Справа № 115/6259/13-ц
Провадження № 2/115/85/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" січня 2014 р.
м.
Саки

Сакський міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим у складі: судді Смолія
А.М., за участю секретаря Кузьменко Є.Ф.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства с. Уютне про визнання
незаконними та скасування наказів,

Встановив:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відповідача про
визнання незаконними та скасування
наказу 40К від 11 жовтня 2013 року про
застосування до неї дисциплінарного
стягнення у виді суворої догани, та
наказу № 44К від 21 жовтня 2013 року про
попередження її про майбутнє
звільнення у зв'язку із скорочення
працівників комунального
підприємства, які перебувають за
штатним розписом. Свої вимоги мотивує
тим, що з відповідачем перебуває у
трудових відносинах на підставі
безстрокового трудового договору,
працює на посаді бухгалтера. У наказі №
1К від 02 січня 2009 року про переведення
її на посаду старшого бухгалтера та
додатковій угоді було обумовлено
виконання нею обов'язків касира, для
чого і була введена у штатний розпис
дана посада як умова суміщення. Вона
належним чином та у повному обсязі
виконувала всі покладені на неї
посадові обов'язки, проте новий
керівник підприємства та головний
бухгалтер безпідставно змінили умови
праці на гірші. Вона була вимушена
ознайомитися із посадовою інструкцією
бухгалтера та підписати її, проте цей
документ не відповідає вимогам діючого
законодавства.

Вважає, що була притягнута до
дисциплінарної відповідальності
безпідставно та незаконно, оскільки
трудову дисципліну не порушувала та не
відмовлялася виконувати свої посадові
обов'язки. Головний бухгалтер
необґрунтовано, у порушення ст. 32 КЗпП
України, з 01 жовтня 2013 року почала
вимагати від неї виконання функцій, які
не входять до кола її посадових
обов'язків, а саме ведення
журналу-ордеру, та не надала їй цього
документу, з урахуванням особливостей
системи бухгалтерського обліку їх
підприємства. Керівник підприємства
проігнорував її звернення та усунувся
він вирішення питання щодо створення
належних умов для виконання дорученої
додаткової роботи. Крім того, при
вирішенні питання про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
керівник підприємства не зажадав від
неї письмових пояснень з приводу
нібито порушеної трудової дисципліни,
та наклав стягнення не передбачене
законом, а саме оголосив сувору догану.

Наказ № 44К від 21жовтня 2013 року про
попередження її про майбутнє
звільнення у зв'язку із скороченням
працівників комунального
підприємства, які перебувають за
штатним розписом вважає незаконним з
наступних підстав.

Так, у штатному розписі підприємства до
01 травня 2012 року були затвердженні три
штатних одиниці за спеціальністю
бухгалтер: головний бухгалтер, старший
бухгалтер, бухгалтер І категорії, із 01
травня 2012 року остання посада
скорочена. Були наявні усі підстави для
введення у штатний розпис повної назви
посади старший бухгалтер, проте
головний бухгалтер цього не зробила
виходячи із особистого міркування.
Змін у організації виробництва та
праці на підприємстві не було, їй
добавлений обсяг роботи за
спеціальністю бухгалтер. Вона займає
посаду штатного бухгалтера, отримує
оклад, який входить у загальний фон
заробітної плати, затверджений штатнім
розписом.

На зазначених підставах просила позов
задовольнити.

09 січня 2014 року позивач збільшила
розмір позовних вимог, а саме просила
визнати незаконним та скасувати наказ
№ 40К-1 від 11 жовтня 2013 року, яким було
внесено зміни до наказу № 40К від 11
жовтня 2013 року щодо викладення його у
іншій редакції, а саме оголошення їй
догани. Додаткову позовну вимогу
мотивує тим, що такий наказ керівником
підприємства не видавався, для
ознайомлення їй не надавався, як
наслідок є сфальсифікованим. Крім того,
у кадровому діловодстві не
допускається внесення змін до виданих
раніше наказів, а передбачена лише
можливість скасування помилкового
виданого наказу.

У судовому засіданні позивач
підтримала свої вимоги у повному
обсязі. Крім того, пояснила, що
відповідно до наказу, яким оформлена
трудова угода, на неї було покладено
виконання двох трудових функцій, а
саме: основна - бухгалтер, додаткова -
касир. Посадова інструкція, яка була
складена після виникнення спору щодо
оплати праці касира, не відповідає
нормам трудового законодавства.
Фактично зазначеною інструкцією було
змінено трудову функцію позивача. При
укладенні трудового договору до її
обов'язків не входило ведення
журналів-ордерів, таку функцію
виконували головні бухгалтери
підприємства. Вона не відмовлялася
виконувати вимогу головного
бухгалтера вести журнали-ордера, проте
попросила надати їй таку форму,
оскільки вона раніше таку роботу не
виконувала, а порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємстві встановлює головний
бухгалтер, форми регістрів звітності
також розробляються та затверджуються
зазначеною посадовою особою. Вона
неодноразово зверталася до начальника
підприємства з проханням зобов'язати
головного бухгалтера видати їй форму
журналу-ордеру, проте він проігнорував
її прохання. Отже, адміністрація
підприємства не створила для неї
належних умов для виконання дорученої
нової трудової функції. Оскільки, вона
не допускала дисциплінарного
проступку, її вина відсутня,
дисциплінарне стягнення застосовано
неправомірно. Підставою притягнення до
дисциплінарної відповідальності є
упереджене відношення до неї головного
бухгалтера та намір звільнити її з
роботи.

З приводу наказу про попередження про
майбутнє звільнення зазначила, що
формулювання такої причини звільнення
як скорочення працівника, який
перебуває за штатним розписом нормами
КЗпП України не передбачено, як
наслідок таке звільнення є неможливим.
Вона має професію бухгалтер, працювала
на посаді старшого бухгалтера,
виконувала обов'язки бухгалтера
відділу збуту, приставка старший
бухгалтер не є професією чи
спеціальністю, оскільки це лише посада.
Із невідомих їй причин посада старшого
бухгалтера не включена до штатного
розпису.

Представник відповідача Комлева Л.Г.
проти задоволення позову заперечувала
з тих підстав, що спірні накази
прийняті відповідно із діючим трудовим
законодавством. Позивач не виконала
вказівки головного бухгалтера щодо
виконання у повному обсязі своїх
посадових обов'язків, замість цього
почала вести переписку із
адміністрацією підприємства.
Враховуючи, що позивач раніше
притягувалася до дисциплінарної
відповідальності, не дотримувалася
субординації у спілкуванні з
керівництвом, з метою упередження
наступних порушень трудової
дисципліни до неї будо застосовано
стягнення у виді суворої догани. У той
же день було змінено редакцію спірного
наказу у зв'язку із необхідністю
приведення його з вимогами КЗпП
України. При проведенні перевірки
штатних розписів було встановлено, що
посада старшого бухгалтера на
підприємстві не передбачена, оскільки
іншої вакантної посади за
спеціальністю позивача на
підприємстві не було видано наказ про
попереднє звільнення її із позаштатної
посади.

Представник відповідача Щеголев О.І.
позов не визнав, оскільки вважав його
необґрунтованим, зазначив, що спірні
накази видані правомірно. Зважаючи, що
позивач не виконала свого обов'язку по
складанню журналу-ордера на неї було
накладено дисциплінарне стягнення у
виді сурової догани, у той же день
редакцію наказу було змінено та
зазначено, що оголошена догана. Перед
застосуванням стягнення він зажадав та
отримав від позивача письмові
пояснення з приводу дисциплінарного
проступку, виявленого головним
бухгалтером. Позивач була з невідомих
причин переведена на посаду старшого
бухгалтера, така посада штатним
розписом не передбачена, на
переведення на посаду бухгалтера
відмовилася. Заробітну плату позивач
отримувала із фонду економії
заробітної плати.

Суд, заслухавши пояснення
позивача, представників відповідача,
допитавши свідка, перевіривши
матеріали справи прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що згідно з наказом
№ 47К від 20 серпня 2007 року ОСОБА_1
прийнято на посаду бухгалтера-касира у
КП с. Уютне.

Наказом № 1К від 02 січня 2009 року ОСОБА_1
було переведено старшим бухгалтером з
дозволом сумісництва посади касира з
окладом згідно штатного розпису.

30 жовтня 2012 року позивача було
ознайомлено з посадовою інструкцією
бухгалтера, затвердженою начальником
КП с. Уютне 28 червня 2012 року. До
посадових обов'язків бухгалтера
входить, зокрема, складання
журналів-ордерів и підбирання
документів-додатків до журналів
ордерів (п. 7).

Таким чином, позивач з огляду на норми
ст. 21 КЗпП України було визначено обсяг
роботи, яка вона має виконувати.

Роблячи зауваження щодо
невідповідності посадової інструкції
бухгалтера, ОСОБА_1 не оскаржила
рішення керівника підприємства про її
затвердження, не реалізувала своє
право на звернення до суду для
вирішення трудового спору за умови
його існування з приводу визначеного
керівником обсягу трудових обов'язків.

Як пояснила свідок Тюльпанова Г.П. вона
займає у КП с. Уютне посаду головного
бухгалтера. Відповідно до посадової
інструкції бухгалтера ведення
журналу-ордеру № 1 входить до обов'язку
бухгалтера ОСОБА_1, проте цього
обов'язку вона не виконувала, раніше це
робили попередні головні бухгалтери.
Вона неодноразово звертала увагу
позивача на необхідність виконання
посадових обов'язків у повному обсязі,
а саме необхідності ведення зазначено
форми, проте остання категорично
відмовилася виконувати цей обов'язок.
Як наслідок 11 жовтня 2013 року вона була
вимушена звернутися до директора
підприємства із службовою запискою
щодо невиконання ОСОБА_1 своїх
посадових обов'язків.

Зі службової записки від 02 жовтня 2013
року, складеної позивачем, слідує, що
вона до 02 жовтня 2013 року не займалася
веденням журналів-ордерів, оскільки це
не входило до її посадових обов'язків.
Головний бухгалтер вимагає ведення
вказаного документу, проте відмовилася
добровільно надати форму по якій він
ведеться на підприємстві з урахуванням
особливостей системи обліку рахунків
та субрахунків.

Вказана службова записка не містить у
собі причин невиконання позивачем
обов'язку щодо складання
журналів-ордерів і підбір
документів-додатків до журналів
ордерів станом до 02 жовтня 2013 року.

11 жовтня 2013 року головний
бухгалтер підприємства Тюльпанова Г.П.
склала службову записку, якою
повідомила керівника підприємства про
ігнорування ОСОБА_1 її вимог щодо
виконання посадових обов'язків, а саме
щомісячного ведення та подання
журналу-обліку.

Статтею 149 КЗпП України до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. За
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

Зі змісту службової записки
ОСОБА_1 від 11 жовтня 2013 року слідує, що
вона вдруге пояснює директору
підприємства, що до 02 жовтня 2013 року
ведення журналів-ордерів не входило до
її обов'язків, оскільки цим займався
головний бухгалтер. Рекомендує
керівнику визначитися із
першочерговістю виконання нею
обов'язків та зауважує, що ведення
журналу-ордеру збільшить
інтенсивність її праці, а тому вона
просить встановити їй доплату. Також
просить надати вказівки головному
бухгалтеру у встановленому порядку
передати журнал-ордеру із залишком на
початок місяця.

З огляду на час складання та зміст
зазначеної вище службової записки, суд
вважає її письмовими поясненнями з
приводу виявленого порушення трудової
дисципліни.

Відповідно зі ст. 139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Частиною першою ст. 147 зазначеного
Закону передбачено, що за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: 1) догана; 2)
звільнення.

Наказом № 40К від 11 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 за відмову від виконання
службових обов'язків було оголошено
сувору догану. Із спірним наказом
позивач ознайомилася у день його
видання.

У той же день було винесено наказ
№ 40К-1 про внесення змін у наказ № 40К
від 11 жовтня 2013 року яким резолютивна
частина викладалася у новій редакції, а
саме оголошено дисциплінарне
стягнення у виді догани.

Позивач відмовилася ознайомитися
із вказаним наказом, що
підтверджується актом від 11 жовтня 203
року.

Як слідує із книги наказів по КП с.
Уютне, ведення якої розпочате із 02
січня 2013 року, у ній у хронологічному
порядку під порядковими номерами 41,42
наявні відомості про видання
зазначених вище наказів.

Із зазначеної книги вбачається,
що 04 березня 2013 року на підставі наказу
№ 10К до позивача вже застосовувалося
дисциплінарне стягнення у виді догани.

Із наведеного вище слідує, що
накази №№ 40К, 40К-1 від 11 жовтня 2013 року
виданні обґрунтовано та відповідно із
порядком, передбаченим КЗпП України.

Позовні вимоги про визнання
незаконним та скасування наказу про
попередження про майбутнє звільнення у
зв'язку із скороченням працівників
комунального підприємства, які
перебувають за штатним розписом також
не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Так, наказом № 44К від 21 жовтня 2013
року старшого бухгалтера ОСОБА_1
повідомлено про майбутнє звільнення із
займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40
КЗпП України із 23 грудня 2013 року у
зв'язку із скороченням працівників КП,
які перебувають за штатним розписом і
неможливістю її переводу на іншу
роботу по спеціальністю.

Штатним розписом, веденим в дію з
01 травня 2012 року посада старшого
бухгалтера на підприємстві не
передбачена, отже фактично виведена за
штат.

Саме з цього часу у штатному
розписі підприємства були наявні лише
дві штатні одиниці за професіями:
головний бухгалтер та бухгалтер
відділу збуту.

Доводи представника відповідача
Щеголева О.І. про наявність
незаповненої вакансії бухгалтера
підтверджується наказом № 7К від 05
лютого 2013 року, відповідно до якого
було проведено переведення
Тюльпанової (Русецької) А.М. на посаду
бухгалтера.

Як пояснив представник
відповідача Щеголев О.І. після
виявлення факту відсутності на
підприємстві посади старшого
бухгалтера, ОСОБА_1 було переведено на
посаду бухгалтера, проте після
проведеної Територіальною державною
інспекцією з питань праці в АР Крим
перевірки та отримання відповідних
роз'яснень та рекомендацій, з огляду на
позицію позивача, наказ про
переведення був визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України
підприємство має право самостійно,
тобто без погодження з виборним
органом первинної профспілкової
організації або іншим представницьким
органом найманих працівників, поряд з
визначенням організаційної структури,
установлювати чисельність і штатний
розпис.

Згідно зі ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим при
укладенні трудового договору з
фізичною особою. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Сторони не заперечували, що
укладення трудового договору з ОСОБА_1
було оформлено наказом уповноваженого
власником органу.

Пунктом першим частини першою ст. 40
КЗпП України передбачено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

На момент видання зазначеного вище
наказу на підприємстві не було
вакантної посади за спеціальністю
позивача.

З огляду на викладене, суд не вбачає з
боку відповідача порушень трудового
законодавства при виданні зазначеного
вище наказу.

Таким чином, трудові права позивача
порушені не були, як наслідок судовому
захисту не підлягають.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст. 24, 49-2, 139, 147-150, 232 КЗпП| України,
керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК|
України, суд

Вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сакський міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Суддя
Смолій А.
М.