Справа № 570/1050/14-ц
Номер провадження 2/570/770/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської
області:

в особі судді Красовського О.О.

при секретарі судового засідання
Іллюк С.Р.

з участю представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в приміщенні
Рівненського районного суду
Рівненської області (м.Рівне,
вул.П.Могили, 24) цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що перебував в
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
з червня 1996 року по 13.09.2008 року. Під час
шлюбу сторони набули майно. Так, був
збудований будинок по АДРЕСА_1. Цей
будинок був збудований на земельній
ділянці 0,15 га, що була передана у
власність відповідачці на підставі
рішення Олександрійської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області від 15.05.2001 р. № 242. Після
розірвання шлюбу позивач продовжував
проживати в будинку до лютого 2014 року,
відколи відповідачка не замінила
замки, та заявила що все майно належить
їй. Після цього позивач звернувся до
суду з позовом про поділ майна
подружжя, та просить його задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов та пояснив суду про обставини, що
описані вище. Додав, що в лютому 2014 року
відповідачка виставила його речі на
вулицю, замінила замки. До цього часу
спір між сторонами щодо спільного
майна не виникав. Позивач вважає, що він
не пропустив строки звернення до суду,
оскільки його права були порушені в
лютому 2014 року. За таких умов просить
суд задовольнити заявлений позов та
провести розподіл будинковолодіння і
земельної ділянки, виділивши йому у
власність майно з червоною штриховкою,
згідно до висновків експертизи. Також
просить суд стягнути понесені судові
витрати.

Відповідачка позов не визнала та
пояснила суду, що про порушення свого
права позивач дізнався ще в 2008 році,
коли вони вирішили продати
будинковолодіння. А до суду він
звернувся в 2014 році, після спливу трьох
років. За таких умов просить відмовити
в позові на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України
(сплив строків позовної давності).

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали справи
суд вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні,
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з червня 1996 року по вересень 2008
року. Під час шлюбу сторони набули
майно, в тому числі будинковолодіння по
АДРЕСА_1.

Рік побудови майна - 2005, тобто під час
зареєстрованого шлюбу. Дане майно
зареєстроване за відповідачкою.

За положеннями статті 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Такі ж положення містяться в ЦК
України, зокрема в частині 3 статті 368,
за якою майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, набуте майно у виді
будинковолодіння належить сторонами
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 статті 69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Згідно положень ч.1
статті 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Такі ж положення містяться в ЦК
України, зокрема в частині 3 статті 368,
за якою майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд не вбачає підстав для відступлення
від рівності часток при поділі майна,
оскільки сторони не довели суду про
наявність підстав для застосування
відповідних положень СК України.

А тому суд вважає, що нерухоме майно у
виді будинковолодіння слід поділити,
визнавши ідеальні частки кожного з
подружжя в розмірі 1/2 частини. За кожним
з подружжя слід визнати право
власності на це майно, враховуючи
висновки експертизи № 005-Б/14 від 15.09.2014
року, виготовлену Науково-технічним
центром товарознавства і експертизи
Рівненського інституту
слов'янознавства Київського
славістичного університету. Суд вважає
за доцільне виділити позивачу варіант
з червоною штриховкою.

Щодо іншої заявленої позовної вимоги
про визнання за позивачем права
власності на частину земельної
ділянки.

Спірна земельна ділянка належить
відповідачці на праві власності на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку, та була
передана їй на підставі рішення
Олександрійської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області від 15.05.2001 р. № 242.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 18-2 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 16.04.2004 р. з наступними
змінами), відповідно до положень статей
81, 116 ЗК окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду. Якщо на
такій земельній ділянці знаходиться
будинок, будівля, споруда, що є спільною
сумісною власністю подружжя, то у разі
поділу будинку, будівлі, споруди між
подружжям та виділу конкретної частини
будинку, будівлі, споруди до особи, яка
не мала права власності чи
користування земельною ділянкою
переходить це право у розмірі частки
права власності у спільному майні
будинку, будівлі, споруди у
відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Аналогічна позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
11.06.2012 року у справі № 6-54 цс 12.

Отже, підлягають до задоволення і решта
заявлених позивачем позовних вимог.

Суд вважає, що позивачем не були
пропущені строки звернення до суду.
Так, до часу звернення до суду між
сторонами не існувала спору щодо
даного майна. Той факт, що сторони
домовилися про продаж цього майна в 2008
році ще не свідчить про те, що саме з
цього часу слід обчислювати строки
позовної давності. Адже така
домовленість була добровільною, і в
кінцевому результаті не знайшла своєї
реалізації. З того часу позивач
продовжував користуватися спірним
будинковолодінням, про що ствердили
свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, наявний
акт обстеження від 11.02.2014 року. Свідок
ОСОБА_8 не заперечувала, що бачила
позивача кілька раз в дворі спірного
будинковолодіння. А свідок ОСОБА_9
показав суду про те, що коли приїздив на
розгляд скарги (в 2014 році) то бачив в
будинку речі позивача.

Тому показання свідка ОСОБА_10 про те, що
останні 5-6 років вона не бачила щоб
позивач користувався
будинковолодінням і щоб там перебували
його речі - не заслуговують на увагу,
оскільки вони спростовуються добутими
в ході розгляду справи доказами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11, початок
позовної давності для вимоги про поділ
спільного майна подружжя, шлюб якого
розірвано, обчислюється не з дати
прийняття постанови державного органу
РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання
рішенням суду законної сили (статті 109,
110 СК), а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Отже, такий строк слід обчислювати з
того часу, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності. В
даному випадку позивач дізнався про
порушення свого права в лютому 2014 року,
коли відповідачка замінила замки та
виставила речі позивача на вулицю.
Отже, відсутні підстави для
задоволення заяви відповідачки про
застосування строків позовної
давності з відповідними наслідками (ч.4
ст. 267 ЦК України). Суд не вбачає підстав
для відмови в позові з огляду на ч.4 ст.
267 ЦК України.

За таких умов суд дійшов висновку про
обґрунтованість та доведеність
позовних вимог. Розподіл судових
витрат між сторонами відбувається за
правилами статті 88 ЦПК України. Судові
витрати складають 5 648 (п'ять тисяч
шістсот сорок вісім) грн. 60 коп., і є
документально підтвердженими.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя - задоволити повністю.

Виділити ОСОБА_3 у приватну власність,
та визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт НОМЕР_2, виданий 26.07.2007 р.
Рівненським РВ УМВС України в
Рівненській області) право власності
на житловий будинок, господарські
будівлі та споруди, що по АДРЕСА_1
(висновок експертизи № 005-Б/14 від 15.09.2014
року, Науково-технічний центр
товарознавства і експертизи
Рівненського інституту
слов'янознавства Київського
славістичного університету, варіант
розподілу з червоною штриховкою,
додаток Ж) на суму 260 728, 50 грн., і є цілою
часткою (квартира № 1), а саме:

• 1/4 коридору літ. "1-1", площею 2,48 м2;

• коридор літ. "1-2", площею 3,7 м2;

• сходова літ. "1-3", площею 1,2 м2;

• кухня літ. "1-4", площею 10,5 м2;

• санвузол літ. "1-5", площею 5,9 м2;

• столова літ. "1-6", площею 15,1 м2,

• погріб літ. "пгА", площею 18, м2;

• гараж літ. "Г", площею 38,4 м2;

• сарай літ. "Б", площею 6,8 м2;

• 1/2 огорожі №1 із штахетника.

Вартість частки будинковолодіння, що
виділяється першому співвласнику,
складає 261 863.00 грн. (двісті шістдесят
одна тисяча вісімсот шістдесят три гри.
00 коп.), що більше розміру 1/2 частки від
загальної вартості будинковолодіння
по АДРЕСА_1, яка становить 260 728,50 грн. на:
261 863.00 - 260 728.50 = 1 134.50 (одна тисяча сто
тридцять чотири гри. 50 коп.).

Виділити ОСОБА_4 у приватну власність,
та визнати за ОСОБА_4 (1970 р.н.,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) право
власності на житловий будинок,
господарські будівлі та споруди, що по
АДРЕСА_1 (висновок експертизи № 005-Б/14
від 15.09.2014 року, Науково-технічний центр
товарознавства і експертизи
Рівненського інституту
слов'янознавства Київського
славістичного університету, варіант
розподілу з синьою штриховкою, додаток
Ж) на суму 259 594, 00 грн., і є цілою часткою
(квартира № 2), а саме:

• 3/4 коридору літ. "1-1", площею 7,42 м2;

• котельня літ. "1-7", площею 5,0 м2 ;

• жила кімната літ. "1-8", площею 10,2 м2;

• жила кімната літ. "1-9", площею 18,2 м2;

• коридор літ. "1-10", площею 3,6 м2;

• кладова літ. "1-11", площею 1,0 м2;

• жила кімната літ. "1-12", площею 12,3 м2;

• кладова літ. "1-13", площею 2,3 м2;

• кладова літ. "1-14", площею 1,9 м2;

• жила кімната літ. "1-15", площею 12,3 м2,

• баня літ. "В", площею 14,7 м2;

• 1/2 огорожі №1 із штахетника.

Вартість частки будинковолодіння, що
виділяється другому співвласнику
складає 259 594 грн. (двісті п'ятдесят
дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто чотири
гри. 00 коп.), що менше розміру 1/2 частки
від загальної вартості
будинковолодіння по АДРЕСА_1, яка
становить 260 728,50 грн. на: 259 594.00- 260 728,50 = - 1
134,50 (- одна тисяча сто тридцять чотири
грн. 50 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1 134
(одна тисяча сто тридцять чотири) грн. 50
коп. - компенсації за нерівність в
частках при розподілі майна.

Припинити право спільної сумісної
власності щодо вищевказаного майна.

Виділити ОСОБА_3 у приватну власність,
та визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт НОМЕР_2, виданий 26.07.2007 р.
Рівненським РВ УМВС України в
Рівненській області) право власності
на частину земельної ділянки площею 436,
9 м2, яка належить ОСОБА_4 на підставі
державного акта на праві власності на
земельну ділянку І-РВ№028418, виданого
29.10.2001 р. та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 10639
(висновок експертизи № 005-Б/14 від 15.09.2014
року, Науково-технічний центр
товарознавства і експертизи
Рівненського інституту
слов'янознавства Київського
славістичного університету, варіант
розподілу з червоною штриховкою,
додаток К) 1-6-7-8-9-10-5-1 має геометричні
розміри за ходом годинникової стрілки
у метрах: 43,70; 19,61; 11,30; 8,65; 18,85; 14,52; 5,00

Відповідачу ОСОБА_4 залишається у
власності земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
1063,1 м2 (висновок експертизи № 005-Б/14 від
15.09.2014 року, Науково-технічний центр
товарознавства і експертизи
Рівненського інституту
слов'янознавства Київського
славістичного університету, варіант
розподілу з синьою штриховкою, додаток
К) 6-2-3-4-5-10-9-8-7-6 має геометричні розміри
за ходом годинникової стрілки у метрах:
6,30; 30,00; 50,00; 25,00; 14,52; 18,85; 8,65; 11,30; 19,61.

На площу земельної ділянки розміром 9,0
м2 встановлюється обмеження (сервітут
на право проходу до септика на випадок
ремонту та відкачування ОСОБА_3
(11-12-13-14-11) з геометричними розмірами за
ходом годинникової стрілки у метрах:
3,00; 3,00; 3,00; 3,00 (додаток К вищевказаної
експертизи, червоно-синя штриховка).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 648
(п'ять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 60
коп. - судові витрати.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Красовський О.О.