Справа №583/583/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - ІльченкоНомер провадження
22-ц/788/1664/14 Суддя-доповідач - Семеній
Лідія. Іванівна. Категорія - 47
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Кононенко О.
Ю.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 07 серпня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Хухрянської сільської ради
Охтирського району Сумської області,
управління Держземагенства в
Охтирському районі Сумської області,
землевпорядної виробничо-торгівельної
фірми «ГЕО», треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, що діє в інтересах ОСОБА_7,

про скасування рішення виконавчого
комітету сільської ради та визнання
державного акту на землю недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 07 серпня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

З цим рішенням позивачка не погодилася
та через свого представника оскаржила
його в апеляційному порядку. Вказуючи
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального права, просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
суд належним чином не дослідив
численні порушення відповідачами
вимог земельного законодавства та її
прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача
ОСОБА_3, яка підтримала доводи
апеляційної скарги з зазначених у ній
підстав, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що в судовому
засіданні не знайшли підтвердження
заявлені позивачкою порушення вимог
земельного законодавства при передачі
їй в приватну власність земельних
ділянок, винесення їх меж в натурі,
виготовленні державного акта, чим не
доведено, що відповідачами порушені її
права.

Цей висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що після смерті свого
чоловіка ОСОБА_8, який помер в 1989 році,
ОСОБА_2 прийняла спадщину, яка
складалася з житлового будинку АДРЕСА_1
Охтирського району Сумської області, а
в 1995 році отримала свідоцтво про право
на спадщину на це майно (а.с.13 на
звороті).

12.11.1993 року вона звернулася до
Хухрянської сільської ради із заявою
про передачу їй у приватну власність
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства,
загальною площею 0,15 га, яка розташована
в АДРЕСА_1 Охтирського району Сумської
області, якою вона користується з 1964
року, та 27.11.1993 року - з заявою про
передачу їй у приватну власність
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства за
тією ж адресою загальною площею 0,19 га
(а.с.16).

Зазначені заяви були розглянуті на
сесії Хухрянської сільської ради та
рішенням цієї ж ради №76 від 08.12.1993 року
ОСОБА_2 передано у приватну власність
присадибну земельну ділянку та
земельну ділянку для ведення
особистого підсобного господарства
відповідно до даних
земельно-кадастрової книги та згідно
зі ст.56 ЗК України, Декрету Кабінету
Міністрів України «Про приватизацію
земельних ділянок» площею 0,15 га по
АДРЕСА_1 Охтирського району та площею
0,19 га за цією ж адресою, з послідуючим
уточненням площ цих земельних ділянок,
установленням межових знаків і видачі
Державного акту на право приватної
власності на них (а.с.17).

В результаті уточнення розмірів
земельних ділянок та площ в натурі для
виготовлення державних актів на право
приватної власності на землю на
підставі проведених землевпорядною
фірмою «ГЕО» камерально-польових робіт
по обмірам земельних ділянок, площа
присадибної ділянки та земельної
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства, переданої у
приватну власність ОСОБА_2, стала
становити 0,33 га. Ця площа була
затверджена рішенням Хухрянської
сільської ради від 27.08.1997 року №67
(а.с.59-60).

На підставі цього рішення, технічного
звіту по складанню державних актів на
право приватної власності на землю для
ведення особистого підсобного
господарства та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель громадян Хухрянської
сільради Охтирського району Сумської
області, акту про погодження
(встановлення) та закріплення в натурі
меж земельної ділянки (а.с.62), 10.10.1997 року
позивачці виданий Хухрянською
сільською радою державний акт на право
приватної власності на землю, серія СМ
01617, згідно з яким їй у приватну
власність передана земельна ділянка
загальною площею 0,33 га, розташована на
території АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
ведення особистого підсобного
господарства. Зазначений державний акт
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю під №308 (а.с.20).

Належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що позивачка мала
право на приватизацію земельних
ділянок в більших розмірах, позивачка
не надала та матеріали справи їх не
містять.

Відповідно до п.17 ст.19 Закону України
«Про місцеві Ради народних депутатів
та місцеве і регіональне
самоврядування» Ради народних
депутатів правомочні розглядати
питання, віднесені законодавством
України до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях Ради
народних депутатів вирішуються
питання щодо регулювання земельних
відносин відповідно до законодавства.

Згідно з ст.9 ЗК УРСР в редакції 1992 року
(чинного на момент виникнення
правовідносин) передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування, в тому числі на умовах
оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу, належить
до відання сільських, селищних і
міських районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території.

Декретом Кабінету Міністрів України
від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про
приватизацію земельних ділянок» (далі -
Декрет) надано повноваження сільським,
селищним, міським Радам народних
депутатів забезпечити передачу
протягом 1993 року громадянам України у
приватну власність земельних ділянок,
наданих їм для ведення особистого
підсобного господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, у межах норм,
установлених Земельним кодексом
України.

Статтею 17, 56, 57 вище вказаного ЗК УРСР
передбачений порядок безоплатної
передачі земельних ділянок у приватну
власність громадян та їх розміри, а
саме: передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для :

- будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка) у розмірі не
більше: у сільських населених пунктах -
0,25 га, селищах міського типу - 0,15 га, а
для членів колективних
сільськогосподарських підприємств і
працівників радгоспів - не більше 0,25 га,
у містах - 0,1 га;

- ведення особистого підсобного
господарства у розмірах, вказаних у
земельно-облікових документах, або
надаються безплатно у власність у
розмірі не більше 0,6 гектара.

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Ради народних депутатів розглядають у
місячний строк зазначені заяви і
матеріали та приймають відповідні
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК 1990 р. (чинного
на час виникнення спірних
правовідносин) право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право. Таким
документом згідно зі ст.23 цього Кодексу
є державний акт, який видається і
реєструється сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів. Проте, дію зазначеної статті
зупинено вище вказаним Декретом
стосовно власників земельних ділянок,
визначених ст.1 цього Декрету (чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин).

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених ст.1 цього Декрету -
а саме: ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Отже, цією нормою визначено порядок
посвідчення права приватної власності
громадян на земельні ділянки та
документи, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Згідно з п.7 розд. X "Перехідні положення"
ЗК України 2001 р. громадяни, що одержали
у власність земельні ділянки у
розмірах, що були передбачені раніше
діючим законодавством, зберігають
права на ці ділянки (постанова
Верховного Суду України від 30 травня 2012
р. у справі N 6-31цс12). Пунктом 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 2 квітня
2002 р. № 449 «Про затвердження форм
державного акта на право власності на
земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою» (з внесеними
змінами і доповненнями) установлено, що
раніше видані державні акти на право
приватної власності на землю, державні
акти на право власності на землю,
державні акти на право власності на
земельну ділянку та державні акти на
право постійного користування землею
залишаються чинними і підлягають
заміні у разі добровільного звернення
громадян або юридичних осіб.

З огляду на зазначене вбачається, що
державний акт на право приватної
власності на землю є
правовстановлюючим документом, який
видається на підставі рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування, а тому вимога про
скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку є похідною й залежить від
доведеності незаконності рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт.

Враховуючи, що передача землі у
власність позивачки, здійснена
компетентним органом, з дотриманням
порядку та в розмірах згідно з даними
земельно-кадастрової книги і в межах
норм, передбачених законом, з
винесенням в натурі (на місцевості) меж
земельних ділянок, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку щодо відсутності підстав для
визнання рішення Хухрянської
сільської ради від 27.08.1997 року №67
незаконним, а виданого на підставі
нього державного акта про право
приватної власності на землю -
недійсним.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
для заявниці є спірним питання
визначення меж земельних ділянок з
суміжним землевласником, при цьому
порушення своїх прав як землевласника
вона пов'язує з відсутністю технічної
документації при виготовленні її
державного акта.

Однак, як вірно встановлено місцевим
судом та не спростовано доводами
апеляційної скарги, доказів на
підтвердження порушення вимог
земельного законодавства як при
передачі земельної ділянки у власність
так і при виготовленні державного акта
на спірну землю, ОСОБА_2 в порушення
вимог ст.60 ЦПК України не надала, чим не
довела, що її права порушені
відповідачами у даній справі.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність законних підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

При цьому суд правильно відхилив її
доводи про те, що межі земельної
ділянки, визначені у державному акті,
не співпадають з фактичними межами її
земельної ділянки.

Позивачка не позбавлена можливості
ставити перед землевпорядною
організацією питання про відновлення
меж її земельної ділянки в натурі (на
місцевості) при повній (частковій)
втраті в натурі (на місцевості) межових
знаків, їх пошкодженні, яке
унеможливлює використання межових
знаків, а також при розгляді земельних
спорів між власниками (користувачами)
суміжних земельних ділянок.

Інші доводи заявника апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 07 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього дня на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -