АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2220/2014
інстанції Кузьменко А.Д.
Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 25 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Воронцової
Л.П.Суддів:Ігнатенко П.Я. Фурман Т.Г.При
секретарі:Калюжному О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Чаплинського
районного суду Херсонської області від
22 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вище зазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
з 24.05.2011р. по 02.08.2013р. він працював
продавцем у фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6, при звільненні з посади йому не
проведено виплату компенсації
невикористаної відпустки, що становить
2 587 грн.

Відповідно до ст.117 КЗпП та з
урахуванням уточнень до позову, ОСОБА_5
вважав, що відповідач повинна сплатити
йому середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні за 9 місяців
з урахуванням отриманої ним у цей
період допомоги по безробіттю - 8 978 грн.
49 коп.

Крім того, позивач зазначав, що з
урахуванням широкого спектру та
переліку його порушених прав,
характеру та обсягу страждань,
тривалості порушених права, глибини
моральних страждань, заподіяння втрати
нормальних життєвих зв'язків,
докладання значних додаткових зусиль
для організації життя, йому заподіяно
моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Вказані суми просив стягнути на його
користь з відповідача.

Рішенням Чаплинського районного суду
Херсонської області від 22 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_5, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права просить його
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає її підлягаючою
задоволення частково з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач на підтвердження своїх вимог
не надав доказів.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та це
встановлено судом, ОСОБА_5 перебував у
трудових відносинах з відповідачем ФОП
ОСОБА_6 з 24.05.2011 року по 02.08.2013 року, був
звільнений у зв'язку з поданою заявою
за власним бажанням /а.с. 7-8/.

Між ФОП ОСОБА_6 і ОСОБА_5 було укладено
трудовий договір від 24.05.2011 року, у
якому сторони обумовили істотні умови
праці: робочий час тривалістю 8 годин,
обідню перерву, вихідні (неділя,
понеділок), тривалість щорічної
оплачуваної відпустки - 24 календарні
дні та оплату праці - за фактично
відпрацьований час у розмірі
мінімальної заробітної плати /а.с. 19/.

Згідно табелів обліку використання
робочого часу ФОП ОСОБА_6 за період
роботи ОСОБА_5 на посаді менеджера,
вбачається, що в лютому 2012 та 2013 роках,
позивач перебував у відпустці з 01.02.2012р.
по 24.02.2012р. і з 01.02.2013р. по 21.02.2013р.
тривалістю 24 дні кожного року та у
відпустці з 23.07.2013р. по 02.08.2013р.
тривалістю 11 днів.

Позивач заперечує факти використання
ним планових відпусток.

Відповідно до приписів ст.ст.10,60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Надані відповідачем у спростування
доводів позову табелі обліку
використання робочого часу є
односторонніми, підписаними лише
відповідачкою, не посвідченими та не
ствердженими відповідними записами та
печатками, тому не відповідають
вимогам ст.59 ЦПК України щодо
допустимості доказів.

Крім того, ОСОБА_6 пояснила, що відмітки
про перебування ОСОБА_5 у відпустці в
лютому 2012 року та в лютому 2013 року в
табелях обліку не відповідають
фактичному періоду їх надання частками
впродовж року при виникненні потреби у
позивача.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що відповідач не надала суду
належних та допустимих доказів щодо
надання ОСОБА_5 відпустки у період його
роботи.

Згідно інформації ПФ України про
індивідуальні відомості про
застраховану особу ОСОБА_5, вбачається,
що у лютому 2012 року та 2013 року заробітна
плата позивачу нарахована у розмірі
мінімальної заробітної плати, що не
відповідає розміру заробітної плати за
час перебування у відпустці - 24 робочі
дні, і є меншою, що також спростовує
факт надання позивачу відпустки у
період його роботи та проведення
оплати відпускних.

Колегія суддів вважає, що відповідач не
надала також належних та допустимих
доказів перебування ОСОБА_5 у відпустці
з 23.07.2013р. по 02.08.2013р.

Заяви про надання відпустки позивач
роботодавцю не надавав, просив
звільнити за власним бажанням і ОСОБА_6
наклала на ній резолюцію «звільнити з
02.08.2013р. за власним бажанням».

З огляду на зазначене, відповідно до
приписів ч.1 ст. 24 Закону України «Про
відпустки», ст.ст.83,116 КЗпП України
позивач має право на виплату грошової
компенсації за всі невикористані ним
дні щорічної відпустки та стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку, відповідно до ст.117 КЗпП
України.

Згідно п.6, укладеного між сторонами
трудового договору, тривалість
щорічної оплачуваної відпустки
становить 24 календарних дні /а.с. 19/.

За період роботи ОСОБА_5 у ФОП ОСОБА_6 з
24.05.2011р. по 02.08.2013р. він має право на
грошову компенсацію за 53 дні
невикористаної планової відпустки.

Відповідно до п.7 розділу ІV Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995р. №100,
середньоденний заробіток позивача для
нарахування грошової компенсації
невикористаної відпустки становить 1
150грн. х 12 місяців = 13 800 грн. (за останній
рік роботи) : 355 календарних днів (без
святкових і неробочих) = 38 грн. 87 коп.
компенсація невикористаної відпустки
становить 38,87 грн. х 53 дні = 2 060 грн. 28 коп.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
просив задовольнити позовні вимоги
його довірителя у частині стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку відповідно до первинних
вимог з 02.08.2013р. по 02.12.2013р. (звернення з
позовом до суду) в сумі 4 600 грн.

Враховуючи принципи диспозитивності
цивільного судочинства, передбаченого
ст.11 ЦПК України, колегія суддів вважає
можливим задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_5 у вказаній частині та стягнути з
відповідача на його користь 4 600 грн.
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди
підлягають задоволенню частково у сумі
2 000 грн., оскільки порушення
відповідачем законодавства про працю,
та законних прав позивача на отримання
відпустки, а у разі - не отримання -
грошової компенсації впродовж
тривалого часу вимагало від нього
докладання додаткових зусиль до
організації свого життя і заподіяло
моральні страждання.

З огляду на зазначене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду - скасуванню,
з постановленням нового про часткове
задоволення позовних вимог, а саме 2 060,28
грн. компенсації невикористаної
відпустки, 4 600 грн. - середнього
заробітку за затримку розрахунку, 2 000
грн. моральної шкоди (2 060,28грн. + 4 600 грн. +
2 000грн.) = 8 660 грн. 28 коп. та з урахуванням
отриманих позивачем у вказаний період 1
371,51грн., до стягнення підлягає 7 288грн. 77
коп. (8 660,28 - 1 371,51) та судовий збір на
користь держави за кожну позовну
вимогу окремо по 243,60грн., а всього
730,80грн.

На підставі викладеного, ст.ст.24,33
Закону України «Про відпустки»,
ст.ст.83,116,117 КЗпП України, керуючись
ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Чаплинського районного суду
Херсонської області від 22 травня 2014
року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1; яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 7 288 грн. 77
коп. та судовий збір на користь держави
у сумі 730 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: