Справа № 2-2208/11
№2/639/512/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого судді
Іванової І.В.

за участю секретаря
Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4, треті особи Харківська
міська рада, адміністрація Жовтневого
району Харківської міської ради,
прокуратура Жовтневого району м.
Харкова про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення,
вселення, зобов'язання вчинити певні
дії, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи -Харківська
міська рада, адміністрація Жовтневого
району Харківської міської ради,
Жовтневий РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області про визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, розподіл домоволодіння ,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
позовом в якому просили зобов'язати
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинити
перешкоджання в користуванні
квартирою НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідачів відновити
зруйновані перегородки між квартирами
НОМЕР_1 та НОМЕР_3 в буд.АДРЕСА_1.

В процесі розгляду справи позивачі
уточнили та доповнили свої позовні
вимоги та просили усунути перешкоди
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні
квартирою НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з
підсобних приміщень №6 та №7, що
знаходяться в квартирі НОМЕР_1 в
будинку АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у приміщення №6 та №7, що
знаходяться в квартирі НОМЕР_1 в
будинку АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 демонтувати дверний проріз з
квартири НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 до
приміщення №6 квартири НОМЕР_1 будинку
АДРЕСА_1 шляхом закладення дверного
прорізу цеглою, зобов'язати ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 відновити у відповідності до
технічного паспорту квартири, вихід з
приміщення №7 до приміщення №8, що
знаходяться в квартирі НОМЕР_1 в
будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування уточнених та
доповнених позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 посилаються на те, що їм на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності від
17.06.2008р. реєстраційний номер 6-08-294371П
належить квартира НОМЕР_1 в будинку
АДРЕСА_1, яка складається з однієї
житлової кімнати площею 20,1 кв.м., кухні
9,3 кв.м., сіни -14,4 кв.м., вбудованої шафи 5,3
кв.м., та підсобних приміщень №6-8
загальною площею 36,0 кв.м. При цьому
підсобні приміщення №6-8 є колишньою
квартирою НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, яка
рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної ради у м. Харкові
від 06.11.2007р. №76-9 була надана ОСОБА_1 на
сім'ю 2 особи під підсобне приміщення з
правом приватизації, та яка в
подальшому і була приватизована ними
та внесено відповідні зміни в технічну
документацію ХМБТІ. В червні 2008 року
відповідач ОСОБА_4, якій на праві
приватної власності на підставі
договору дарування від 25.07.2000р.
належала сусідня квартира НОМЕР_3 в
будинку АДРЕСА_1, та яка подарувала 10
жовтня 2013 року цю квартиру дочці ОСОБА_3
, разом з останньою самовільно зайняли
частину квартири позивачів, а саме
підсобні приміщення №6 та №7 шляхом
влаштування дверного прорізу з своєї
квартири НОМЕР_3 до квартири позивачів
НОМЕР_1, а саме до приміщення №6 та
закладення цеглою дверного отвору з
приміщення №7 до приміщення №8, що
взагалі унеможливило вхід до
зазначеної частини квартири позивачів,
та позбавили позивачів права
користування зазначеною частиною
квартири.

26 липня 2011 року /а.с.24 том 1/ ОСОБА_4
звернулася до суду з зустрічним
позовом та просила незаконним та
скасувати рішення №76-9 від 06.11.2007р.
виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Харкові ради, порушити
кримінальну справу за викладеними
фактами злочинів згідно до
ст.ст.233,364,365,366,382,396 КК України, визнати
ОСОБА_4 потерпілою, стягнути з ОСОБА_1,
Харківської міської ради як
правонаступника Жовтневої районної у
м. Харкові ради та Прокуратури
Жовтневого району м. Харкова на свою
користь 100000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді від 28 липня 2011 року
зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без
руху та надано строк для усунення
недоліків.

30 серпня 2011 року ОСОБА_4 на виконання
ухвали суду від 28 липня 2011 року надала
до суду зустрічний позов в якому
просила визнати незаконним та
скасувати рішення №76-9 від 06.11.2007р.
виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Харкові ради, порушити
кримінальну справу за викладеними
фактами злочинів згідно до
ст.ст.233,364,365,366,382,396 КК України .

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 посилається на те, що їй на
праві власності на підставі договору
дарування АВК №920254 від 25.07.2000р.
належить квартира НОМЕР_3 в
домоволодінні АДРЕСА_1 та вже тривалий
час використовує частину квартири
НОМЕР_2 в зазначеному домоволодінні як
допоміжні приміщення і посилається на
рішення Конституційного суду України
від 02.03.2004р. у відповідності до якого
допоміжні приміщення передаються
безоплатно у спільну власність
громадянам одночасно з приватизацією
квартир багатоквартирних будинків. І в
зв'язку з чим, Виконавчий комітет
Жовтневої районної у м. Харкові ради
мав лише проінформувати співвласників
житлового володіння АДРЕСА_1 про своє
рішення про надання статусу допоміжних
приміщень квартирі НОМЕР_2, після чого
розподіл цих приміщень між
співвласниками повинен був
проводитись у рівній пропорції. Також
зазначає, що жодного втручання у
розподіл допоміжних приміщень з боку
органів місцевого самоврядування
зазначене рішення Конституційного
суду України не передбачає. Та 06.11.2007р.
Виконавчий комітет Жовтневої районної
у м. Харкові ради ухвалив рішення №76-9,
щодо розподілу і приватизації
комунального майна - допоміжних
приміщень квартири НОМЕР_2 в будинку
АДРЕСА_1 чим перевищив свої
повноваження і здійснив незаконну
приватизацію комунального майна на
користь відповідача, що є підставою для
визнання зазначеного рішення
виконкому незаконним та його
скасування. Також зазначає, що
зазначена квартира НОМЕР_2 не підлягала
приватизації, оскільки знаходилась в
аварійному стані.

В процесі розгляду справи ,31 липня 2013
року ОСОБА_4 змінила позовні вимоги та
просила визнати незаконним та
скасувати рішення №76- від 06.11.2007 року
виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Харкові ради про надання
родині ОСОБА_1 у якості допоміжного
приміщення порожньої квартири НОМЕР_2 у
житловому володінні АДРЕСА_1; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житло №6-8-94371П1 від 17
червня 2008 року видане відділом
приватизації житлового фонду
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Виконавчого
комітету Харківської міської ради;
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по справі;
зважаючи на численні конфлікти між
родинами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у житловому
володінні АДРЕСА_1, розподілити вказане
житлове володіння між співвласниками :
родиною ОСОБА_1 і ОСОБА_4 наступним
чином, відповідно до ситуації, яка
склалася історично і фактично існує на
цей час: родині ОСОБА_1 у якості
допоміжних приміщень: капітальний
цегловий флігель, колишню квартиру
НОМЕР_4 та прилеглий до нього сарай для
зберігання твердого пального, східну
ділянку прилеглої території житлового
володіння розміром 43х14 метрів, ОСОБА_4:
у якості допоміжних приміщень - колишню
квартиру НОМЕР_2 та відокремлено
розташований сарай для зберігання
твердого пального, західну ділянку
прилеглої території житлового
володіння розміром 30х12 метрів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 6 грудня 2013 року позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_4 була
замінена на її правонаступника ОСОБА_3

Позивачі за первісним позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явились, подали до суду спільну заяву
в якій просили справу розглядати без їх
участі та ухвалити рішення у
відповідності до діючого
законодавства. В заяві також
повідомили, що вони свій позов повністю
підтримують та просять задовольнити з
урахуванням поданих до суду уточнень
та доповнень до позовної заяви, а
зустрічний позов ОСОБА_4 не визнають,
вважають безпідставним та таким, що не
підлягає задоволенню та просили в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовити повністю та надали письмові
заперечення.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 за первісним позовом та
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 у судовому засіданні проти
первісного позову заперечував та
просив у задоволенні позову відмовити,
а зустрічний позов у редакції від 31
липня 2013 року - задовольнити повністю,
та надав письмові пояснення щодо
зустрічного позову та письмові
заперечення на первісний позов.

Представник третьої особи Харківської
міської ради Саньков Ю.В. в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причину своєї неявки суду не
повідомив, та надав письмові
заперечення на позовну заяву ОСОБА_4 в
яких просив відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4

Представник третьої особи
Адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради у судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причину неявки суду не
повідомив.

Представник третьої особи Жовтневого
РВ ХМУ УМВС України в Харківській
області в судове засідання не з'явився,
про день та час розгляду справ
повідомлявся належним чином, про
причину своєї неявки суду не повідомив.

Представник Прокуратури Жовтневого
району м. Харкова у судове засідання не
з'явився , йому належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи.

Суд, вислухавши пояснення представника
сторін, вивчивши надані докази,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підлягають задоволенню, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини

Рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної у м. Харкові ради
від 06.11.2007р. №76-9 було надано гр. ОСОБА_1
на сім'ю у дві особи вільну суміжну
квартиру НОМЕР_2 (кімната площею 15,5
кв.м., кухня - 12,27 кв.м., веранда - 8,2 кв.м.) у
будинку АДРЕСА_1 під підсобне
приміщення з правом приватизації.

Відповідно до зазначеного рішення
Виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Харкові ради від 06.11.2007р.
№76-9, підставою для його винесення
стала заява гр. ОСОБА_1, який перебуває
на квартирному обліку.

Відповідно до ч.1 ст.54 Житлового кодексу
України, якщо в квартирі, в якій
проживає два або більше наймачі,
звільнилося неізольоване жиле
приміщення, воно надається наймачеві
суміжного приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Житлового
кодексу України ізольоване жиле
приміщення, що звільнилося в квартирі,
в якій проживає два або більше наймачі,
на прохання наймача, що проживає в цій
квартирі і потребує поліпшення
житлових умов (стаття 34), надається
йому, а в разі відсутності такого
наймача - іншому наймачеві, який
проживає в тій же квартирі. При цьому
загальний розмір жилої площі не
повинен перевищувати норми,
встановленої статтею 47 цього Кодексу,
крім випадків, коли наймач або член
його сім'ї має право на додаткову жилу
площу. Якщо розмір ізольованої
кімнати, що звільнилася, є меншим за
встановлений для надання одній
особі, зазначена кімната у всіх
випадках передається наймачеві на
його прохання.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 перебував
на квартирному обліку, та потребував
поліпшення житлових умов, а також
враховуючи той факт, що будинок ветхий
і повторному заселенню не підлягав, то
суд приходить до висновку про
правомірність надання гр. ОСОБА_1 у найм
вільної суміжної квартири НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1 під підсобне приміщення з
правом приватизації.

13.06.2008р. Харківським міським Бюро
технічної інвентаризації було
виготовлено технічний паспорт на ім'я
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру НОМЕР_1 у
будинку АДРЕСА_1, відповідно до якого
зазначена квартира складається з
однієї житлової кімнати площею 20,1 кв.м.,
кухні 9,3 кв.м., сіни -14,4 кв.м., вбудованої
шафи 5,3 кв.м., та підсобних приміщень
№6-8 загальною площею 36,0 кв.м.

17.06.2008р. Відділом приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Виконавчого
комітету Харківської міської ради
згідно з розпорядженням від 17.06.2008р.
№3378П було видане свідоцтво про право
власності на житло, реєстраційний
номер 6-08-294371П, відповідно до якого гр.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно мають на праві
спільної власності квартиру, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 по ?
частині кожен. Загальна площа квартири
становить 85,1 кв.м.

Таким чином, оскільки будь яких
обмежень щодо приватизації квартири
НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 станом на
17.06.2008р. встановлено не було, то суд
приходить до висновку про
правомірність передачі гр. ОСОБА_1 та
гр. ОСОБА_2 у власність зазначеної
квартири та відсутність підстав для
визнання недійсним свідоцтво про право
власності на житло №6-8-94371П1 від 17
червня 2008 року видане відділом
приватизації житлового фонду
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Виконавчого
комітету Харківської міської ради.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1
ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 квартира
НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 належить на
підставі договору дарування від _10
жовтня 2013 року .

В судовому засіданні представником
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 визнано факт
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частиною
квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, а
саме приміщень №№6,7 та наявності
дверного прорізу з квартири НОМЕР_1 до
квартири НОМЕР_2, та відсутності
дверного прорізу з приміщення №7 до
приміщення №8, який закладено цеглою.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином, оскільки зазначені
обставини визнані сторонами, то
відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України вони
не підлягають доказуванню.

Так ОСОБА_3 наданий до суду як доказ
наявності дверей між квартирою НОМЕР_3
та квартирою НОМЕР_1 та того факту, що
оскаржуваним рішенням квартира НОМЕР_2
була переведена у статус нежилих
приміщень, які повинні
використовуватись як допоміжні
приміщення, лист Управління
житлово-комунального господарства
Жовтневої районної ради м. Харкова від
15.02.2009р.

Відповідно до п.3 листа Управління
житлово-комунального господарства
Жовтневої районної ради м. Харкова від
15.02.2009р. на ім'я ОСОБА_4, управлінням ЖКГ
комісійно, виїздом на місце в
присутності представника ОСОБА_5,
власників квартири НОМЕР_1 ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було встановлено та повідомлено
заявника ОСОБА_4 про наступне: згідно
поверхового плану від 1951,1955 років в
житловому будинку АДРЕСА_1 мається три
ізольовані квартири, дверей між
приміщенням цих ізольованих квартир
немає. В технічних паспортах
представлених Вами та Вашими
співвласниками дверей між житловою
кімнатою №3 (квартири НОМЕР_3) та
підсобним приміщенням №6 квартири
НОМЕР_1 немає, між приміщеннями №6 та №5
в квартирі НОМЕР_1 дверей також немає.
На момент обслідування комісією
будинку АДРЕСА_1 встановлено, що між
житловою кімнатою №3 (квартири НОМЕР_3)
та підсобним приміщенням №6 (квартири
НОМЕР_1) маються двері, між приміщеннями
№6 та №5 в квартирі НОМЕР_1 дверей немає,
вхідні двері в колишню квартиру НОМЕР_2
закладено цеглою. Інформації ким і коли
встановлені ці двері управління ЖКГ не
має. Відповідність строку
встановлення дверей будинку може
встановити тільки експертизою ХНДІ
судових експертиз ім.Бокаріуса.

Інших доказів про те, що відповідачі за
первісним позовом користувались
колишньою квартирою НОМЕР_2 в будинку
АДРЕСА_1 до дати надання квартири
НОМЕР_2 в найм та приватизації даної
квартири гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надано
не було..

Пунктами 1.4.1,1.4.2,1.4.3,1.4.5 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства № 76
від 17 травня 2005 року визначено, що
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої ради
відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
містить у собі улаштування в окремих
жилих будинках, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщеннях індивідуального
опалення та іншого інженерного
обладнання, перенесення нагрівальних,
сантехнічних і газових приладів тощо.
До елементів перепланування жилих
приміщень належить: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків. Для одержання дозволу на
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень їх власник або
уповноважена ним особа, наймач
(орендар) приміщення за згодою його
власника подають до органу місцевого
самоврядування заяву про надання
дозволу на переобладнання або
перепланування.

Таким чином, оскільки лист УЖКГ
Жовтневого району м. Харкова датований
15.02.2009р. та враховуючи, що технічна
інвентаризація квартири НОМЕР_1 була
проведена 13.06.2008р., тобто за 8 місяців до
виходу комісії, та визначено план
квартири НОМЕР_1 відповідно до якого
станом на 13.06.2008р. між квартирою НОМЕР_1
та квартирою НОМЕР_3 відсутній дверний
проріз, та наявний дверний проріз між
приміщенням №7 та №8 в квартирі НОМЕР_1
в будинку АДРЕСА_1, то суд приходить до
висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за
відсутності дозволу органу місцевого
самоврядування здійснили
переобладнання частини своєї квартири
та квартири НОМЕР_1, яка належить
ОСОБА_1, влаштували дверний проріз з
квартири НОМЕР_1 до квартири НОМЕР_2, та
заклали цеглою дверний проріз з
приміщення №7 до приміщення №8 в
квартирі НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 155 ЖК УРСР жилі
будинки (квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути в
них вилучено, власника не може бути
позбавлено

права користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ст.109 ЖК УРСР виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.

Виселення полягає в примусовому
припиненні права користування певним
жилим приміщенням за рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3
самовільно зайняли та позбавили ОСОБА_1
та ОСОБА_2 права користування частиною
квартири, яка належить їм на праві
приватної власності, то суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 суд виходить з
наступного.

ОСОБА_3 в обґрунтування свого
позову посилається на рішення
Конституційного суду України від
02.03.2004р. у відповідності до якого
допоміжні приміщення передаються
безоплатно у спільну власність
громадянам одночасно з приватизацією
квартир багатоквартирних будинків. І в
зв'язку з чим, Виконавчий комітет
Жовтневої районної у м. Харкові ради
мав лише проінформувати співвласників
житлового володіння АДРЕСА_1 про своє
рішення про надання статусу допоміжних
приміщень квартирі НОМЕР_2, після чого
розподіл цих приміщень між
співвласниками повинен був
проводитись у рівній пропорції. Також
посилається на ст.50 ЖК УРСР та Акт про
ветхість будинку АДРЕСА_1 затверджений
рішенням виконкому №178?49 від 01.11.88р., з
якого начебто вбачається, що всі
квартири будинку не підлягають
подальшому заселенню і використанню у
якості житлового фонду без проведення
капітального ремонту, а тому квартири
НОМЕР_2 та НОМЕР_4 в домоволодінні мали
бути переведенні УЖКГ Жовтневої
районної ради м. Харкова до нежилого
фонду. І ні у якому разі ставати
засобами поліпшення житлових умов
одного з співвласників, ще і за рахунок
іншого. Також посилається на п.3
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
відповідно до якого не підлягають
приватизації … квартири (будинки), які
знаходяться в аварійному стані (в яких
неможливо забезпечити безпечне
проживання людей.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Будь яких доказів про те, що колишня
квартира НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1
станом на 17.06.2008 року, тобто на день
приватизації, перебувала в аварійному
стані ОСОБА_3 не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 382 ЦК України
квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання.

Квартирою визнається частина
багатоквартирного жилого будинку, яка
призначена і придатна для постійного у
ньому проживання однієї або кількох
сімей і має обладнані одну чи кілька
кімнат і підсобні приміщення, окремий
вихід на сходову площадку, галерею, в
коридор або на вулицю. Оскільки
Житловим кодексом України надано право
кожному наймачу приватизувати не
тільки квартиру чи будинок, а й частину
квартири, то до жилих приміщень
належать також ізольована кімната чи
кілька кімнат у квартирі. До складу
квартири входять підсобні приміщення -
приміщення кухні, ванної кімнати чи
душової, санвузла, квартирного
коридору чи передпокою, вбудованих
комірчин чи шаф.

Відповідно до п.2 Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, яке було затверджено Наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України 16.12.2009 N 396, підсобні приміщення
- це приміщення квартир,
комунальних квартир, жилих блоків
(секцій), призначені для гігієнічних
або господарсько-побутових потреб
мешканців (ванна, вбиральня, душова,
приміщення для прання, кухня, комора),
а також передпокій, внутрішньо
квартирний хол, коридор тощо.

Відповідно до п. 6.1. Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян, яке було
затверджено Наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України 16.12.2009 N 396,
загальна площа квартири (будинку), що
передається у власність, визначається
як сума площ жилих і підсобних
приміщень квартири, веранд, вбудованих
шаф, а також площ лоджій, балконів і
терас, які враховуються з
використанням коефіцієнтів,
визначених розділом 6 Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 24.05.2001 N 127 ,
зареєстрованої у Міністерстві юстиції
України 10.07.2001 за N 582/5773.

Таким чином, при характеристиці
житлового фонду слід відрізняти
допоміжні приміщення від підсобних
приміщень жилого будинку. Хоча
допоміжні приміщення жилого будинку до
складу житлового фонду не входять,
проте вони призначені для забезпечення
та утримання будинку, а також
побутового обслуговування населення
за місцем проживання (вестибюль,
сходова площадка, перехідний шлюз,
міжквартирний коридор, колясочна,
підвали, горища тощо). А підсобні
приміщення входять до складу житлового
фонду, але вони не можуть бути
предметом окремого цивільно-правового
договору.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх
власників квартир, а також власників
нежитлових приміщень, які розташовані
у житловому будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_3, вважаючи колишню квартиру
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 допоміжними
приміщеннями, фактично помиляється в
правовому статусі приміщень даної
квартири, які являються підсобними
приміщеннями, а не допоміжними, як
зазначає ОСОБА_3, і входять до житлового
фонду та не являються приміщеннями,
призначеними для забезпечення
експлуатації будинку та побутового
обслуговування мешканців будинку, а
тому рішення Конституційного суду
України, на яке посилається ОСОБА_3, не
підлягає застосуванню до даних
правовідносин.

Крім того, суд вважає доводи ОСОБА_3 про
те, що оскаржуваним рішенням
порушуються її права як власника
квартири НОМЕР_3 в домоволодіння
АДРЕСА_1, надуманими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий
акт органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Оскільки ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_3 ніколи
не були власниками приміщень
колишньої квартири НОМЕР_2, а нині
підсобних приміщень №6 та №7 в квартирі
НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, то суд
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення виконавчого комітету
Жовтневої районної у м. Харкові ради
№76-9 від 06.11.2007 року не порушує право
власності ОСОБА_3, а тому позовні вимоги
ОСОБА_3 не підлягають задоволенню за
недоведеністю.

Щодо посилань ОСОБА_3 на чисельні
звернення до правоохоронних органів та
на постанови судів, якими було
скасовано постанови слідчих про
відмову в порушенні кримінальної
справи, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Оскільки ОСОБА_3 не було надано до суду
вироку у кримінальному провадженні за
фактами викладеними у її заявах, що
було надано у якості доказів, то суд
приходить до висновку, що зазначені
письмові докази не є належними
доказами та не мають доказового
значення в даній цивільній справі.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3
про поділ вищевказаного
домоволодіння та поділу земельною
ділянкою, то такі не ґрунтуються на
вимогах закону, оскільки остання не має
право ставити питання по поділ
домоволодіння АДРЕСА_1 між
співвласниками у розумінні ст. 367 ЦК
України, оскільки сторони у справі
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не являються
співвласниками цього домоволодіння , а
є власниками окремих квартир у будинку
, який зареєстровано за ЖЄО-87, згідно
реєстраційного свідоцтва виданого на
підставі рішення виконкому Жовтневої
райради депутатів трудящих від 13
жовтня 1959 року , р-№35-57.

Земельна ділянка не підлягає
поділу,оскільки вона не перебуває у
власності чи користуванні власників
квартир вищевказаного житлового
будинку, у тому числі і позивачки за
зустрічним позовом ОСОБА_3

Судові витрати підлягають стягненню на
підставі вимог ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до вищенаведених норм,
а також керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, суд, -

Вирішив :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити .

Усунути перешкоди ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 користуванні квартирою НОМЕР_1
в будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з підсобних приміщень
№6 та №7, що знаходяться в квартирі
НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
приміщення №6 та №7, що знаходяться в
квартирі НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5
демонтувати дверний проріз з квартири
НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 до приміщення
№6 квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1
шляхом закладення дверного прорізу
цеглою.

Зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відновити у відповідності до
технічного паспорту квартири , вихід з
приміщення №7 до приміщення №8, що
знаходяться в квартирі НОМЕР_1 в
будинку АДРЕСА_1 .

У задоволені позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір
у розмірі 4 грн. 25 копійок з кожної та
витрати на інформаційно- технічне
забезпечення розгляду справи у
розмірі 18 грн. 50 коп. з кожної.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення , особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І.В.
Іванова