Провадження № 2/127/7291/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко
Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника позивача –
адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки, мотивуючи свої
вимоги тим, що 14.07.2014 року, близько 00 год.
05 хв., відповідач ОСОБА_2, при наявності
відповідного свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, керуючи справним
автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.
Свердлова в м. Вінниці в напрямку вул.
Скалецького в м. Вінниці, та
перебуваючи в стані алкогольного
сп’яніння, виїхав на зустрічну смугу
руху, по якій рухався керований
позивачем автомобіль НОМЕР_2, що
призвело до дорожньо-транспортної
пригоди з пошкодженням транспортних
засобів.

На місце дорожньо-транспортної пригоди
були викликані співробітники органів
ДАІ, якими було оглянуто місце пригоди,
складено схему ДТП, протоколи огляду
пошкоджених транспортних засобів, в
учасників ДТП відібрано пояснення.

З місця дорожньо-транспортної пригоди
дружину позивача, яка перебувала у
автомобілі марки «ЗАЗ» під час
зіткнення, було доставлено до МКЛ ШМД м.
Вінниці.

В ході перевірки обставин ДТП,
досудового розслідування у
кримінальному провадженні №0005049,
відповідно до висновку судово-медичної
експертизи №1140/1149 від 14.07.2014 року було
встановлено, що внаслідок ДТП дружині
позивача спричинено тілесні
ушкодження у вигляді саден в проекції
правого плечового суглобу, які
відносяться до легких тілесних
ушкоджень. Жодних порушень ПДР України
з боку позивача не встановлено.

Разом з тим, встановлено, що в порушення
вимог п.п. «ґ» п.2.1 ПДР України
відповідач ОСОБА_2 керував
транспортним засобом без полісу
обов’язкового страхування.

Постановою слідчого СВ ВМВ УМВС
України у Вінницькій області Поліщука
І.М. від 25.07.2014 року кримінальне
провадження відносно відповідача
закрито у зв’язку з відсутністю в діях
останнього складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286
КК України.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.08.2014 року
відповідача визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.ст.124, 130 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді позбавлення права керування
усіма видами транспортних засобів
строком на 1 (один) рік.

Таким чином, внаслідок неправомірних
дій відповідача, позивачу спричинена
шкода, яка стала підставою для
звернення до суду з даним позовом, в
якому позивач просив стягнути з
відповідача на його користь 15 017, 15 грн.
в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, 3 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди та судові витрати у
розмірі 3 487,20 грн.

В судовому засіданні представник
позивача – адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив суд останні задовольнити з
підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
частково в частині стягнення з нього на
користь позивача 10 000 грн. матеріальної
шкоди, 3 000 грн. моральної шкоди та 3 487,20
грн. судових витрат, в іншій частині
задоволення позову просив відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази по справі в їх
сукупності, суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно
встановлено, що 14.07.2014 року, близько 00
год. 05 хв., відповідач ОСОБА_2, при
наявності відповідного свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу,
керуючи справним автомобілем НОМЕР_1,
рухаючись по вул. Свердлова в м. Вінниці
в напрямку вул. Скалецького в м.
Вінниці, та перебуваючи в стані
алкогольного сп’яніння, виїхав на
зустрічну смугу руху, по якій рухався
керований позивачем автомобіль НОМЕР_3,
що призвело до дорожньо-транспортної
пригоди з пошкодженням транспортних
засобів.

Постановою слідчого СВ ВМВ УМВС
України у Вінницькій області Поліщука
І.М. від 25.07.2014 року кримінальне
провадження відносно відповідача
закрито у зв’язку з відсутністю в діях
останнього складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286
КК України (а.с.31).

Однак, зі змісту вищезазначеної
постанови слідчого про закриття
кримінального провадження,
встановлено, що в діях відповідача
ОСОБА_2 вбачається порушення вимог
п.п.1.5, 2.1 (ґ), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього
руху України, серед яких і порушення
п.2.1 (ґ) – керування транспортного
засобу без полісу (сертифікату)
обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.08.2014 року за
вищезазначеним фактом
дорожньо-транспортної пригоди
відповідача визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.ст.124, 130 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді позбавлення права керування
усіма видами транспортних засобів
строком на 1 (один) рік (а.с.32).

Розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов’язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв’язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, – незалежно від наявності
вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки»).

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену небезпеку завдання шкоди
через неможливість контролю за нею
людини, а також діяльність, пов’язану з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Таким чином, з огляду на вищенаведене,
керування відповідачем транспортним
засобом є джерелом підвищеної
небезпеки. Окрім того, дії відповідача
не відповідають вимогам ПДР України, а
саме п.п.1.5, 2.1 (ґ), 2.9 (а), 10.1 та знаходяться
в причинному зв’язку з наслідками, а
саме завданою шкодою позивачу.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про
обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов’язані застрахувати
ризик своєї цивільної
відповідальності, яка може настати
внаслідок завдання шкоди життю,
здоров’ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Оскільки відповідачем не
застрахований ризик цивільної
відповідальності, яка настала
внаслідок завдання шкоди майну
позивача при використанні
транспортного засобу, позивач
правомірно звернувся з даними вимогами
до відповідача.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Згідно ст.145 ЦПК України призначення
експертизи є обов’язковим у разі
заявлення клопотання про призначення
експертизи обома сторонами.
Призначення експертизи є обов’язковим
також за клопотанням хоча б однієї із
сторін, якщо у справі необхідно
встановити: 1) характер і ступінь
ушкодження здоров’я; 2) психічний стан
особи; 3) вік особи, якщо про це немає
відповідних документів і неможливо їх
одержати.

Таким чином, цивільним процесуальним
законодавством не передбачено
обов’язкове призначення експертизи у
спорах про відшкодування матеріальної
шкоди, а враховуючи те, що клопотання
про призначення судової товарознавчої
експертизи сторонами не заявлялось,
суд вважає за можливе відповідно до
ст.ст.57, 64 ЦПК України, оцінивши, взяти
до уваги як належний письмовий доказ,
що містить відомості про обставини, які
мають значення для справи, висновок
експертного автотоварознавчого
дослідження з визначення
матеріального збитку внаслідок
пошкодження транспортного засобу ВВ
КНДІСЕ №1198/12-21 від 14.08.2014 року, зі змісту
якого встановлено, що вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля НОМЕР_4 складає
13 371,79 грн. (а.с.8-26).

Суд звертає увагу, що проведення
позивачем вищезазначеного
товарознавчого дослідження щодо
визначення матеріального збитку,
завданого його автомобілю, зумовлене
відмовою відповідача здійснити таке
відшкодування в добровільному порядку,
а тому заподіяна внаслідок пошкодження
належного позивачу автомобіля шкода в
сумі 13 371,79 грн. (а.с.8-16), витрати за
проведення експертного дослідження в
сумі 531,36 грн. (а.с.7), витрати за
евакуацію пошкодженого автомобіля з
місця ДТП до місця стоянки в сумі 720 грн.
(а.с.27), витрати за зберігання
пошкодженого автомобіля на штрафному
майданчику В ДАІ УМВС України в сумі
144,00 грн. (а.с.28), витрати за
транспортування пошкодженого
автомобіля з штрафного майданчика В
ДАІ УМВС України в м. Вінниці до місця
його зберігання в сумі 250 грн. (28а, 29),
всього на загальну суму 15 017,15 грн.,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача повністю.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України
визначено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз’яснено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне – за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

Так, дійсно, як свідчать матеріали
справи, неправомірними
суспільно-небезпечними діями
відповідача позивачу завдано
немайнових втрат, спричинених
моральними та фізичними стражданнями,
які позначили негативні зміни у житті
позивача.

Таким чином, з огляду на вищенаведене,
керуючись принципами розумності та
справедливості, та враховуючи, що
позивач позов в частині відшкодування
моральної шкоди визнав, суд вважає за
можливе стягнути з відповідача на
користь позивача 3 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача судові витрати, які
складаються з 3 000 грн. витрат на
правову допомогу, яку в ході судового
розгляду надавав адвокат ОСОБА_1
(а.с.33-35), та 487,20 грн. витрати щодо сплати
судового збору (а.с.1, 2), проти стягнення
яких відповідач не заперечував.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1166-1167, 1187-1188 ЦК України, ст.ст.10, 60,
79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5,
зареєстрованого за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_6,
зареєстрованого за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_3, 15 017 (п'ятнадцять тисяч
сімнадцять) грн. 15 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, 3 000
(три тисячі) грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати на правову допомогу у розмірі
3 000 (три тисячі) грн. та витрати щодо
сплати судового збору у розмірі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: