АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/8319/14
Категорія: захист прав споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Макарова Г.О.,

суддів:
Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря
Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 03 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Банк "Золоті
Ворота" і Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб про стягнення сум
депозитного вкладу і процентів за
користування вкладом та про визнання
дій неправомірними,-

ВСТАНОВИЛА:

23 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Банк "Золоті
Ворота" і Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб про витребування
грошових сум з підстав укладення
депозитного договору. У подальшому,
позивач неодноразово змінював позов та
у остаточній редакції позовних вимог
просив суд стягнути солідарно із
відповідачів публічного акціонерного
товариства «Банк «Золоті ворота» (далі
- ПАТ «Банк «Золоті ворота») і Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі - ФГВФО) залишок депозитного
вкладу у розмірі 4 459 гривень 32 копійки і
проценти по депозитному вкладу за
період з 01.07.2014 року по 24.10.2014 року у
розмірі 6 149 гривень 00 копійок та
визнати рішення відповідача ПАТ «Банк
«Золоті ворота» про виплату вкладнику
процентів по депозитному вкладу у
період з 01.05.2014 року по 30.06.2014 року
частинами, щоденно у розмірі, що не
перевищує 200 грн., протиправним. Позивач
свої вимоги обґрунтував тим, що 02.04.2014
року уклав з ПАТ «Банк «Золоті ворота»
депозитний договір за яким надав
відповідачу грошові кошти розміром
90000,00 грн. строком дії на один рік з
умовою про виплату відсотків у розмірі
21,5% річних. З 01.05.2014 року по 30.06.2014 року
банк відсотки за вкладом виплачував
частинами, щоденно у розмірі, що не
перевищує 200 грн. 15.07.2014 року він подав
до банку заяву про дострокове
розірвання цього договору. З 04.08.2014 р. у
банку була призначена тимчасова
адміністрація на чолі з уповноваженою
особою від ФГВФО Єрмаком В.О. 16.09.2014 року
він отримав лист із банку у якому його
було повідомлено, що кредитний договір
достроково розірваний на підставі його
заяви за п. 3.3 Договору. Згідно рішення
ФГВФО частина депозитного вкладу у
розмірі 85540,68 грон. була йому виплачена.
Залишок депозитного вкладу у розмірі 4
459 гривень 32 копійки просить стягнути з
відповідачів та неотримані ним
відсотки за користування грошима за
період з 01.07.2014 року по 24.10.2014 року у
розмірі 6 149 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав і пояснив, що вважає
депозитний договір не розірваним,
вважає, що договір чинний до того часу,
у який йому у повному обсязі буде
повернутий депозитний вклад і відсотки
по вкладу. Він подавав дві заяви про
розірвання депозитного вкладу і його
не повідомили із якого часу договір
розірваний.

Представник відповідача Виноградова
Ю.О., діючи по довіреності (а.с. 53) позов
не визнала і пояснила у суді, що на
вимогу позивача депозитний договір був
розірваний з 17.07.2014 р. на підставі
пункту 3,3 депозитного договору, згідно
якого вкладник вправі достроково
розірвати депозитний договір з банком
і у цьому разі відсотки за вкладом
розраховуються у розмірі 1% річних.
Постановою правління Національного
банку України від 31.07.2014 року ПАТ «Банк
«Золоті ворота» віднесений до
категорії неплатоспроможних і
виконавча дирекція Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб розпочала з 04
серпня 2014 року процедуру виведення ПАТ
«Банк «Золоті ворота» з ринку шляхом
запровадження в ньому тимчасової
адміністрації. Заява позивача про
дострокове розірвання депозитного
договору задоволена банком і це стало
підставою до включення позивача до
першої черги вкладників, дія
банківських вкладів яких закінчилася,
сформованої для отримання коштів за
вкладами. Згідно проведеного
розрахунку розміру коштів позивача за
вкладом до розміру депозиту розміром у
90000,00 грн. була додана сума відсотків за
вкладом із розрахунку, згідно п. 3.3
Договору, одного процента річних від
суми вкладу із дня укладення договору.
Від отриманої суми були вирахувані
кошти, отримані позивачем із дня
розміщення вкладу. Позивачу була
нарахована сума за вкладом у розмірі
85540 грн. 68 коп., яку він отримав через
банк «Стандарт».

Представник відповідача Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
будучи, у судове засідання не з'явився,
повідомлявся судом про дату та час
слухання справи, про поважність причин
неявки суд не сповістив.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 03 листопада 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Золоті Ворота" і Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб про
стягнення сум депозитного вкладу і
процентів за користування вкладом та
про визнання дій неправомірними,
відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Московського
районного суду м. Харкова від 03
листопада 2014 року та ухвалити нове,
яким задовольнити його позов у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскільки суд не узяв
до уваги , що в справі відсутні докази
про розірвання спірного договору на
підставі його заяви, а тому договір є
дійсним, і у зв'язку з його порушенням з
боку відповідачів, останні несуть
солідарну відповідальність по виплаті
вкладу та відсотків з 01.07.2014 року по
04.10.2014 року.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального
кодексу України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Статтями 1, ч. 3 ст. 2, ч. 1,3 ст. 3, ст.. 4, ч. 1,2
ст. 11, ч. 1 ст. 15, ч. 3,4 ст. 60, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4
ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального
кодексу України, передбачено, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відмова від права на звернення до суду
за захистом є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин;

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно ст.. 1, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15, ч. 2
ст. 16, ч. 1 ст. 20, ст.. 1058, ч. 1 ст. 1060, ч. 1 ст.
1075 Цивільного кодексу України,

Цивільним законодавством регулюються
особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на
адміністративному або іншому владному
підпорядкуванні однієї сторони другій
стороні, а також до податкових,
бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути способи захисту
цивільних прав, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Право на захист особа здійснює на свій
розсуд.

За договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Договором може бути передбачено
внесення грошової суми на інших умовах
її повернення.

Договір банківського рахунка
розривається за заявою клієнта у
будь-який час.

На підставі ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи
бездіяльностіКонституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 8 від
20.05.2013 року «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»,
роз'яснено, що відповідно до частин
першої та другої статті 3 Закону
України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб є установою, що
виконує спеціальні функції у сфері
гарантування вкладів фізичних осіб та
виведення неплатоспроможних банків з
ринку. Фонд є юридичною особою
публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб є державною
спеціалізованою установою, яка виконує
функції державного управління у сфері
гарантування вкладів фізичних осіб, то
спори, які виникають у цих
правовідносинах, є публічно-правовими
та підлягають розгляду за правилами
КАС України.

У зв'язку з цим Вищий адміністративний
суд України, Інформаційним листом
Вищого адміністративного суду України
№ 992/11/14 від 25.07.2014 року, нагадав
адміністративним судам, що пунктом 25
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
адміністративним судам роз'яснено, що
спори, які виникають за участю Фонду у
сфері гарантування вкладів фізичних
осіб, є публічно-правовими та
підлягають розгляду за правилами
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судом першої інстанції встановлені
такі факти та відповідні їм
правовідносини:

Як вбачається з матеріалів справи
позивач ОСОБА_6, діючи як вкладник, і ПАТ
«Банк «Золоті ворота» 02 квітня 2014 року
уклали договір № ДГ-22-140 строкового
банківського вкладу (депозиту)
«Соціальний+», відповідно до умов
якого, позивачем було розміщено у банку
грошові кошти у розмірі 90 000,00 гривень
під 21,5 % річних на строк до 03 квітня 2015
року. (а.с. 4).

На підставі Постанови Правління
Національного банку України від 31.07.2014
року № 456 «Про віднесення ПУБЛІЧНЕ
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "БАНК ЗОЛОТІ
ВОРОТА" до категорії
неплатоспроможних», керуючись п. 2 ч. 5
ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», виконавча дирекція Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб»,
згідно Рішення від 01.08.2014р. № 67,
вирішила розпочати з 04 серпня 2014 року
процедуру виведення ПАТ «Банк «Золоті
ворота» з ринку шляхом запровадження
в ньому тимчасової адміністрації.
Уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк
«Золоті ворота» призначено Єрмака В.О.
Тимчасову адміністрацію запровадити
строком на три місяці з 04 серпня 2014 року
по 04 листопада 2014 року, включно. (а.с. 38)

Сторони по справі визнали той факт, що
27.10.2014 р. у банку «Стандарт» була
нарахована сума на виплату позивачу по
договору № ДГ-22-140 строкового
банківського вкладу у розмірі 85540 грн. 68
коп., які позивач отримав.

Позивач у суді визнав, що він 15.07.2014 року
подав до відповідача ПАТ «Банк «Золоті
ворота» заяву з вимогою про дострокове
розірвання договору банківського
вкладу від 02.04.2014 р., а 18.07.2014р. подав
другу заяву у якій заявив вимогу про
виконання його заяви від 15.07.2014 р. про
дострокове розірвання договору. Це
підтверджується копіями його заяв,
поданих позивачем до суду (а.с.5,6).

Згідно положень п. 3.3 договору № ДГ-22-140
строкового банківського вкладу
(депозиту) «Соціальний+» укладеного
позивачем із банком 02 квітня 2014 року у
разі дострокового повного або
часткового зняття вкладу проценти на
суму зняття перераховуються та
виплачуються із розрахунку 1% річних з
дня, наступного за днем зарахування
вкладу на депозитний рахунок. При
цьому, якщо нарахованих процентів за
вкладом, які обліковуються на рахунку
нарахованих процентів недостатньо для
повернення відповідної суми за
перерахунком, відрахування суми
процентів здійснюється за рахунок
вкладу.

Суд вважав, що вимога позивача про
виплату процентів по депозитному
вкладу за період з 01.07.2014 року по 24.10.2014
року у розмірі 6 149 гривень 00 копійок із
розрахунку 21,5 процентів річних
суперечить положенням п. 3.3 договору. А
оскільки договір вкладу між сторонами
розірваний на підставі заяви вкладника
про дострокове зняття вкладу то до
подачі вкладником заяви про розірвання
договору проценти за вкладом вірно
обраховані у розмірі 1 процента річних
від розміру вкладу.

Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб не є неналежною стороною
цивільних правовідносин, оскільки
виконує спеціальні функції у сфері
гарантування вкладів фізичних осіб, та
виведення неплатоспроможніх з ринку,
тобто є юридичною особою публічного
права. З позовом до нього в порядку
адміністративного судочинства позивач
не звертався, а відповідно до ч. 1 ст. 3,
ч.1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 , ч. 1
ст. 15 ЦК України наполягав на стягненні
в солідарному порядку з ПАТ "Банк
"Золоті Ворота" і Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, залишок
депозитного вкладу і відсотків.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції дійшов висновку відсутність
підстав для задоволення позову і це не
э перешкодою для звернення позивача до
суду з позовом в порядку
адміністративного судочинства за
захистом свого права.

Судова колегія вважає, що доводи
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії :