АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1997/14 Справа № 2/0198/139/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Чубукова О.П.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Преображенівське" Юр'ївського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, зустрічному позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преображенівське" Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, зобов'язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 12.09.2010 року між ним та відповідачем, строком на пять років був укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого відповідач надав позивачеві в оренду належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, площею 6,688 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за використання якої позивач зобовязався сплачувати відповідачеві орендну плату у розмірі 3% вартості земельної ділянки, при цьому, серед іншого, за умовами договору відповідач зобовязався не вчиняти дії, які б перешкоджали позивачеві користуватися орендованою земельною ділянкою. Крім того, 12.09.2010 року між позивачем та відповідачем по справі ОСОБА_2 строком на пять років був укладений ще один договір оренди земельної ділянки, за умовами якого відповідач надав позивачеві в оренду належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, площею 6,689 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за використання якої позивач зобовязався сплачувати доповідачеві орендну плату у розмірі 3% вартості земельної ділянки, при цьому, серед іншого, за умовами договору відповідач зобовязався не вчиняти дії, які б перешкоджали позивачеві користуватися орендованою земельною ділянкою. З моменту укладення договорів позивач належним чином виконував умови останніх, сплачуючи відповідачу визначену договорами оренди плату за користування земельними ділянками. Відповідно до намірів у 2013 році засадити вказані земельні ділянки сільськогосподарською культурою - соняшник, позивачем були проведені необхідні роботи з підготовки вказаних земельних ділянок до засіву, земельні ділянки були культивовані, дисковані, тощо, при цьому всього було виконано робіт на загальну суму 15950,20 грн. Однак, замість того, щоб виконувати умови договору, у квітні 2013 року член родини орендодавця, за дорученням власника, шляхом фізичного спротиву працівникам ТОВ «Преображенівське», погроз, виведення на орендовані ТОВ «Преображенівське» земельні ділянки сторонньої техніки, недопуску на земельні ділянки працівників ТОВ «Преображенівське», перешкодили розпочати позивачу роботу з посіву соняшника, при цьому, не зважаючи на звернення позивача до Павлоградської міжрайонної прокуратури, декілька викликів працівників ОСОБА_5»ївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, орендодавець та члени його сім»ї самостійно засіяли орендовані позивачем земельні ділянки. В результаті даних дій позивачу спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 52210,0 грн. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому також спричинено і моральну шкоду, яка полягає у приниженні ділової репутації юридичної особи, оскільки після самовільного захоплення орендованих земельних ділянок позивач був змушений змінити звичний ритм праці, плани, графіки виконання робіт, трудовий розпорядок, тощо, яку позивач оцінює в 50000,0 грн. Зазначені збитки, моральну шкоду та судові витрати позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

В подальшому, не погоджуючись з даними позовними вимогами ТОВ «Преображенівське», відповідач ОСОБА_2 предявив зустрічний позов про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, площею 6,688 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Преображенівської сільської ради ОСОБА_5»ївського району та належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ДП № 107366. Разом з тим, договір оренди земельної ділянки від 12.09.2010 року, укладений між ним та позивачем по справі, стосовно земельної ділянки площею 6,688 га, він ніколи не підписував та не укладав, при цьому на договорі, а також всіх доданих до нього документах не міститься його підпису. З урахуванням викладеного та доповнених позовних вимог, відповідач просив визнати вказаний договір оренди недійсним, застосувати наслідки нікчемного правочину та повернути земельну ділянку власнику.

Колегія наголошує, що позов про визнання недійсним договору оренди від 12.09.2010 року земельної ділянки, площею 6,689 га, ОСОБА_2 не заявлявся.

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенівське» ОСОБА_5»ївського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенівське» ОСОБА_5»ївського району Дніпропетровської області на відшкодування завданих матеріальних збитків 68160,20 грн.; в задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенівське» на відшкодування судових витрат 681,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення зустрічного позову і відмову у задоволенні первісних позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ДП №107366 від 2001 року, виданого Преображенською сільською радою ОСОБА_5»'ївського району, копія якого долучена до матеріалів справи, є власником земельної ділянки, площею 6,688 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Преображенської сільської ради ОСОБА_5»ївського району (а.с. 16).

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111- ДП № 112381 від 2002 року, виданого ОСОБА_5»ївською райдержадміністрацією, ОСОБА_2 є також власником земельної ділянки, площею 6,689 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Преображенської сільської ради ОСОБА_5»ївського району (а.с. 23).

З копії договору оренди земельної ділянки, що долучена до матеріалів справи (а.с. 12-15), вбачається, що 12.09.2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Преображенівське» ОСОБА_5»ївського району строком на 5 років було укладено договір оренди належної відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки , площею 6,688 га, відповідно до умов якого відповідач передав позивачеві в оренду належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за що позивач зобов»язався сплачувати орендну плату у грошовій або натуральній формі та розмірі 3% вартості земельної ділянки, що становить 2554, 94 грн.

Вказаний договір зареєстрований у відділі ОСОБА_5»ївського району, про що у Державному реєстрі земель 07.02.2012 року вчинено запис за №00436 (а.с.15).

З копії договору оренди земельної ділянки, що долучена до матеріалів справи (а.с. 19-22), вбачається, що 12.09.2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Преображенівське» ОСОБА_5»ївського району строком на 5 років також було укладено договір оренди належної відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки , площею 6,689 га, відповідно до умов якого відповідач передав позивачеві в оренду належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за що позивач зобов»язався сплачувати орендну плату у грошовій або натуральній формі та розмірі 3% вартості земельної ділянки, що становить 2554, 94 грн.

Даний договір зареєстрований у відділі ОСОБА_5»ївського району, про що у Державному реєстрі земель 07.02.2012 року вчинено запис за №00437 (а.с. 22).

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 20.12.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.03.2013 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ТОВ «Преображенівське» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Преображенівське», 12.09.2010 року та зареєстрованого 07.02.2012 року, належної позивачу на праві власності земельної ділянки розміром 6,688 га, розташованої на землях Преображенської сільської ради ОСОБА_5»ївського району Дніпропетровської області.

Не погодившись із вказаним вище судовим рішенням, відповідач в усній формі уповноважив невістку ОСОБА_4, яка є третьою особою у даній справі, здійснити заходи спрямовані на перешкоджання ТОВ «Преображенівське» у обробці земельних ділянок, які передані ТОВ «Преображенівське» на підставі договорів оренди, та самостійно засіяти вказані земельні ділянки. Даний факт у повному обсязі особисто визнано третьою особою ОСОБА_4 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Крім того, вказаний факт підтверджується детальними показами свідка ОСОБА_6 (онука відповідача за первісним позовом) в судовому засіданні суду першої інстанції.

У зв»язку з цим, у квітні 2013 року, невістка відповідача ОСОБА_4, разом з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вчинили перешкоди працівникам ТОВ «Преображенівське» засіяти зерном соняшника орендовані позивачем земельні ділянки, не допустили на належні відповідачу земельні ділянки працівників ТОВ «Преображенівське», які мали намір засіяти землю, шляхом вчинення фізичного спротиву, виведення на орендовані земельні ділянки сторонньої техніки. У 2013 році вказані земельні ділянки були засіяні, за розпорядженням власника, його родиною та ними був зібраний врожай соняшника.

Викладене визнано представниками сторін, особисто третьою особою ОСОБА_4 та підтверджується письмовими матеріалами справи і показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8

З приводу вказаних дій уповноваженої відповідачем невістки ОСОБА_4 та її родичів, у квітні 2013 року, позивач звернувся до Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області з відповідною заявою (а.с. 47 - 48), на що отримав відповідь про необхідність звернутися до Юр'ївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.49). Відповідно до довідки ОСОБА_5»ївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області №5651 від 05.09.2013 року, позивач чотири рази звертався до ОСОБА_5»ївського РВ з відповідними заявами, кримінальні провадження були закриті (а.с. 79).

Місцевим судом також встановлено, що в результаті створення перешкод у користуванні земельними ділянками, самовільним їх засівом в 2013 році орендодавцем, позивачу спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивач мав намір та реальну можливість засіяти орендовані земельні ділянки сільськогосподарською культурою соняшником, що стверджується довідками відповідача на а.с. 41, 42.

Згідно оперативної звітності управління агропромислового розвитку Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, урожайність соняшника в господарстві відповідача склала 17,0 ц/га, а вартість однієї тони соняшника 4000,0 грн. (або одного центнера 400,0 грн.), що стверджується довідкою на а.с. 43.

Зважаючи на викладене, розмір упущеної вигоди позивача, у зв»язку з неправомірними діями відповідача, складає 52213,60 грн. ((6,688 га + 6,689 га площі орендованих у відповідача земельних ділянок) х 17,0 ц/га х 400,0 грн. = 90963,6 грн. з відрахуванням визначеної позивачем у позовній заяві суми витрат на обробку землі та насіння на загальну суму 38750,0 грн.).

Крім того, позивачем також були понесені і фактичні затрати на обробку земельних ділянок, під час їх підготовки до посіву 2013 року, на загальну суму 16048,38 грн. у зв»язку з проведенням дискування трактором Т-150 БДП-6.3 в два сліди ((6,688 га + 6,689 га. площі орендованих у відповідача земельних ділянок) х 331,08 грн/га = 4438,49 грн. х 2 = 8876,98 грн.) та культивації земельних ділянок трактором Т-150 2КПС-4.2 два рази ((6,688 га + 6,689 га. площі орендованих у відповідача земельних ділянок) х 268,05 грн/га = 3585,70 грн. х 2 = 7171,40 грн.), що стверджується відповідною довідкою на а.с. 42.

Отже, загальний розмір завданих ТОВ «Преображенівське» відповідачем матеріальних збитків складає 68261,98 грн. (52213,60 грн. + 16048,38 грн.). У добровільному порядку відповідач збитки позивачу до цього часу не компенсував.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння, користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницькою та іншої діяльності.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотні умови договору оренди землі визначені у статті 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої такими є - об'єкт оренди, строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Виходячи з викладеного, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про недоведеність зустрічного позову щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зважаючи на наступне.

Оспорюваний договір оренди земельної ділянки, площею 6,688 га, укладений у простій письмовій формі, підписаний сторонами та пройшов державну реєстрацію.

Суду не надані докази на підтвердження доводів апелянта про те, що оспорюваний договір підписаний не відповідачем ОСОБА_2, адже, зважаючи на вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належний до допустимий доказ висновок почеркознавчої експертизи суду не представлений, клопотання про призначення відповідної судової експертизи учасниками процесу не заявлено ні в місцевому суді, ні в суді апеляційної інстанції.

Визнання сторонами справи факту підписання оспорюваного договору оренди земельної ділянки, площею 6,688 га, третьою особою ОСОБА_4 не є доказом, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, та не являється підставою для встановлення судом факту підписання оспорюваного договору саме третьою особою ОСОБА_4

Місцевий суд правомірно взяв до уваги показання представників позивача, відповідача, особисті пояснення третьої особи та свідків, які визнали, що відповідач ОСОБА_2 знав про факт користування у 2010 1013 роках його земельними ділянками позивачем та про надання позивачем йому, ОСОБА_2, матеріальних цінностей за користування землею орендної плати. Дані обставини стверджуються звукозаписами та журналами судових засідань та письмовими доказами, яким місцевим судом надана детальна правова оцінка.

Окрім того, про наявність договору оренди земельної ділянки площею 6,688 га від 12.09.2010 року відповідачу було відомо достовірно, ще й з огляду на те, що в 2012 році останній звертався до суду з позовом про визнання зазначеного договору оренди недійсним з тих підстав, що договір не містить всіх передбачених законом істотних умов, при цьому про те, що він його не укладав та не підписував в позові не зазначав та не оспорював (а.с. 44, 45, 46). Також з рішення суду по даній справі від 20.12.2012 року вбачається, що представник ОСОБА_2 пояснював, що власник особисто отримує орендну плату за даним договором (а.с. 44, 45).

Викладене свідчить про наявність договірних правовідносин оренди земельної ділянки, площею 6,688 га, саме між позивачем та ОСОБА_2, відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, відсутність підстав вважати оспорюваний договір нікчемним та відсутність підстав для зобов»язування орендаря повернути земельну ділянку власнику.

Колегія наголошує, що позов про визнання недійсним договору оренди від 12.09.2010 року земельної ділянки, площею 6,689 га, ОСОБА_2 не заявлявся.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі», з відповідними змінами та доповненнями, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов»язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Вказані положення Закону містяться також і в п. п. 21, 23, 27 укладених між сторонами договорів оренди земельних ділянок (а.с. 12, 13, 19, 20).

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем, шляхом уповноваження невістки ОСОБА_4, яка є третьою особою у даній справі, були здійснені заходи щодо перешкоджання ТОВ «Преображенівське» у обробці орендованих спірних земельних ділянок, які у 2013 році були засіяні власником. У зв»язку з цим, позивачу було завдано збитків в загальному розмірі 68261,98 грн. (відповідно до наведеного вище розрахунку), але, розглядаючи дану справу у межах заявлених позовних вимог, місцевий суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у загальному розмірі 68160,20 грн., відповідно до змісту позовної заяви.

Крім того, надавши детального обґрунтування, місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди через відсутність правових підстав та недоведеність відповідних доводів позивача за первісним позовом.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є людиною похилого віку, - не спростовують правильність наведених вище висновків суду.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, де передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді