Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Українець
Доповідач Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
в складі :

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Слюсар Т.А., Немировської О.В.

при секретарі
Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 02 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя
особа: Державна реєстраційна служба
України про визнання свідоцтва
частково недійсним, визнання права
власності.

Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -

в с т а н
о в и л а :

10 липня 2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання свідоцтва частково
недійсним, визнання права власності.

Свої позовні вимоги
обгрутовував тим, що він, його мати -
ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_2 у рівних
частках є співвласниками квартири
АДРЕСА_1.

Він бажає зареєструвати
належну йому частину квартири в
органах Державної реєстраційної
служби України та внести інформацію
про власника квартири в Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно,
проте не має можливості надати для
реєстрації оригінал свідоцтва про
право власності на житло, оскільки він
знаходиться у відповідачів, які
стверджують, що втратили його.

Дублікат свідоцтва він
отримати також не може, оскільки інші
співвласники квартири не бажають брати
участі у його виготовленні і не надають
згоди діяти від їх імені для отримання
дубліката свідоцтва.

Він не має можливості інакше, як
у судовому порядку підтвердити своє
право власності на належну йому 1/3
частину квартири, тому просив суд
ухвалити рішення, яким:

визнати недійсним свідоцтво про
право власності на житло від 20 грудня
1999 року в частині його права власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в зв'язку
з його втратою;

визнати за ним право власності на
1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
третя особа: Державна реєстраційна
служба України про визнання свідоцтва
частково недійсним, визнання права
власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право
власності на 1/3 частину квартиру
АДРЕСА_1, загальна площа квартири
складає 78,9 кв. метри, житлова площа
квартири складає 44,3 кв. метри.

У задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 292 гривні 58 копійок судового
збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 292 гривні 58 копійок судового
збору.

Не погодившись із рішенням суду
ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 подав на
нього апеляційну скаргу, посилаючись
на його незаконність та
необгрутованість, неповне з`ясування
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення спору, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи, порушено норми
матеріального на процесуального права.
Рішення просив скасувати на ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити. Зокрема зазначав, що особа
має право звернутися до суду з позовом
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. На думку
представника відповідача ОСОБА_2, право
позивача зі сторони відповідачів не
порушено.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд відкладає
розгляд справи в разі неявки у судове
засідання особи, яка бере участь у
справі, щодо якої немає відомостей про
вручення їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними.

Неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Відповідач ОСОБА_2, її
представник ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного
суду не з'явились, про день та час
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що надійшли від них письмові
розписки. Причину неявки суду не
повідомили. Тому колегія суддів у
відповідності до вимог ст.305 ЦПК
України вважає за можливе розглядати
справу у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Положенням п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3 та визнаючи за ним право
власності на 1/3 частину квартиру
АДРЕСА_1, загальна площа квартири
складає 78,9 кв. метри, житлова площа
квартири складає 44,3 кв.м , суд першої
інстанції виходив з того, що право
власності позивача, як співвласника
спірної квартири порушується іншими
власниками - відповідачами по справі,
він позбавлений можливості отримати
документ про право власності щодо
своєї частки, а тому і звернувся до суду
за захистом порушеного права.

Проте, з такими висновками суду
погодитись не можна виходячи з
наступного.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК
України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам судове
рішення не відповідає; суд
недоведеність обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи, вважав встановленими при цьому
порушив норми як процесуального, так і
матеріального права.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 в рівних долях кожному, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 20 грудня 1999 року,
виданого органом приватизації
Жовтневої райдержадміністрації м.
Києва згідно з розпорядженням № 2261 (а.с.
9, 36), зазначена квартира міським бюро
технічної інвентаризації
зареєстрована на праві приватної,
спільної часткової власності на
підставі «Свідоцтва про право
власності на житло» та записана у
реєстрову книгу за №363 від 14 січня 2000 р.

Згідно довідки ф.3 (а.с.11) на
спірній жилій площі зареєстровані та
проживають -сторони по справі та 2-є
неповнолітніх дітей. Ці обставини
сторонами не оспорювалися.

При розгляді справи в суді першої
інстанції сторона відповідача надала
суду на огляд оригінал свідоцтва про
право власності на спірну квартиру (а.с.
36).

Пред'являючи позов до суду ОСОБА_3
зазначав, що не має оригіналу
свідоцтва, а відповідачі йому його не
надають, а відтак він позбавлений
можливості зареєструвати належну йому
частину квартири в органах Державної
реєстраційної служби України та може
підтвердити право власності на належну
йому 1/3 частину квартири лише в
судовому порядку. В підтвердження
своїх доводів посилався на довідку
Солом'янського РУ ГУ МВС України в
м.Києві від 19.06.2014 р.(а.с.10).

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004 №1952-1У право на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Таким чином, доводи позивача щодо
додаткової реєстрації права власності
в Державній реєстраційній службі,
якими він обгрутовував позовні вимоги,
спростовується виписаними нормами
вищезазначеного Закону.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60
ЦПК України суд слухає цивільні справи
на засадах змагальності сторін, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
наданих сторонами та їх
представниками, докази повинні
подаватись належні, тобто містити
інформацію щодо предмета доказування,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, доказування не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Положенням ч.1 ст. 3 ЦПК України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. Такі
способи захисту передбачені статтею 16
ЦК України.

З урахуванням положень частини
першої ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник
майна має право пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли в наявності є
свідоцтво про право власності.

Разом з тим, суд першої інстанції
не перевірив, чи є обраний позивачем
спосіб захисту порушеного права
належним в розумінні ст. 16 ЦК України.
Так, визнаючи за позивачем право
власності на 1/3 частину спірної
квартири з урахуванням положень ст. 392
ЦК України, суд першої інстанції не
звернув уваги, що з цих підстав ( при
наявності документу про право
власності) не можна визнати за
позивачем знову право, оскільки це
породжує подвійність права власності
зафіксованого 2-а документами.

До того ж, довідка Солом'янського
РУ ГУ МВС України в м.Києві від 19.06.2014
р.(а.с.10), на яку посилався позивач, як на
підставу своїх позовних вимог носить
формальний характер і не може бути
належним та допустимим доказом у
розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України,
оскільки викладені в ній факти не були
предметом перевірки відповідного
органу, оспорюються відповідачами, а
саме по собі лише повідомлення чи
звернення фізичної особи без
відповідної перевірки не тягне за
собою правових наслідків.

Враховуючи викладене, колегія
суддів не може визнати законним та
обгрунтованим рішення суду в частині
визнання за ОСОБА_3 право власності на
1/3 частину квартиру АДРЕСА_1, загальна
площа квартири складає 78,9 кв. м, житлова
площа квартири складає 44,3 кв.м та
стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 по 292 гривні 58 копійок судового
збору з кожного, воно підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення, яким у задоволенні цих
позовних вимог та стягнення судового
збору слід відмовити.

В іншій частині правових підстав
до скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року в
частині визнання за ОСОБА_3 право
власності на 1/3 частину квартиру
АДРЕСА_1, загальна площа квартири
складає 78,9 кв. м, житлова площа квартири
складає 44,3 кв.м та стягнення з ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 292 гривні 58
копійок судового збору з кожного
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні цих
позовних вимог та стягнення судового
збору відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: