АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3650/14-ц Номер провадження
22-ц/786/3841/14Головуючий у 1-й інстанції
Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б.,Обідіної О.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Альфа-Банк"

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 14 жовтня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Альфа-Банк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ "Альфа-Банк"
звернулося до суду з вказаним позовом.
Посилалось на те, що 21.05.2008 року між ЗАТ
«Альфа-банк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 490067600, відповідно
до умов якого ОСОБА_3 отримав грошові
кошти у розмірі 22 248 доларів США зі
строком користування до 21.05.2013 року та
зобов'язався повертати кредит в строки,
що передбачені договором та графіком
погашення кредиту.

В той же день з метою забезпечення
виконання названого кредитного
договору між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2
було укладено договір поруки № 490067600-П,
відповідно до якого відповідач, як
поручитель, поручається за виконання
ОСОБА_3 обов'язків, що виникли на
підставі кредитного договору.

Внаслідок невиконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
утворилась заборгованість у розмірі 652
043,29 грн., яку Банк просив стягнути з
ОСОБА_2, як поручителя,а також судові
витрати.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 14 жовтня 2014 року
у задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
відмовлено.

Рішення оскаржило ПАТ «Альфа -Банк»,
яке в апеляційній скарзі, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку, про
відхилення апеляційної скарги з таких
підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 21 травня 2008 року між ЗАТ
«Альфа-банк» (правонаступником якого є
ПАТ «Альфа-банк») та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 490067600,
відповідно до якого останній отримав
грошові кошти у розмірі 22248 доларів США
з номінальною процентною ставкою 14,5%
річних зі строком користування до
21.05.2013 року для придбання транспортного
засобу Suzuki, Grand Vitara, 2006 року випуску.

В той же день з метою забезпечення
виконання названого кредитного
договору між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2
було укладено договір поруки № 490067600-П,
відповідно до якого відповідач, як
поручитель, поручається за виконання
ОСОБА_3 обов'язків, що виникли на
підставі кредитного договору або
можуть виникнути на підставі нього в
майбутньому.

Згідно п. 5.3 договору поруки цей договір
діє до повного виконання зобов'язань
боржника за основним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що ОСОБА_3 неналежно виконав
взяті на себе зобов'язання, внаслідок
чого виникла заборгованість, розмір
якої в гривневому еквіваленті
становить 652043,29 грн., яку просив
стягнути з поручителя відповідно до
ст.554 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з того, що,
враховуючи встановлений рішенням
третейського суду факт пред'явлення
банком до боржника вимоги про
дострокове повернення кредиту і
невиконання цієї вимоги в 2010 році,
позивач порушив строк пред'явлення
вимоги до поручителя, визначений ч.4 ст.
559 ЦК України, що тягне за собою
припинення поруки ОСОБА_2 за кредитним
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Постійно діючого
третейського суду при Всеукраїнській
громадській організації
«Всеукраїнський фінансовий союз» від
10.06.2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» заборгованість за
кредитом на загальну суму 172513,75 грн. (
а.с.50-51).

Відповідно до постанови
Господарського суду Полтавської
області від 14 грудня 2010 року фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3 визнано
банкрутом, а згідно постанови цього ж
суду від 25 квітня 2013 року припинено
його підприємницьку діяльність.

З наведеного вбачається, що банк
скористався положеннями ч.2 ст.1054 та ч.2
ст.1050 ЦК України та дострокового
стягнув з ОСОБА_3 частину позики, що
залишилася, та відсотки.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого договорі поруки. У разі,
якщо такий строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк,
після закінчення якого порука
припиняється, оскільки умовами цього
договору встановлено, що він діє до
повного виконання зобов'язань боржника
за основним договором.

Районний суд при ухваленні рішення
вірно виходив з положень ст.526 ЦК
України, а також постанови Верховного
Суду України від 17 вересня 2014р. у справі
№ 6-53цс14, яка відповідно до приписів
ст.360-7 ЦПК України є обов"язковою для
застосування та прийшов до вірнго
висновку про те, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором, строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Отже, пред'явивши вимогу про повне
дострокове погашення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
кредитом 10 червня 2010 року, кредитор,
відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України,
змінив строк виконання основного
зобов'язання і зобов'язаний був
пред'явити позов до поручителя
протягом шести місяців з цієї дати.

Однак, після зміни строку виконання
основного зобов'язання, Банк до суду із
позовом звернувся лише у серпні 2013
року, тобто через три роки від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права
відповідно до характеру правовідносин,
що склалися між сторонами та в межах
заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Альфа-Банк"
відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 14 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом 20 днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

СУДДІ: