У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпат ської області у складі:

головуючої - судді
Кожух О.А.

суддів - Леска
В.В., Чужі Ю.Г.

при секретарі -
Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1, на рішення
Великоберезнянського районного суду
від 23 вересня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 у серпні 2014 року звернувся до
суду із позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
32222,39 грн. боргу та судові витрати по
справі.

Позов мотивував тим, що 29 липня 2011
року відповідач отримав від нього 16000
грн., які позивач зняв із споживчої
картки ПАТ КБ «ПриватБанк», зі строком
погашення 1 місяць. Відповідач не
повертав кошти, позивач 02.09.2013 направив
відповідачу претензію. Оскільки кошти
були зняті з банківської картки, через
прострочку повернення крдитцу станом
на 26.09.2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» було
нараховано пеню в сумі 15722,39 грн.
Рішенням Третейського суду від 10.10.2013 з
ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 31722,39 грн. та 500 грн.
судового збору. Позивач вважав, що
внаслідок неповернення відповідачем
коштів йому було спричинено збитки на
суму 32222,39 грн., просив задовольнити
позов.

Заочним рішенням
Великоберезнянського районного суду
від 23 вересня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивача 16000 грн. боргу. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 243,60 грн. судового збору.

Позивач в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, стягнувши з
відповідача 15722,39 грн. та 500 грн. у
зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Заяву про перегляд заочного рішення
відповідач не подавав. В судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, про час і місце розгляду
справи був належним чином
повідомлений, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.53). Справу, відповідно
до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянуто за
його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію
позивача та його представника,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, суд вважає,
що апеля ційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які бе
руть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунту ватись на припущеннях,
обставини справи, які за законом мають
бути підтвер джені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засо бами
доказування. Відповідно до ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами по справі було укладено
договір позики, відповідач не виконав
свої зобов'язання, і з нього слід
стягнути 16 000 грн. - суму, які він
безпосередньо отримав від позивача як
позикові кошти. Щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 15 722,39 грн. та
витрат по оплаті третейського збору в
сумі 500 грн. суд виходив з того, що такі
положення не були обумовлені договором
позики від 29.07.2011, укладеним між
сторонами.

Судова колегія з таким висновком суду
погоджується.

Суд першої інстанції вважав
встановленим, що між сторонами було
укладено договір позики, і такі
правовідносини регулюються
положеннями ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.
Згідно видаткового касового ордеру від
29.07.2011, яку суд розцінив як розписку,
позивач позичив відповідачеві 16 000 грн.,
про що свідчить написання останнім
суми позики та його підпис - у графі
«одержав» прописом зазначено
«шістнадцять тисяч грн. 00 коп.» та
міститься підпис, який, як стверджує
позивач, здійснив власноручно ОСОБА_2
Відповідачем, який не з'являвся в
судові засідання, такі висновки суду
першої інстанції не спростовані.

Позивач також стверджував, що ці кошти
він зняв із споживчої картки ПАТ КБ
"ПриватБанк". Рішенням постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації "Дніпровський Банківський
Союз" від 10.10.2013 було стягнуто з
позивача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк"
31 722,39 грн. заборгованості за кредитним
договором та 500 грн. витрат по оплаті
третейського збору (а.с. 5). Проте
будь-яких доказів того, що передані
відповідачу кошти були отримані
позивачем саме з кредитної карти ПАТ КБ
«ПриватБанк» матеріали справи не
містять. У рішенні третейського суду
зазначено лише загальну суму
заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1
перед Банком, станом на 16.07.2013 з
урахуванням всіх штрафних санкцій,
комісій та відсотків - 31722,39 грн.
Складові цієї заборгованості - не
зазначені. Крім того, як вірно було
зазначено судом першої інстанції,
договором позики, укладеним між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, не обумовлено будь-яких
додаткових виплат. Стягнення ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованості з ОСОБА_1
виплаває з правовідносин, які слались
між цими особами, та на відносини між
відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з
приводу виконання укладеного ними
договору позики - не впливають.

Статтею 1048 ЦК України передбачено
можливість одержання позикодавцем від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Як уже зазначалось вище, будь-якої
домовленості щодо сплати процентів між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було, а вимоги про
сплату процентів відповідно до ст. 1048
ЦК України позивачем не заявлялось.
Також не заявлялась вимога про сплату
суми боргу з врахуванням вимог ст. 625 ЦК
України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313,
314, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Великоберезнянського
районного суду від 23 вересня 2014 -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуюча
Судді: