Справа № 357/7087/13-ц Головуючий у І
інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/4457/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 29
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О.М., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
Підприємства Білоцерківської
виправної колонії № 35 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 грудня 2013 року
у справі за позовною заявою
Підприємства Білоцерківської
виправної колонії № 35 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду звернулось Підприємство
Білоцерківської виправної колонії № 35
з цивільним позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди. Свої
вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_2 був
прийнятий на посаду начальника цеху № 2
Підприємства Білоцерківської
виправної колонії № 35 з 08 червня 2010
року і договір про повну матеріальну
відповідальність укладався 08.06.2010 року
№ 94. По результатам проведеної
інвентаризації від 17.02.2012 року при
прийомі-передачі товарно-матеріальних
цінностей від начальника цеху №2
ОСОБА_2 в підзвіт ОСОБА_3, виявлено
недостачу товарно-матеріальних
цінностей. Загальна сума недостачі 9186,61
гри. Розрахунок, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 116 від 22.01.1996 року «Про затвердження
Порядку визначення розміру збитків від
розкрадання, недостачі, знищення,
псування матеріальних цінностей»,
складає: балансова вартість на момент
факту недостачі * індекс інфляції + ПДВ *
2, тобто 9186,61 * 99,7 + 1,2 % (ПДВ) * 2 = 21981,72 грн.
Просять суд стягнути з відповідача
вказану матеріальну шкоду та суму
понесених судових витрат у розмірі 230
грн.

У судовому засіданні представник
позивача Гасимова К.Т., що діє згідно
довіреності № 22-635 від 13.11.2013 року,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі посилаючись на доводи
аналогічні наведеним у позовній заяві.

Представник позивача що діє згідно
довіреності № 22-634 від 13.11.2013 року
наполягав на задоволенні позову в
повному обсязі, вважає його
обґрунтованим так таким, що підлягає
задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. Суду пояснив, що він дійсно
працював на підприємстві
Білоцерківської виправної колонії № 35,
однак жодного відношення до
матеріальних цінностей, по яких
виявлено недостачу він не має. Під час
своєї роботи вказані матеріальні
цінності він не використовував, а тому,
вважає, що для задоволення позовних
вимог позивача правові підстави
відсутні.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 грудня 2013 року у задоволенні
позову було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Справа розглядалась судами різних
інстанції неодноразово.

Ухвалою ВССУ від 28 травня 2014 року
касаційну скаргу Підприємства
Білоцерківської виправної колонії № 35
задоволено частково.

Розглядаючи справу по суті позовних
вимог, суд першої інстанції встановив
наступні обставини та докази по справі,
та зробив висновки, які не відповідають
встановленим обставинам по справі, що
призвело до ухвалення законного та
обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитів свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеовисновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформації: предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного і для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, і стосуються предмета
доказування.

Так, під час розгляду справи, судом
першої інстанції було встановлено, що
відповідача ОСОБА_2 було прийнято на
посаду начальника цеху № 2 з 07 червня 2010
року. Даний факт підтверджується
копією про прийняття на роботу від
04.06.2010 року та витягом з наказу №32 о/с
від 08 червня 2010 року.

Відповідно до заяви про звільнення від
27.02.2012 року та витягу з наказу № 10: 27
лютого 2012 року, ОСОБА_2 звільнено з
посади начальника цеху № 2 з 27 лютого 2012
року на підставі ст. 38 КЗпП України.

Як вбачається з накладних № 895, 853, 853/1,
683, 761, 607, 658, 389, 651, 1,126, 688, 296, 721, 538, 624, 742, 795,
900, 949, 1018 ОСОБА_2 отримувались
матеріальні цінності, про що свідчить
його підпис на вказаних накладних.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК
України шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ст.134 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, організації, у випадках,
коли між працівником і підприємством,
установою, органом, відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на посаду
працівником з повної матеріальної
відповідальності та незабезпечення
цілості майна, цінностей, переданих
йому для зберігання або для інших
цілей.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
посилається на договір про повну
матеріальну відповідальність № 94,
укладений між позивачем та
відповідачем 08.06.2010 року, якого
долучено до матеріалів справи.

Так, колегія суддів встановила, що
відповідач був звільнений за власним
бажанням (на підставі вимог ст. 38 КЗпП
України), жодних доказів того, що
позивач звертався до правоохоронних
органів з метою встановити винуватця
зникненнях матеріальних цінностей.

Позивач пояснює, що вина відповідача
полягає в тому, що він не списував
майно, за яке він несе матеріальну
відповідальність, натомість, колегія
суддів, не може погодитись з тим, що
зазначена обставина є доказом
винуватості відповідача, яка може
призвести до задоволення позову та
стягненню з нього вартості майна.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
з зазначених нижче, підстав.

Згідно вимогами ст. 134 КЗпП України,
відповідно до якої працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілісності майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами;

3) шкоди завдано недостачею, умисним
знищенням або умисним зіпсуттям
матеріалів, напівфабрикатів, виробів
(продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування.

Суд, відповідно до п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємством, установам,
організаціям їх працівниками» повинен
був врахувати не тільки договір про
повну матеріальну відповідальність,
одержання працівником під звіт
матеріальних цінностей, але й дані
бухгалтерського обліку й інших
документів про наявність і розмір
прямої дійсної шкоди - матеріалів
інвентаризації.

У касаційній скарзі ДП «Підприємство
Білоцерківської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в м. Києві та Київській
області № 35», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 28 травня 2014 року
касаційна скарга була частково
задоволена, та справу направлено на
повторний апеляційний розгляд.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається,, що з 7
червня 2010 року ОСОБА_2 було прийнято на
посаду начальника цеху № 2 ДП
«Підприємство Білоцерківської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області
№ 35».

Відповідно до заяви про звільнення від
27 лютого 2012 року ОСОБА_2 звільнено з
цієї посади на підставі ст. 38 КЗпП
України з 27 лютого 2012 року.

Колегія суддів, на підставі доказів по
справі встановила, що ОСОБА_2,
перебуваючи на посаді начальника цеху
№ 2, отримував матеріальні цінності.

У ч. 2 п. З постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29 грудня 1992 року № 14
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» роз'яснено, що,
виходячи з вимог цивільного
процесуального законодавства суд у
кожному випадку зобов'язаний вживати
передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких згідно зі
ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить
вирішення питання про покладення
матеріальної відповідальності та про
розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати:
наявність прямої дійсної шкоди та її
розмір, якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

У висновку службового розслідування,
проведеного за результатами
інвентаризації від 17 лютого 2012 року,
зазначено, що в процесі використання
отриманих під звіт матеріалів
начальником цеху № 2 ОСОБА_2 не
проводилася їх своєчасне списання,
внаслідок чого утворилась недостача на
суму 9186 грн. 61 коп.

Колегія суддів, дослідивши вказаний
доказ, вважає, що він не свідчить про
наявність прямої дійсної шкоди, якими
неправомірними діями відповідача її
заподіяно, та не зазначено, в чому
полягає вина відповідача, на підставі
яких первинних документів встановлена
недостача.

Даний акт, на підставі вимог ст.ст. 57-59
ЦПК України не є належним доказом по
справі та не приймається колегією
суддів, як доказ на підтвердження
позову.

Колегія суддів приходить до висновку,
що належних доказів вини відповідача у
спричиненні матеріальної шкоди
позивачу не встановлено, таким чином,
позов не обґрунтований та задоволенню
не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 212, 213, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Підприємства
Білоцерківської виправної колонії № 35
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржено до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: