Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/370/14-ц
№
провадження 2/453/225/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю
третіх осіб - Славської селищної ради
Сколівського району Львівської
області та Сколівської державної
нотаріальної контори Львівської
області про визнання заповітів
недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 14.03.2014 року звернувся в
суд із позовною заявою, в якій, як
спадкоємець за іншим заповітом просить
визнати недійсним заповіт гр. ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4, посвідчений 04.01.1997 року
секретарем виконавчого комітету
Славської селищної Ради народних
депутатів Сколівського району
Львівської області Костюк І.В. і
зареєстрований у реєстрі за № 2. Також
просить визнати недійсним заповіт гр.
ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2,
посвідчений 13.06.2007 року секретарем
виконавчого комітету Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області ОСОБА_10 і
зареєстрований у реєстрі за № 61. Судові
витрати у справі просить покласти на
відповідача ОСОБА_2. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
вже понад десять років він разом із гр.
ОСОБА_7 користувався та користується
належним останньому житловим будинком
у АДРЕСА_1, а також приналежною до нього
земельною ділянкою. Гр. ОСОБА_7 09.02.2009
року склав заповіт, яким заповів йому
все своє майно, де б воно не було і з
чого воно б не складалось і взагалі все
те, що належатиме йому на день смерті і
на що він за законом матиме право. Гр.
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а він
визнаний єдиним спадкоємцем прав та
обов'язків останнього за вказаним вище
заповітом і вчасно звернувся у
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини. Зазначає, що до
прав, які належали спадкодавцю ОСОБА_7
входить також право на згаданий
житловий будинок. Разом з тим, спадщину
після смерті гр.. ОСОБА_7 за заповітом
він прийняти не може, так як існував
спір з відповідачем ОСОБА_2 з приводу
прав на спадкове майно, у ході розгляду
якого, а саме 19.07.2012 року йому вперше
стало відомо про існування оспорюваних
заповітів. Отримавши 13.08.2012 року їх
копії та ознайомившись детально з їх
змістом, він звернув увагу на
незаконність оспорюваних заповітів.
Так, вказує, що обидва заповіти
складені та посвідчені з грубим
порушенням вимог цивільного
законодавства, що було чинним у момент
посвідчення кожного з них, зокрема
йдеться про порушення вимог щодо форми
заповітів та порядку їх посвідчення.
Також зазначає, що обидва заповіти
посвідчені посадовими особами, які за
законом не мали на це права. Оскільки
визнання недійсними правочинів
здійснюється у судовому порядку, то він
змушений був звертатися до суду із
даним позовом.

Належним чином уповноважений
представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, просила
позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві (а. с. 1-4).
Сама ж представник ОСОБА_8, будучи
допитана в якості свідка, у судовому
засіданні надала показання, згідно з
якими ані ОСОБА_3 ані ОСОБА_4 не мали
права на складання оспорюваних
заповітів, так як за життя ніхто з них
не володів житловим будинком АДРЕСА_1
на відповідній правовій підставі.
Заповіт від 04.01.1997 року складений та
посвідчений посадовою особою органу
місцевого самоврядування, яка не мала
на це права, він не відповідає вимогам
ст. ст. 541-543, 548-549 ЦК Української РСР 1963
року та діючої на той час Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій,
зокрема у ньому не вказано місце
вчинення, немає відмітки про те, що він
прочитаний вголос і підписаний
заповідачем особисто, заповіт
виконаний без використання
спеціального бланку і не занесений до
Спадкового реєстру. Більше того, такий
заповіт, на її думку, взагалі не існує,
оскільки на оригіналі заповіту
значиться дата його вчинення 04.01.1998
року, а на копії примірника заповіту, що
надана її довірителю вказана дата -
04.01.1997 року. Вона вважає, що це два різні
заповіти, а, оскільки, оригіналу
заповіту від 04.01.1997 року не існує, то це
вже є самостійною підставою для
визнання його недійсним. Заповіт від
13.06.2007 року також складений та
посвідчений посадовою особою органу
місцевого самоврядування, яка не мала
на це права і, до того ж, є родичкою
заповідача ОСОБА_4, він не відповідає
вимогам ст. ст. 1247, 1251 та 1257 ЦК України та
діючої на той час Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій,
зокрема у ньому не вказано місце
вчинення, годину та хвилину вчинення,
на ньому немає герба держави, заповіт
виконаний без використання
спеціального бланку і не занесений до
Спадкового реєстру. Вважає, що при
таких обставинах обидва заповіти не
можуть залишатися дійсними і
підлягають скасуванню.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила у повному обсязі з
підстав, викладених у письмовому
запереченні від 02.06.2014 року на позовну
заяву (а. с. 54-57), просить у їх
задоволенні відмовити. Додатково
надала пояснення, згідно з якими
оспорювані заповіти складені
правомірно, посвідчені уповноваженими
на те посадовими особами органу
місцевого самоврядування.
Волевиявлення заповідачів по кожному
із оспорюваних заповітів були вільними
і відповідали їх дійсній волі. Що
стосується обставин про те, чи мали
заповідачі право складати ці заповіти,
зокрема чи мали право заповідати
житловий будинок АДРЕСА_1 і чи
правомірно вона прийняла спадщину
після смерті одного з них - гр. ОСОБА_4,
то ці обставини встановлені судовим
рішенням, що набрало законної сили і
вже виконане, а, відтак, повторному
доказуванню у даному процесі не
підлягають. Також посилається на те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності і на відсутність обґрунтувань
про можливість його поновлення судом.
Разом з тим, просить спір розглянути по
суті, а у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю у зв'язку з їх
безпідставністю.

Третя особа Сколівська державна
нотаріальна контора Львівської
області явку належним чином
уповноваженого представника у судове
засідання не забезпечила, подала на
адресу суду клопотання вх. № 2045 від
08.05.2014 року (а. с. 36), в якому просила
проводити розгляд даної справи у
відсутності такого представника за
наявними у матеріалах справи доказами.
При вирішенні спору поклалася на
розсуд суду.

Належним чином уповноважений
представник третьої особи Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області - спеціаліст
селищної ради ОСОБА_9 у судовому
засіданні надала пояснення, згідно з
якими оспорювані заповіти складені
правомірно, у відповідності до вимог
діючого законодавства на час
посвідчення кожного з них. Обидва
заповіти посвідчені належно
уповноваженими на те посадовими
особами селищної ради, зокрема перший
заповіт секретарем Костюк І.В., що мала
такі повноваження на підставі рішення
№ 14 від 28.01.1994 року «Про покладення
обов'язків по вчиненню нотаріальних
дій», а другий заповіт секретарем
ОСОБА_10, що мала такі повноваження на
підставі рішення № 10 від 03.05.2006 року
«Про надання дозволу на вчинення
нотаріальних дій» і не являлась
родичкою покійному ОСОБА_4, як
заповідачу. Вважає, що волевиявлення
обох заповідачів мало місце, а тому
немає підстав ставити оспорювані
заповіти під сумнів. Відсутність
окремих дрібних реквізитів на
заповітах, про які вказує позивач у
поданому позові, а також відсутність
гербових печаток у прошитих та
пронумерованих журналах реєстрації
нотаріальних дій і алфавітній книзі
заповітів не має істотного значення і
не впливає на законність таких
заповітів. Однак, при вирішенні спору
про визнання заповітів недійсними
покладається на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши надані за правилами допиту
свідків пояснення представника
позивача на підтвердження позовних
вимог, пояснення відповідача на
підтвердження заперечень проти позову,
взявши до уваги ставлення третіх осіб у
справі до пред'явленого позову,
заслухавши показання свідків у справі,
давши належну оцінку письмовим доказам
по справі та оглянутим оригіналам
документів, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити
повністю у зв'язку із його
безпідставністю, виходячи з
наступного.

Згідно заповіту гр. ОСОБА_3, жителя
АДРЕСА_1, останній на випадок своєї
смерті зробив заповітне розпорядження,
яким все своє майно, де б воно не було і
з чого воно б не складалося та все те, що
йому належатиме на день смерті і на що
він за законом матиме право, заповів гр.
ОСОБА_4 (оригінал заповіту витребуваний
судом і знаходиться при матеріалах
справи). Заповіт складений 04.01.1998 року у
приміщенні Славської селищної Ради
народних депутатів Сколівського
району Львівської області і
посвідчений секретарем виконкому
Славської селищної Ради народних
депутатів Сколівського району
Львівської області Костюк І.В.. Підпис
на обох його примірниках поставлено гр.
ОСОБА_3 власноручно у присутності
згаданого секретаря виконкому Костюк
І.В.. Особу заповідача встановлено,
дієздатність перевірено. Заповіт
зареєстровано 04.01.1998 року у реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій за № 2
(оригінал реєстраційної книги для
реєстрації нотаріальних дій за 1996-2000
роки витребуваний судом і знаходиться
при матеріалах справи). Дата реєстрації
заповіту 04.01.1998 року вказана і в
алфавітній книзі заповітів при
Славській селищній раді Сколівського
району Львівської області, аркуш 26
(оригінал алфавітної книги заповітів
витребуваний судом і знаходиться при
матеріалах справи). Відтак, на копії
примірника зазначеного заповіту,
доданого позивачем до матеріалів
справи (а. с. 5) зроблено описку у частині
дати його вчинення та посвідчення,
зокрема невірно вказано рік (замість
04.01.1998 року - 04.01.1997 року). Разом з тим,
матеріалами справи встановлено, що
мова йде про один заповіт гр. ОСОБА_3 на
користь гр. ОСОБА_4, який був вчинений
04.01.1998 року і який оспорюється
позивачем.

За змістом ст. 541 ЦК Української РСР 1963
року (у редакції, що діяла на момент
вчинення заповіту), яка встановлювала
вимоги до форми заповіту, заповіт
повинен бути укладений у письмовій
формі із зазначенням часу і місця його
укладення, підписаний особисто
заповідачем і нотаріально посвідчений.
Про інші обов'язкові вимоги до форми
заповіту, як то вчинення їх на
спеціальному бланку, наявність на
ньому державного герба, занесення до
Спадкового реєстру тощо, не йдеться.
Випадки нікчемності заповітів та
перелік підстав, що встановлюють їх
недійсність, положеннями ЦК
Української РСР 1963 року, не визначені.

Як встановлено судом, заповіт гр.
ОСОБА_3 на користь гр. ОСОБА_4 від 04.01.1998
року у повній мірі відповідає вимогам
згаданої вище норми, зокрема такий
укладений у письмовій формі, у ньому
вказані час та місце укладення, такий
заповіт нотаріально посвідчений
уповноваженою на те посадовою особою
органу місцевого самоврядування, так
як у населеному пункті Славське
відсутні державні та приватні
нотаріальні контори. Повноваження
секретаря Славської селищної Ради
народних депутатів Сколівсьокго
району Львівської області на вчинення
нотаріальних дій стверджуються
належним чином завіреною копією
рішення виконавчого комітету
Славської селищної Ради народних
депутатів Сколівсьокго району
Львівської області № 14 від 28.01.1994 року
«Про покладення обов'язків на вчинення
нотаріальних дій» (а. с. 74, оригінал
рішення оглянутий у судовому
засіданні). Судом також встановлено, що
волевиявлення заповідача ОСОБА_3 було
вільними і відповідали його волі.
Будь-яких доказів на спростування
такого факту сторонами не подано і
судом не здобуто. Наведені факти
підтверджені також і показами
допитаної у судовому засіданні у
якості свідка колишнього секретаря
виконкому Славської селищної Ради
народних депутатів Сколівського
району Львівської області Костюк І.В..

Зазначені обставини повністю
спростовують твердження позивача та
його представника про невідповідність
вказаного заповіту нормам закону, які
встановлювали форму та порядок
посвідчення заповітів, а також
твердження про те, що він вчинений
посадовою особою, яка не мала на це
права.

Згідно заповіту гр. ОСОБА_4, жителя
АДРЕСА_1, останній на випадок своєї
смерті зробив розпорядження, яким все
своє майно, де б воно не було і з чого
воно б не складалося та все те, що йому
належатиме на день смерті і на що він за
законом матиме право, заповів
відповідачу ОСОБА_2 (оригінал заповіту
витребуваний судом і знаходиться при
матеріалах справи). Заповіт складений
13.06.2007 року у приміщенні Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області і посвідчений
секретарем виконкому Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області ОСОБА_10. Підпис на
обох його примірниках поставлено гр.
ОСОБА_4 власноручно у присутності
згаданого секретаря виконкому ОСОБА_10,
а перед цим заповіт прочитано вголос.
Особу заповідача встановлено,
дієздатність перевірено. Заповіт
зареєстровано 13.06.2007 року у реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій за № 61
(оригінал реєстраційної книги для
реєстрації нотаріальних дій за 2006-2007
роки витребуваний судом і знаходиться
при матеріалах справи). Дата реєстрації
заповіту 13.06.2007 року вказана і в
алфавітній книзі заповітів при
Славській селищній раді Сколівського
району Львівської області, аркуш 26
(оригінал алфавітної книги заповітів
витребуваний судом і знаходиться при
матеріалах справи).

За змістом ст. 1247 ЦК України (у
редакції, що діяла на момент вчинення
заповіту), яка встановлювала загальні
вимоги до форми заповіту, заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення, заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем, заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними законом. Про інші вимоги до
форми заповіту також не йдеться. Що
стосується державної реєстрації
заповіту у Спадковому реєстрі, то
відповідні зміни до закону з цього
приводу були внесені лише 21.09.2010 року, а,
відтак, застосування до спірних
правовідносин не підлягають.

Згідно ст. 1257 вказаного Кодексу,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Як встановлено судом, заповіт гр.
ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2
від 13.06.2007 року у повній мірі відповідає
вимогам закону, зокрема такий
укладений у письмовій формі, у ньому
вказані час та місце складення, такий
заповіт нотаріально посвідчений
уповноваженою на те посадовою особою
органу місцевого самоврядування, так
як у населеному пункті Славське
відсутні державні та приватні
нотаріальні контори. Повноваження
секретаря Славської селищної ради
Сколівсьокго району Львівської
області на вчинення нотаріальних дій
стверджуються належним чином
завіреною копією рішення виконавчого
комітету Славської селищної ради
Сколівсьокго району Львівської
області № 10 від 03.05.2006 року «Про надання
дозволу на вчинення нотаріальних дій»
(а. с. 44, оригінал рішення оглянутий у
судовому засіданні). Судом також
встановлено, що волевиявлення
заповідача ОСОБА_4 було вільними і
відповідали його волі. Будь-яких
доказів на спростування такого факту
сторонами також не подано і судом не
здобуто, як і не подано доказів на
підтвердження близьких родинних
стосунків між заповідачем ОСОБА_4 та
секретарем Славської селищної ради
Сколівсьокго району Львівської
області ОСОБА_10. Наведені факти
підтверджені також і показами
допитаної у судовому засіданні у
якості свідка секретаря виконкому
Славської селищної ради Сколівського
району Львівської області ОСОБА_10.

Як і у першому випадку, зазначені
обставини повністю спростовують
твердження позивача та його
представника про невідповідність
заповіту гр. ОСОБА_4 на користь
відповідача ОСОБА_2 від 13.06.2007 року
нормам закону, які встановлювали форму
та порядок посвідчення заповітів
станом на дату його складення, а також
твердження про те, що він вчинений
посадовою особою, яка не мала на це
права, у тому числі і з підстав
наявності близьких родинних зв'язків
із заповідачем.

Відсутність гербових печаток у
прошитих та пронумерованих у
встановленому порядку реєстраційній
книзі для реєстрації нотаріальних дій
за 1996-2000 роки, реєстраційній книзі для
реєстрації нотаріальних дій за 2006-2007
роки, алфавітній книзі заповітів при
Славській селищній раді Сколівського
району Львівської області не впливає
на законність оспорюваних заповітів і
не спростовує факту їх належного
укладення та посвідчення, не робить їх
нікчемними чи недійсними.

Що стосується правомірності
володіння заповідачем ОСОБА_4 житловим
будинком АДРЕСА_1 та факту прийняття
спадщини на вказаний будинок
відповідачем ОСОБА_2 у порядку
спадкування за заповітом від 13.06.2007
року, то зазначені обставини
встановлені рішенням апеляційного
суду Львівської області, ухваленому
05.07.2012 року за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення
Сколівсьокго районного суду
Львівської області, ухвалене 26.08.2010
року у цивільній справі № 2-456/10 р. за
позовом ОСОБА_2 до Славської селищної
ради Сколівського району Львівської
області та ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадщину за заповітом і
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області про скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, анулювання запису про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно та визнання права власності на
спадщину за заповітом, залишеним без
змін ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.11.2012 року (а. с.
61-70) і яке набрало законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи.

Враховуючи, що особи, які беруть участь
у даній справі, брали участь (були
сторонами) у вказаній вище цивільній
справі, обставини щодо правомірності
володіння заповідачем ОСОБА_4 житловим
будинком АДРЕСА_1 та факту прийняття
спадщини на вказаний будинок
відповідачем ОСОБА_2 у порядку
спадкування за заповітом від 13.06.2007
року доказуванню у даній справі не
підлягають.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, аналізу матеріалів
справи та враховуючи все
вищевикладене, у тому числі і
преюдиціальність рішення апеляційного
суду Львівської області від 05.07.2012 року,
суд вважає за необхідне у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з
участю третіх осіб - Славської селищної
ради Сколівського району Львівської
області та Сколівської державної
нотаріальної контори Львівської
області про визнання заповітів
недійсними відмовити у зв'язку з їх
безпідставністю.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі
понесені позивачем судові витрати у
справі відшкодуванню за рахунок
відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62-64, 79, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, з участю третіх осіб - Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області та Сколівської
державної нотаріальної контори
Львівської області про визнання
заповітів недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин