Справа №
Пр. № 2/333/3360/13
Комунарський районний суд м.
головуючого - судді
за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про
розірвання шлюбу з ОСОБА_2,
зареєстрованого 27.07.2001 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Орджонікідзевського районного
управління юстиції м. Запоріжжя,
актовий запис № 231, посилаючись на те,
що за період спільного життя між ним та
відповідачем постійно виникали сварки
та непорозуміння, в наслідок чого їхні
сімейні відносини між ними припинені
через втрату взаємоповаги та любові
один до одного, несумісністю поглядів
на подальше спільне життя та сімейні
відносини. Сім`я розпалася остаточно,
бажання продовжувати шлюбні відносини
відсутнє, сторони фактично проживають
окремо один від одного та не ведуть
спільного господарства. Від шлюбу вони
мають двох неповнолітніх дітей -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання
шлюбу будуть проживати разом з
відповідачем. Шлюбні стосунки між
сторонами припинені, остаточно позивач
пішов з сім`ї 22.11.2013 року. Шлюб
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на
позовних вимогах наполягає і просить
суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги визнала у
повному обсязі, проти розірвання шлюбу
з позивачем не заперечувала.
Вислухавши пояснення сторін,
розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони 27.07.2001
року зареєстрували шлюб, про що
відділом реєстрації актів
громадянського стану
Орджонікідзевського районного
управління юстиції м. Запоріжжя 27.07.2001
року було видано свідоцтво про шлюб
серії НОМЕР_1 та складено актовий запис
№ 231 (а.с. 6).
Від спільного шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами про народження (а.с. 7,8).
Шлюбні відносини між сторонами
припинені, спільне господарство не
ведуть, взаємини подружжя не
підтримують. Бажання до примирення у
позивача відсутнє. Подальше спільне
подружжя і збереження шлюбу неможливо.
Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.
Відповідно до статті 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.
В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
Таким чином, враховуючи, наявність у
сторін спільних неповнолітніх дітей,
той факт, що сторони вже тривалий час (3
місяця) мешкають окремо без ведення
спільного господарства та бюджету, а
також, що відсутні докази того, що
окреме проживання сторін негативно
вплинуло або вплине на інтереси
неповнолітніх дітей, суд приходить до
висновку, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
може бути збережений, оскільки
зазначені факти свідчать про те, що він
фактично розпався, спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стало
неможливим, його формальне існування
обмежує особисту свободу позивача та
порушує його особисті інтереси, що має
На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК
України, ст. ст. 104, 105, 111-115 СК України,
суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
зареєстрований 27 липня 2001 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану
Орджонікідзевського районного
управління юстиції м. Запоріжжя,
актовий запис № 231 - розірвати.
ОСОБА_2 залишити прізвище «ОСОБА_2», яке
було змінене під час державної
реєстрації шлюбу між сторонами.
Рішення суду про розірвання шлюбу, яке
набрало законної сили, є документом, що
засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.Б. Кулик