо визнання
спірної квартири спільною сумісною
власність подружжя та визнання за
ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 постановлено з
порушенням діючого законодавства, без
врахування того, що ОСОБА_5 померла,
оскільки ці доводи спростовуються
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з
позовом до суду звернулась спадкоємиця
померлої ОСОБА_5, право власності
ОСОБА_5 на Ѕ частку спірної квартири як
дружини ОСОБА_7, відповідачем ОСОБА_3
визнавалося і не оспорювалось в
судовому засіданні. Право власності
особи на майно або його частку є
суб'єктивним правом особи і переходить
до спадкоємців у порядку спадкування.

Не може колегія суддів погодитись і з
доводами апелянта, що у позивачки не
втрачена можливість отримати
свідоцтво про право на спадщину у
встановленому законом порядку через
нотаріальну контору, оскільки, як
вбачається з матеріалів спадкової
справи, за заявою ОСОБА_3 зупинено
вчинення нотаріальних дій, крім того,
право на спадкування частини спірної
квартири позивачкою оспорюється та не
визнається відповідачем, у зв'язку із
чим, ОСОБА_4 звернулась до суду з даним
позовом.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 червня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді