Справа № 565/1659/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року
м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської
області у складі:

головуючого судді Зейкана
І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання
Бірук Н.С.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача
Стрижеус Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Кузнецовського міського комунального
підприємства про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до
Кузнецовського міського комунального
підприємства (далі - КМКП) та, з
урахуванням уточнень, просив стягнути
з відповідача на його користь середній
заробіток у розмірі 51 753 грн. 18 коп. за
весь час вимушеного прогулу з 1 січня 2014
року до 29 серпня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
наказом КМКП №112-к від 26 липня 2013 року
звільнений з роботи за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків. На
підставі ухвали Вищого
спеціалізованого суду України від 23
липня 2014 року він був поновлений на
посаді 29 серпня 2014 року та звільнений з
роботи того ж дня за власним бажанням. У
зв'язку із цим вважає, що час його
вимушеного прогулу складає 273 дні.

Від відповідача КМКП надійшли
заперечення на позов, з яких виплаває,
що відповідач частково визнає позов.
Так, заперечення обґрунтовуються тим,
що 25 листопада 2013 року КМКП наказом № 212
-к від 25.11.2013 року поновило на посаді
головного інженера ОСОБА_1 30 грудня 2013
року рішенням апеляційного суду
Рівненської області рішення
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 22 листопада 2013
року скасовано.

02.01.2014 року наказом № 01-к ОСОБА_1
звільнено з посади головного інженера
КМКП з 30.12.2013 року. Тому ОСОБА_1 будучи
поновленим на посаді головного
інженера КМКП отримав заробітну плату
за період з 25.11.2013 року по 30.12.2013 року, що
підтверджується довідкою КМКП №272 від
26.11.2014 року. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від 23
липня 2014 року рішення апеляційного
суду Рівненської області від 30 грудня
2013 року скасоване та залишене в силі
рішення Кузнецовського міського суду
від 22 липня 2013 року по справі № 565/1319/13-ц,
яким ОСОБА_1 поновлено на посаді
головного інженера Кузнецовського
міського комунального підприємства та
стягнуто на його користь 18 835,32 грн.
середнього заробітку і 1 000,00 грн.
відшкодування моральної шкоди.

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Кузнецовського міського комунального
підприємства про поновлення його на
посаді головного інженера, наказом №
127-к на підставі ухвали Вищого
спеціалізованого суду України від 23
липня 2014 року ОСОБА_1 було поновлено на
посаді головного інженера КМКП. 29
серпня 2014 року трудовий договір з
ОСОБА_1 був розірваний на підставі
наказу КМКП № 128-к.

Відповідач подав заперечення на позов,
з яких випливає, що на їх думку
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу можливе лише за
період з 31.12.2013 року до 23.07.2014 року з
урахування заробітку за місцем нової
роботи ОСОБА_1 на посаді головного
інженера ТДВ «Кузнецовський
хлібозавод» та на посаді майстра 3
групи дільниці з обслуговування
Складського господарства Рівненського
відділення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідаючи на запитання суду
пояснив, що вважає, що вимушений прогул
у нього тривав з 23.11.2013 року до 28.08.2014
року. У цей період працював головним
інженером в КМКП з 25.11.2013 року до 02.01.2014
року, з 07.04.2014 року до 12.05.2014 року на ТДВ
«Кузнецовський хлібозавод», з 26.05.2014
року до цього часу працює в Складському
господарстві.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
додатково пояснив, що стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу не можна обмежувати лише роком,
оскільки строк розгляду справи
перевищив один рік не з вини позивача.
Підтримав позицію відповідача про те,
що із середнього заробітку позивача
слід вирахувати суми доходу отриманого
на роботах позивача у період
вимушеного прогулу.

Представник відповідача Стрижеус Н.Ю. у
судовому засіданні уточнені кінцеві
позовні вимоги визнала повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
його представників та представника
відповідача, дослідивши подані докази,
прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що рішенням Кузнецовського міського
суду від 22.11.2013 року позивача ОСОБА_1
поновлено на посаді головного інженера
КМКП та стягнуто з відповідача на його
користь 18 835,32 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу у період з
27.07.2013 року до 22.11.2013 року. Рішення
допущене до негайного виконання в
частині поновлення позивача на посаді.
Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 30.12.2013 року,
рішення Кузнецовського міського суду
від 22.11.2013 року скасоване і ОСОБА_1
відмовлено повністю у задоволенні
позову. 23.07.2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення апеляційного суду
Рівненської області від 30.12.2013 року
скасовано та залишено в силі рішення
Кузнецовського міського суду від 22.11.2013
року.

Відповідно до копії наказу №127-к від
29.08.2014 року, ОСОБА_1 поновлений на посаді
головного інженера КМКП та того ж дня,
на підставі наказу №128-к від 29.08.2014 року
звільнений з посади за власним
бажанням по ст.38 КЗпП України. Після
цього звернувся до Кузнецовського
міського суду з позовом до КМКП з
вимогою про стягнення на його користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у період з 27.07.2013 року до 28.08.2014
року.

Зважаючи на те, що ухвалою
Кузнецовського міського суду від 20.11.2014
року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті
провадження у справі до КМКП у частині
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період з
27.07.2013 року до 22.11.2013 року, а ухвалою
Кузнецовського міського суду від 24.12.2014
року частина позовних вимог щодо
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 23.11.2014
року до 31.12.2014 року залишено без
розгляду, суд не досліджує вказані
періоди щодо наявності вимушеного
прогулу.

Копією наказу КМКП №212-к від 25.11.2013 року
підтверджується, що позивач ОСОБА_1
поновлений на попередній посаді
головного інженера, на підставі
рішення Кузнецовського міського суду
від 22.11.2013 року. З дослідженої копії
наказу КМКП №01-к від 02.01.2014 року
випливає, що ОСОБА_1 знову був
звільнений 02.01.2014 року у зв'язку із
скасуванням наказу від 25.11.2013 року за
№212-к про його поновлення на роботі. У
судовому засіданні представник
відповідача Стрижеус Н.Ю. наполягала на
тому, що ОСОБА_1 був звільнений з посади
30.12.2013 року, проте достовірних доказів
на підтвердження цієї обставини до
суду не подала і суд не вбачає законної
підстави для визнання особи звільненою
раніше від дня винесення наказу про її
звільнення.

Суд не бере до уваги доводи відповідача
про те, що ОСОБА_1 не можна нараховувати
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 23 липня до 28 серпня
2014 року, з тих мотивів, що позивач з
власної вини не звертався до
відповідача із заявою про поновлення
на посаді, а також з тих мотивів, що суд
не може прийняти рішення про виплату
працівникові середнього заробітку
більш як за рік. Суд виходить з того, що
обов'язок виконати рішення суду та
поновити особу на посаді покладається
на відповідача незалежно від написання
чи не написання заяви позивачем про
поневолення його на посаді. У розумінні
трудового права вимушений прогул - час,
протягом якого працівник з вини
роботодавця не мав змоги виконувати
трудові функції, обумовлені трудовим
договором, тому моментом, з якого
незаконно звільненого працівника слід
вважати поновленим на роботі, є день
видання наказу про поновлення, а не
день винесення судом рішення. Крім
того, відповідач не подав до суду
доказів того, що справа про поновлення
ОСОБА_1 на посаді розглядалась більше
року з вини позивача.

Дослідженою у судовому засіданні
копією наказу №127-к від 29.08.2014 року
підтверджується, що позивач ОСОБА_1
поновлений на попередній посаді
головного інженера з 29.08.2014 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі
з 02.01.2014 року до 29.08.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різницю в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи.

Розраховуючи середній заробіток за час
вимушеного прогулу суд керується
висновками Верховного Суду України,
викладеними у постанові від 23.01.2012 року
за результатами розгляду справи №
6-87цс11, відповідно до п.1 ч.1 ст.355 ЦПК
України.

Зокрема, Верховним Судом України
зроблено висновок, що відповідно до п. 5
розд. ІV Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок),
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Порядку).

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства (абз. 3
п. 8 Порядку).

У судовому засіданні сторони та їх
представники визнали обставину, що
середньоденна заробітна плата ОСОБА_1,
яку слід взяти до уваги при розрахунку
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу складає 440,54 грн.

Визначаючи середньомісячне число
робочих днів суд бере до уваги, що
календарний місяць - це місяць за
календарем (січень, лютий, березень і
т.д.), тобто період з першого по останній
день кожного місяця у календарному
році (з 1 до останнього числа місяця).
Суд приходить до висновку, що саме
такий підхід є справедливим при
визначенні середньомісячного числа
робочих днів.

Таким чином, оскільки позивач
поновлений на посаді 29.08.2014 року, слід
брати до уваги кількість робочих днів
за червень та липень 2014 року. Сторони у
судовому засіданні визнали, що у червні
2014 року в КМКП було 19 робочих днів, а у
липні 2014 року - 23 робочих днів. Таким
чином, середньомісячне число робочих
днів становить 21 день ((19+23)/2).

Отже, середній заробіток за час
вимушеного прогулу ОСОБА_1 складає 440,54
грн. (середньоденної заробітної плати)
х 21 день (середньомісячне число робочих
днів) х 8 місяців (кількість місяців у
розрахунковому періоді) та становить
74010,72 грн.

Пленум Верховного Суду України у п. 32
постанови "Про практику розгляду
судами трудових спорів" від 6 листопада
1992 року № 9 роз'яснив, що при
присудженні оплати за час вимушеного
прогулу зараховується заробіток за
місцем нової роботи (одержана допомога
по тимчасовій непрацездатності,
вихідна допомога, середній заробіток
на період працевлаштування, допомога
по безробіттю), який працівник мав у цей
час.

Таким чином від розрахованого
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу ОСОБА_1 слід відняти його
доходи на іншій роботі, отримані ним у
період вимушеного прогулу.

Так, довідкою №1259 від 08.12.2014 року
підтверджується, що позивач ОСОБА_1
працював на ТДВ «Кузнецовський
хлібокомбінат» з 07.04.2014 року до 12.05.2014
року та йому нараховано дохід у сумі 6
062,73 грн. Згідно з довідкою №90-14 від
05.12.2014 року ОСОБА_1 з 26.05.2014 року працює
на ВП «Складське господарство» та йому
нараховано заробітну плату за період з
26.05.2014 року до серпня 2014 року включно у
сумі 16 194,81 грн.

Отже, сума середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, яка підлягає до
стягнення з КМКП на користь ОСОБА_1
складає 51753,18 грн. (74010,72 грн. - 6 062,73 грн. -
16 194,81 грн.).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є роботодавці, у тому
числі підприємства, утворені
відповідно до законодавства України.
Пунктом 2 ч.1 ст.4 цього Закону до
платників цього внеску віднесені,
також, працівники - громадяни України,
які працюють у тому числі на
підприємствах, утворених відповідно до
законодавства України. Абзацом 2 ч. 2 ст.7
вказаного Закону передбачено, що
єдиний внесок нараховується на середню
заробітну плату за вимушений прогул,
згідно з рішенням суду. Отже, із
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу позивача слід стягнути єдиний
внесок.

Зі змісту ч. 9 ст. 9 згадуваного Закону
випливає, що обчислення і сплата
єдиного внеску за платників,
зазначених у п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону,
здійснюються платниками, зазначеними у
п.1 ч.1 ст. 4 цього Закону, за рахунок сум,
на які внесок нарахований. З
викладеного випливає висновок, що
обов'язок обчислити і сплатити єдиний
внесок за ОСОБА_1 покладається на КМКП.

Відповідно до п.п.164.1, 164.2 ст.164
Податкового кодексу України, базою
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
При цьому загальний оподатковуваний
дохід - будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Таким чином, враховуючи положення
ст.ст.164, 165 Податкового кодексу України,
суд приходить до висновку, що
присуджені ОСОБА_1 виплати
оподатковуються також податком з
доходів фізичних осіб.

Стаття 168 Податкового кодексу України,
якою встановлений порядок нарахування,
утримання та сплати (перерахування)
податку до бюджету, зобов'язує
податкового агента, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу. Тому, обов'язок
нарахування, утримання та сплати до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб із суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу ОСОБА_1
покладається на відповідача КМКП.

На підставі викладеного, враховуючи
висновки Верховного Суду України
викладені у постанові від 23.01.2012 року у
справі № 6-87цс11, керуючись ст. 235 КЗпП
України, Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року №100, ст.ст. 4, 7, 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», ст.ст.
164, 168 Податкового кодексу України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Кузнецовського міського
комунального підприємства на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 02.01.2014
року до 29.08.2014 року у сумі 51753 (п'ятдесят
одна тисяча сімсот п'ятдесят три) грн. 18
коп., утримавши з цієї суми податки та
інші обов'язкові платежі.

Стягнути з Кузнецовського міського
комунального підприємства на користь
держави судовий збір у сумі 517 (п'ятсот
сімнадцять) грн. 53 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через
Кузнецовський міський суд Рівненської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя
І.Зейкан