Номер провадження: 22-ц/785/8048/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Альфа
Страхування» на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 21 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування» про стягнення страхового
відшкодування, за зустрічним позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування» до ОСОБА_2 про визнання
договору страхування недійсним,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся
із позовом про стягнення страхового
відшкодування у розмірі 207549,07 гривень,
з врахуванням пені, трьох відсотків
річних, інфляційних втрат, разом - 368741,17
грн.

У позовній заяві посилався на те, що 6
травня 2010 року за договором
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу, застрахував у
ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
Страхування» свій автомобіль марки
«Тойота Лексус RX330», державний номерний
знак НОМЕР_1, договір був укладений в
належному йому автомобілі, для його
укладання він передав страховому
агенту через блютуз за допомогою
власного телефону електрографічні
зображення автомобіля. Внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди, яка
сталася через 2 дні після укладання
договору страхування 08 травня 2010 року,
його автомобіль було пошкоджено.

Пригода сталася о 19 год. 40 хв. на 51км.+180м.
автодороги Миколаїв-Доманівка-Берізки,
прибувши до Одеси, він повідомив
телефоном страховика про страховий
випадок, а 11 травня 2010 року подав
письмову заяву про виплату
відшкодування. Однак листом від 06
серпня 2010 року страхова компанія
повідомила про відмову у виплаті
страхового відшкодування, посилаючись
на те, що позивач подав свідомо
неправдиві відомості про предмет
страхування та про факт настання
страхового випадку.

У серпні 2011 року ПрАТ «Страхова
компанія «Альфа Страхування»
звернулося із зустрічним позовом до
ОСОБА_2, в якому вказувало на те, що
фотографії, зроблені страхувальником
та отримані від нього страховим
агентом, за допомогою радіозв'язку,
містять відомості, яки дають підстави
вважати, що страховий випадок
(дорожньо-транспортна пригода)
відбувся раніше, ніж було застраховано
транспортний засіб. Тому з підстав,
передбачених статтею 29 Закону України
«Про страхування», договір страхування
має бути визнано недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 20 березня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 червня 2012 року, позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ
«Страхова компанія «Альфа
Страхування» на його користь 207549 грн. 97
коп. страхового відшкодування та
судові витрати. У задоволенні решти
позову ОСОБА_2 та зустрічного позову
ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
Страхування» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 19 вересня 2012
року рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 20 березня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 червня 2012 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 21 липня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_2 Стягнуто з
ПрАТ «СК «Альфа страхування» на
користь на ОСОБА_2 368741,17 грн., в тому
числі: страхове відшкодування майнової
шкоди - 207549,07 грн.; пеня - 90076,30 грн.; 3%
річних - 24274,71 грн.; інфляційні втрати -
43821,09 грн.; судові витрати на проведення
експертизи - 1200,00 грн.; судовий збір та
ІТЗ - 1820,00 грн.

Відмовлено у задоволенні позову ПрАТ
«СК «Альфа страхування» до ОСОБА_2 про
визнання договору страхування
недійсним.

У апеляційній скарзі ПрАТ «Альфа
Страхування», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 та про
задоволення позову страхової компанії.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ПрАТ «Страхова компанія
«Альфа Страхування» апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3
вважали апеляційну скаргу
необґрунтованою, а рішення суду
законним. Пояснення ОСОБА_2 в судовому
засіданні були суперечливими, а
повідомлені відомості про події
вибірковими, що пояснювались ним
спливом часу між пригодою та судовим
розглядом.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
надав докази про настання страхового
випадку і в його діях відсутні підстави
для відмови у виплаті суми страхового
відшкодування.

Проте повністю з таким висновком
суду погодитися не можна.

Статтею ст.213 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для застосування заходів
забезпечення позову.

Вказаним вимогам рішення суду не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 травня 2010 року між ОСОБА_2 і ПрАТ «СК
«Альфа Страхування» було укладено
договір добровільного страхування
ризиків, пов'язаних з експлуатацією
наземного транспортного засобу -
автомобіля марки «Тойота Лексус RX330»,
2003 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. Страховий
платіж страхувальником було сплачено 06
травня 2010 року в сумі 18212,50 гривень.

08 травня 2010 року за участю
застрахованого автомобіля сталася
дорожньо-транспортна пригода та
ушкодження автомобіля, що підтверджено
довідкою ВДАІ з ОАТ Веселинівського
району УМВС України в Миколаївській
області від 08 травня 2010 року та схемою
ДТП від 08 травня 2010 року.

Висновком Веселинівської ЦРЛ,
складеним о 22:05 годині 08 травня 2010 року,
встановлено відсутність ознак
сп'яніння у позивача.

11 травня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про настання
страхового випадку, проте 06 серпня 2010
року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
Страхування» відмовила у виплаті
страхового відшкодування, посилаючись
на надання неправдивих відомостей про
предмет страхування та про факт
настання страхового випадку.

Обґрунтовуючи підстави відмови у
виплаті страхового відшкодування,
страховик надав два висновки
спеціаліста та висновок експертизи,
які піддають сумніву справжність
наданих ОСОБА_2 відомостей про стан
автомобіля як під час укладання
договору страхування, так і щодо часу
настання дорожньо - транспортної
пригоди, проте всупереч вимогам
ст.ст.213,214 ЦПК України суд не надав
жодної оцінки висновку спеціаліста від
06 травня 2010 року, а решту висновків
детально не досліджував, обмежившись
витягом про «ймовірність» деяких
обставин, безпідставно переклав тягар
доказування певних фактів на іншу
сторону.

Крім того, суд послався на довідку ДАІ
як безумовний доказ факту дорожньо -
транспортної пригоди, в той час як
чинне законодавство передбачає, що
страховий випадок підтверджується
страховим актом або рішенням суду.

Судом не надана оцінка тій обставині,
що виклик ДАІ зареєстрований в журналі
о 22 годині 10 хвилин (а.с.137,т.2), а висновок
лікарні про стан здоров'я ОСОБА_2
складений о 22 годині 05 хвилин у
приміщенні лікарні за направленням
працівника ДАІ (а.с.29,т.1).

Порушення судом першої інстанції
порядку дослідження доказів є
підставою для застосування правил
ч.2ст.303 ЦПК України.

Не заперечувалось ОСОБА_2 в судовому
засіданні, та вбачається з його
письмових пояснень на адресу
правоохоронних органів про те, що
договір страхування укладався із
агентом страхової компанії в належному
йому автомобілі 06 травня 2010 року, з яким
він попередньо зв'язався за телефоном,
та декілька електронних зображень
автомобіля, а також VIN-коду автомобіля
були передані ним з мобільного
телефону Нокиа 3120 на телефон
страхового агента ОСОБА_4 через блютуз
(а.с.53,т.3). Такі електрографічні
зображення були передані агентом
ОСОБА_4 страховій компанії, і такі
обставини підтверджуються письмово і
поясненнями страховика (а.с.61-62,т.3),
відтак встановленим є факт отримання
копій електрографічних зображень від
ОСОБА_2

Водночас висновком експерта від 30.06.2010
року №81ат (а.с.113-116,т.1) встановлено, що
фотографія VIN-коду автомобіля була
зроблена за відсутності на ньому
лобового скла, що вказує на
невідповідність повідомлених
відомостей про технічний стан
автомобіля умовам договору
страхування. В свою чергу, висновком
експертного дослідження Київського
НДІСЕ зазначено, що фотографія коду
автомобіля була здійснена 06 травня 2010
року, тобто під час укладання договору
страхування.

Вбачається з матеріалів справи, що
відомості про пробіг автомобіля, які є
однією із складових для укладання
договору страхування є різними, що, в
свою чергу, вказує на невідповідність
наданих відомостей дійсним обставинам
справи.

Викладені обставини не спростовані
ОСОБА_2 і логічного пояснення таким
розбіжностям не надано, відтак
очевидним є факт невідповідності
дійсності повідомлених відомостей про
стан автомобіля на час укладання
договору добровільного страхування.

По обставинах справи, дорожньо -
транспортна пригода сталася о 19 годині
40 хвилин на автодорозі поза межами
населеного пункту, очевидців, свідків
пригоди не було, негайно після пригоди
в порушення п.13.1.1 умов договору
страхового агента та органі ДАІ про
страховий випадок повідомлено не було,
автомобіль був транспортований з місця
пригоди до м.Одеси, і страховий агент
був позбавлений можливості потрапити
на місце пригоди та з'ясувати її
обставини за наявності автомобіля,
працівників ВДАІ про пригоду було
повідомлено лише о 22 годині 10 хвилин, що
підтверджено журналом реєстрації
повідомлень (а.с.137,т.2).

На підтвердження факту страхового
випадку у певний час та у певному місці
ОСОБА_2 надана довідка ВДАІ, а також
копії електрографічних зображень
пошкодженого автомобіля, зроблені ним
власноруч камерою належного йому
мобільного телефону Нокиа 3120 на місці
пригоди.

Висновком експертного фототехнічного
дослідження автомобіля від 21 червня 2010
року, предметом дослідження якого були
цифрові фотокартки зображення
пошкодженого автомобіля з місця
дорожньо-транспортної пригоди,
зроблені ОСОБА_2 камерою мобільного
телефону Нокиа 3120, встановлено, що
датою фотографування пошкодженого
автомобіля є 03 травня 2010 року
(а.с.109-112,т.1).

Дійсно, у висновку спеціаліста
зазначено, що ймовірно фотографії про
непошкоджений автомобіль зроблені
03.03.2010 року, але таке жодним чином не
впливає на правильність висновків
експертизи в частині відомостей про
код автомобіля, висновок з приводу часу
складання якого - 06 травня 2010 року не є
ймовірним, а решта питань не була
предметом спору і не впливає на зміст
виниклих прав та обов'язків.

Одночасно експертом зазначено, що
зазначені файли піддавалися обробці в
графічному редакторі, і інформація про
час та дату фотографування може бути
вилучена або замінена за допомогою
спеціальних програмних засобів.

Тобто встановленим є те, що
електрографічні зображення
пошкодженого автомобіля піддавалися
обробці в графічному редакторі, що
вказує на можливість внесення змін
щодо дати та часу здійснення фіксації
подій.

Висновком також визначено, що
дослідження проводилося з копій
зображень, що відповідає фактичним
обставинам, адже саме ОСОБА_2 були
надані копії зображень на
підтвердження факту та часу пригоди.

Проте такі обставини не є безумовним
свідченням того, що з метою зміни дати
та часу фіксації зображень вони
піддавалися обробці саме страховою
компанією.

ОСОБА_2 як зацікавлена особа у розгляді
справи не був позбавлений можливості
надати мобільний телефон із
оригіналами електрографічних
зображень на спростування доводів
іншої сторони, однак таким правом не
скористався, посилаючись на тривалий
розгляд справи і незбереження його з
таких причин.

Водночас очевидним є те, що надання
мобільного телефону із оригіналами
зображень було б безумовним доказом
обставин, на які посилається ОСОБА_2,
якщо повідомлені ним відомості
відповідали дійсності.

Тривалий розгляд справи у цьому разі не
є логічним поясненням незбереження
телефону, адже весь час позивач не
втрачає інтерес до справи, отримує
юридичну допомогу шляхом участі у
справі професійного представника,
відтак не може не розуміти наслідки
вчинення певних дій. Крім того,
зазначене питання могло і повинно було
бути предметом вирішення і на початку
розгляду справи в 2010 році,
безпосередньо після пригоди, із
позовом до суду ОСОБА_2 звернувся в
грудні 2010 року.

Висновком експертного дослідження
Київського НДІСЕ від 18.02.2014 року
визначено, що електрографічні
зображення пошкодженого автомобіля
марки «Лексус» виготовлені 03 травня 2010
року (а.с.120-130,т.3) і на спростування
таких відомостей ОСОБА_2 доказів не
надано.

В обох випадках експертами зазначено,
що однозначну відповідь на питання
щодо монтажу та часу змін у датах
файлів можна надати за умов надання
безпосередньо мобільного телефону,
яким здійснювалося фотографування.

Таким чином, зазначеними висновками
експертів піддані сумніву справжність
відомостей про час та місце дорожньо -
транспортної пригоди, зафіксовані
електрографічними зображеннями, а тому
вважати їх такими, що відповідають
вимогам допустимості та належності не
можна. Про неможливість вважати їх
доказами в розумінні ч.2ст.57 ЦПК України
зазначав і представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

Оскільки саме такими доказами ОСОБА_2
підтверджував час пригоди, то з огляду
на викладене не має підстав вважати
доказаним факт пригоди на підставі
саме електрографічних зображень
пошкодженого автомобіля на місці
пригоди.

Беззаперечним є те, що свідків події
виявлено не було, працівники ВДАІ за
поясненнями ОСОБА_2 з'явилися на місці
пригоди приблизно через годину, за
відомостями журналу обліку заяв і
повідомлень про злочини ВДАІ було
повідомлено о 22 годині 10 хвилин,
аварійного комісара на місце ДТП
негайно викликано не було, відтак
довідка ВДАІ є лише відображенням
презумпції події 08 травня 2010 року,
оскільки про такий її час було
повідомлено працівників ВДАІ ОСОБА_2
Довідка в лікарні про відсутність у
ОСОБА_2 ознак сп'яніння складена о 22
годині 05 хвилин, тобто до того, як про
обставини дізналися органи ВДАІ, і
пояснень таким обставинам не надано.

Законодавством не визначений
вичерпний перелік доказів на
підтвердження факту дорожньо -
транспортної пригоди, а законодавством
про страхування визначено, що
страховий випадок підтверджується
страховим сертифікатом або рішенням
суду. Тому довідка ВДАІ є лише одним із
доказів, який підлягає оцінці у
сукупності із іншими доказами, і не
вважатися безумовним підтвердженням
того, що пригода мала місце саме 08
травня 2010 року.

Аварійний комісар за наслідками
розслідування дійшов висновку про
надання ОСОБА_2 недостовірних
відомостей про стан автомобіля та час
пригоди.

За умовами договору страхування ОСОБА_2
був зобов'язаний повідомити страховика
про пригоду негайно, але не пізніше 24
годин, однак цього не виконав,
пояснюючи неможливість виклику
страхового комісара на місце пригоди
відсутністю телефонного номеру
компанії та примірнику полісу, який не
зберігав в автомобілі.

Водночас встановленим за поясненнями
самого ОСОБА_2 є те, що за два дві до
пригоди ОСОБА_2 неодноразово
телефонував страховому агенту ОСОБА_4,
з яким укладав договір страхування, а
тому не був позбавлений можливості
зателефонувати останньому у разі, якщо
не знав телефон страхової компанії.
Більш того, про його телефонний номер
він чітко повідомляв під час надання
пояснень в рамках кримінального
провадження (а.с.53,61-62,т.3), що
підтверджується як його поясненнями,
так і страхового агента.

Навіть в судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_2 підтвердив,
що дзвонив останньому напередодні
зустрічей, телефон отримав від
знайомих, відтак пояснення в цій
частині є нелогічними з огляду на
розрив у часі між дзвінками та пригодою
у два дні, враховуючи наявність
технічної особливості збереження в
телефоні протягом тривалого часу
навіть не збережених за певним іменем
номерів телефонів, на які
здійснювалися дзвінки.

Колегією суддів апеляційного суду
Одеської області сторонам було
роз'яснено право заявити клопотання
про призначення комплексної судової
експертизи для з'ясування істотних
обставин у справі, проте ОСОБА_2,
представник ОСОБА_3 відмовився, про
відповідні наслідки невчинення
процесуальних дій було роз'яснено в
порядку ч.4ст.10 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи те, що за таких обставин
тягар доказування настання страхового
випадку покладений на позивача, то
надані докази не свідчать про те, що
дорожньо - транспортна пригода мала
місце саме 08 травня 2010 року.

Зважаючи на викладене, висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, тому рішення
суду про задоволення позову ОСОБА_2
підлягає скасуванню із ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позову з огляду на ненадання доказів
про настання страхового випадку 08
травня 2010 року.

В решті висновків щодо відмови в
задоволенні зустрічного позову доводи
апеляційної скарги не спростовують їх
правильність, оскільки матеріали
справи не дають можливості визначити
точну дату пошкодження транспортного
засобу, для визнання договору
недійсним такі обставини мають бути
встановленими, а тому суд першої
інстанції правильно відмовив у
задоволенні зустрічного позову, хоча
частково і шляхом невірного
обґрунтування, однак це не призвело до
неправильного висновку по суті справи,
тому в цій частині рішення суду
підлягає залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування»
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 липня 2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_2 про
стягнення страхового відшкодування,
коштів за несвоєчасне виконання
зобов'язання, скасувати, ухвалити в цій
частині нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування» про стягнення страхового
відшкодування, коштів за несвоєчасне
виконання зобов'язання відмовити, в
решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: