АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5188/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3899/14
Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Омельченко
Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 11 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом
Кредитної спілки «Полтава і Полтавці»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_3 до Кредитної
спілки «Полтава і Полтавці про
визнання недійсними окремих положень
кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року КС «Полтава і
Полтавці» звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості. Свої вимоги мотивувала
тим, що 19 вересня 2007 року ОСОБА_3 уклала
з кредитною спілкою кредитний договір
№792, згідно якого одержала кредит в
сумі 5 000 грн. терміном на 24 місяців під
0,15% щоденно від суми залишку кредиту за
кожен день користування кредитом. З
метою забезпечення виконання взятих на
себе боржником зобов'язань, 19 вересня
2007 року між кредитною спілкою та ОСОБА_4
укладено договір поруки №522. Рішенням
Київського районного суду м. Полтави
від 01 березня 2011 року стягнуто з
відповідачів солідарно заборгованість
за основним кредитом та нарахованих
відсотків на загальну суму 20 403 грн. 05
коп. та судові витрати. На даний час
рішення суду не виконано,
заборгованість не погашена, а тому
кредитна спілка просила стягнути суму
заборгованості за відсотками в сумі
16 062 грн. 85 коп.. та відшкодувати судові
витрати.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зустрічним позовом до Кредитної
спілки «Полтава і Полтавці про
визнання недійсними окремих положень
кредитного договору. Свої вимоги
мотивувала тим, що 19 вересня 2007 року КС
«Полтава і полтавці» та нею укладено
кредитний договір №792 про надання
кредиту у розмірі 5 000 грн. Згідно п.1.1.
вказаного договору кредитодавець
зобов'язується надати позичальникові
кредит у розмірі 5 000 грн., а позичальник
зобов'язується повернути основну суму
кредиту та сплатити проценти за
користування кредитом у розмірі 0,15
відсотків щоденно на залишок основної
суми кредиту. Пунктом 6.2. вказаного
договору передбачено, що при
порушенні строків сплати основної суми
кредиту та/або процентів більше, ніж на
три дні, кредитор подвоює процентну
ставку, вказану в п.1.4. до моменту
повного погашення простроченої
заборгованості. Якщо після місячного
строку з дня подвоєння процентної
ставки позичальник порушує строк
сплати кредиту та/або процентів, то
кредитор потроює процентну ставку,
вказану п.1.4. до моменту повного
погашення простроченої
заборгованості. У випадку стягннення
заборгованості через суд додатково
стягнути відсотки за користування
кредитом з розрахунку 0,5 відсотка від
суми кредиту за кожен день
прострочення, починаючи з останньої
дати сплати кредиту. Пунктом 8.2
визначено, що у разі невиконання або
неналежного виконання позичальником
своїх платіжних і інших зобов»язань,
він зобов»язаний виконати невиконані
або неповністю виконані зобов»язання,
сплатити - потрійні проценти
відповідно до п.6.2 цього договору, а
также відшкодувати кредитору шкоду,
спричинену таким невиконанням або
неналежним виконанням, включаючи
втрачену вигоду. ОСОБА_2 вважає, що п.6.2
та 8.2., порушують норми чинного
законодавства, та є несправедливими.
Тому просила визнати їх
несправедливими та недійсними,
зобов'язати КС «Полтава і полтавці»
здійснити перерахунок заборгованості
по вказаному кредитному договору.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 11 листопада 2014 року
позовні вимоги кредитної спілки
«Полтава і Полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь кредитної спілки
«Полтава і Полтавці» заборгованість
за кредитним договором № 792 від 19
вересня 2007 року в сумі 5 184 грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Кредитної спілки «Полтава і
Полтавці» витрати по сплаті судового
збору 243 грн. 60 коп. з кожного по 121 грн. 80
коп.

У задоволенні зустрічної
позовної заяви ОСОБА_3 до Кредитної
спілки «Полтава в Полтавці» про
визнання недійсними окремих положень
кредитного договору відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування обставин у справі,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи та порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення місцевого суду в частині
відмови у задоволенні зустрічних вимог
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її зустрічні позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі, вказує,
що при укладенні договору не була
обізнана з умовами п.6.2. та 8.2. договору,
вперше дізналася про порушення свого
права 26 вересня 2014 р. після звернення до
фахівця права, отже строк позовної
давності не є пропущеним.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 01 березня 2011 року, яке
набрало законної сили стягнуто з
відповідачів солідарно заборгованість
за основним кредитом та нарахованих
відсотків на загальну суму 20 403 грн. 05
коп. та судові витрати (а.с. 6).

Зазначеним рішеннями встановлено, що 19
вересня 2007 року між позивачем та
ОСОБА_2. укладено кредитний договір №
792, за умовами якого позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 5000 грн.
терміном на 24 місяці до 19 вересня 2009
року зі сплатою 0,15% щоденно від суми
залишку кредиту за кожен день
користування кредитом (а.с. 3-4).

Кредитний договір від 19 вересня 2007 року
№792 не розривався, його дія не
припинена.

Пунктом 6.2. вказаного договору
передбачено, що при порушенні строків
сплати основної суми кредиту та/або
процентів більше, ніж на три дні,
кредитор подвоює процентну ставку,
вказану в п.1.4. до моменту повного
погашення простроченої
заборгованості. Якщо після місячного
строку з дня подвоєння процентної
ставки позичальник порушує строк
сплати кредиту та/або процентів, то
кредитор потроює процентну ставку,
вказану п.1.4. до моменту повного
погашення простроченої
заборгованості. У випадку стягннення
заборгованості через суд додатково
стягнути відсотки за користування
кредитом з розрахунку 0,5 відсотка від
суми кредиту за кожен день
прострочення, починаючи з останньої
дати сплати кредиту.

Пунктом 8.2 визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
Позичальником своїх платіжних і інших
зобов'язань, він зобов'язаний виконати
невиконані або неповністю виконані
зобов'язання, сплатити - потрійні
проценти відповідно до п.6.2 цього
договору, а также відшкодувати
кредитору шкоду, спричинену таким
невиконанням або неналежним
виконанням, включаючи втрачену вигоду.

За період з 23.12.2010 р. по 07.07.2014 р.
утворилася заборгованість за
відсотками у розмірі 16 062,85 грн.

Задовольняючи частково первісні
позовні вимоги, місцевий суд виходив з
того, що за змістом ч.1,3 ст. 549 ЦК України
подвоєння та потроєння позивачем
відповідачу відсотків за прострочення
виконання грошового зобов»язання
фактично є пенею, яка застосовується як
санкція за невиконання або неналежне
виконання зобов»язання, а оскільки
розмір такої неустойки значно
перевищує розмір заборгованості за
кредитом та з урахуванням
матеріального стану відповідача,
прийшов до висновку про зменшення
розміру неустойки.

Відмовлючи у задоволенні зустрічного
позову,місцевий суд виходив з того, що
дійсно п.п. 6.2. та 8.2. кредитного договору
суперечать принципам законності,
справедливості та добросовісності, що
закріплені ст.ст. 3, 627 ЦК України, отже
наявні підстави для визнання його
недійсним, але з позовними вимогами про
визнання кредитного договору
недійсним та визнання пунктів договору
несправедливими позивач звернулася до
суду 29.09.2014 р., тобто більше ніж через
шість років після його укладення, тобто
з пропуском строку позовної давності,
що є самостійною підставою для відмови
у позові, підстави для поновлення
пропущеного строку позовної давності
місцевим судом не встановлені.

Рішення місцевого суду оскаржене
відповідачем в частині відмови у
задоволенні її зустрічних позовних
вимог про визнання недійсними окремих
положень кредитного договору, в іншій
частині судове рішення не оскаржене, а
тому в апеляційному порядку не
переглядається у відповідності до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

Як встановила колегія суддів, висновок
місцевого суду в частині частині
відмови у задоволенні зустрічних
позовних вимог є вірним, оскільки суд
дійшов його після повного, всебічного
та об"єктивного з"ясування фактичних
обставин справи, прав та обов"язків
сторін в даних правовідносинах, з
правильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Згідно ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесенння ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як вбачається із матеріалів справи,
11.11.2014 р. представник позивача подав
заяву про застосування спливу позовної
давності (а.с. 56).

Як пояснив у суді апеляційної
інстанції представник відповідача, що
кредитний договір укладений у 2007 р., до
2009 р. відповідач виконувала умови
договору, судовим рішенням від 01.03.2011 р.
стягнута заборгованість за період з
19.01.2009 р. по 22.12.2010 р., вказане рішення
суду виконане, отже колегія суддів
приходить до висновку про те, що дійсно
відповідач подала зустрічний позов з
пропуском строку позовної давності без
поважних причин, а доводи про її
необізнанність не є поважною причиною
пропуску цього строку.

Доводи апеляційної скарги про те,
що про незаконність окремих положень
кредитного договору вперше було
роз»яснено її представником - фахівцем
в області права лише перед її звернення
до суду першої інстанції із зустрічною
позовною заявою 26.09.2014 р. та саме з цього
часу розпочався для неї перебіг
позовної давності щодо оскарженння
окремих положень кредитного договору,
не заслуговують на увагу, оскільки, як
вірно вказав місцевий суд, про
порушення свого права позивач могла
дізнатися з дня укладення окаржуваного
договору, тому саме з 19.09.2007 р.
розпочався перебіг позовної давності,
крім цього, рішення суду від 01.03.2011 р. у
справі за позовом Кредитної спілки
«Полтава і Полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення боргу за кредитним
договором набрало чинності 30.03.2011 р.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 11 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д
і: