Справа №485/2845/13-ц 13.02.2014 13.02.2014 13.02.2014
Провадження № 22ц/784/518/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 11 грудня
2013 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Миколаївобленерго» (надалі - ПАТ
«Миколаївобленерго») до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за спожиту
електроенергію,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 листопада 2013 року ПАТ
«Миколаївобленерго» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за спожиту
електроенергію.

Свої вимоги ПАТ «Миколаївобленерго»
обґрунтовувало тим, що на підставі
укладеного договору про користування
електричною енергією ОСОБА_3 є
споживачем електричної енергії, яку
постачає ПАТ «Миколаївобленерго» до
об'єкта споживача - квартири АДРЕСА_1.

Проте, відповідачка належним чином не
виконувала умови договору, в наслідок
чого в неї утворилась заборгованість
за користування електричною енергією,
в період з 2011 по 2013 рік становить 189 грн.
10 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ
«Миколаївобленерго» просило стягнути
з ОСОБА_3 зазначену заборгованість за
спожиту електроенергію.

Заочним рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 11 грудня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Миколаївобленерго» заборгованість
платежів за спожиту електроенергію у
розмірі 189 грн. 10 коп., а також 229 грн. 40
коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
діями відповідачки щодо несплати
платежів за спожиту електричну
енергію, порушені права
енергопостачальної компанії в частині
забезпечення виробничої діяльності, а
тому поновив ці права шляхом стягнення
з відповідачки на користь ПАТ
«Миколаївобленерго» суми боргу.

Проте з такими висновками районного
суду погодитися не можна з огляду на
таке.

Відповідно до п. 3 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999
року, в редакції від 13 червня 2007 року на
час виникнення спірних правовідносин
(надалі - Правил) споживання
електричної енергії здійснюється на
підставі договору про користування
електричною енергією між споживачем і
енергопостачальником.

У багатоквартирному будинку
енергопостачальник укладає договори з
кожним наймачем (власником) квартири (
п.5 Правил).

Для споживання електричної енергії
новий наймач (власник) квартири або
іншого об'єкта повинен звернутися до
енергопостачальника для укладення
договору про користування електричною
енергією.

Споживач електричної енергії
зобов'язаний оплачувати спожиту
електричну енергію та здійснювати інші
платежі відповідно до умов договору та
цих Правил (п. 42 Правил).

Як вбачається з договору про
користування електричною енергією
№ 5396 від 20 липня 2009 року споживачем
зазначено ОСОБА_5 з особовим рахунком
НОМЕР_1, однак є дописка про те, що
проживає ОСОБА_3. Адреса об'єкта
споживача, крім населеного пункту не
зазначена. Підписано договір ОСОБА_3
(а.с. 5).

За даними виписки з особового
рахунку на ім'я ОСОБА_3 станом на
листопад 2013 року заборгованість
платежів облікованих за даними
лічильника спожитої електроенергії
становить 189 грн. 10 коп., заборгованість
виникла станом на травень 2011 року,
останній платіж проведено у січня 2011
року (а.с.3-4).

ОСОБА_3 заперечувала факт підписання
договору з позивачем, наполягаючи на
тому, що ні наймачем, ні власником
зазначеного житла не була, а проживала
у вказаній квартирі тимчасово з
дозволу наймача квартири ОСОБА_5 до
грудня 2010 року, а тому заборгованість
по сплаті за споживання електричної
енергії виникла не з її вини. Під час
проживання в квартирі, разом з
наймачем зверталася до ПАТ
«Миколаївобленерго» для встановлення
лічильника електроенергії в
зазначеній квартирі та сплачувала за
послуги позивача відповідно
розрахункової книжки, що була видана на
ім'я ОСОБА_5

Ці доводи підтверджуються
довідками об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку про те, що
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, а
ОСОБА_3 проживала в зазначеній квартирі
тимчасово до грудня 2010 року за усним
дозволом ОСОБА_5 (а.с. 29).

З даних паспорта громадянина України
вбачається, що відповідачка з 20 грудня
2003 року зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 31), а фактично з 2011 року
згідно з актом, складеним депутатом
міської ради 16 грудня 2013 року, проживає
АДРЕСА_3.

Представник позивача в судовому
засіданні не заперечував факту, що
наймачем вказаної квартири є ОСОБА_5, на
якого до часу укладення договору було
відкрито особовий рахунок. Договір на
користування електричною енергією в 2009
році було укладено з відповідачкою,
оскільки вона проживала в квартирі,
проте остання з заявою про відкриття
особового рахунку не зверталася та не
надавала будь-яких документів на
підтвердження підстав проживання в
квартирі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем не доведені обставини, що на
час виникнення заборгованості (травень
2011 року) по сплаті за надання послуг з
електропостачання ОСОБА_3 була
споживачем електричної енергії, яку
постачає ПАТ «Миколаївобленерго» до
квартири АДРЕСА_1. Відповідачка ніколи
не була ні наймачем, ні власником
зазначеної квартири, а також не була
зареєстрована за вказаною адресою, до
позивача за укладенням договору про
користування електричною енергією не
зверталася, а в квартирі проживала
тимчасового до грудня 2010 року.

Посилання позивача на те, що між
сторонами існують договірні відносини
з огляду на вище наведений договір про
користування електричною енергією, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
позивачем не надано будь-яких
переконливих доказів, які б свідчили,
що на час укладення договору ОСОБА_3
була наймачем або власником квартири,
до якої позивачем надавалися послуги з
енергопостачання. Укладання такого
договору з особою, яка за усним
дозволом власника або наймача
тимчасово проживає у квартирі, до якої
постачається електроенергія,
Правилами не передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, а в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Заочне рішення Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 11 грудня 2013 року скасувати та
постановити нове рішення..

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Миколаївобленерго» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за спожиту
електроенергію у розмірі 189 грн. 10 коп.
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: