АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2367/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса О.Г.

суддів: Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
приватного акціонерного товариства
"Страхова Компанія "ПРОВІДНА" на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 29 жовтня 2014 року за позовом
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства "Страхова Компанія
"ПРОВІДНА" в особі Хмельницької філії
приватного акціонерного товариства
"Страхова Компанія "ПРОВІДНА" про
стягнення коштів згідно договору
страхування та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, дослідивши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПРОВІДНА" (далі - ПрАТ "СК
"ПРОВІДНА") про стягнення коштів згідно
договору страхування та моральної
шкоди. В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 26.06.2013 року між ним та ПрАТ
"СК "ПРОВІДНА" був укладений договір
добровільного страхування наземного
транспорту, за умовами якого
відповідач взяв на себе зобов'язання в
разі настання страхового випадку із
застрахованим транспортним засобом
марки HONDA Accord, д/н НОМЕР_1, здійснити
виплату страхового відшкодування. 10
березня 2014 року внаслідок протиправних
дій невідомої особи стався страховий
випадок, а саме пошкоджено заднє скло
автомобіля. Він звернувся до страхової
компанії з заявою про виплату
страхового відшкодування та подав
документи, передбачені умовами
договору страхування, а також рахунок
за скло, його доставку та встановлення,
проте страхова компанія не провела з
ним розрахунку, посилаючись на
завищену вартість відновлювального
ремонту автомобіля. Він повторно подав
до

________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції
-Демінська А.А. Провадження №
22-ц/792/2367/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 19, 25

ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" рахунок на ремонт
автомобіля. 21.05.2014 року між ними
укладено мирову угоду, згідно якої
остання зобов'язалась протягом 15 днів
сплатити вартість ремонту автомобіля в
розмірі 6180 грн., однак коштів йому не
надійшло. 26.05.2014 року він витратив 6920
грн. на ремонт автомобіля. 27.07.2014 року
ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" виплатила йому
страхове відшкодування в розмірі 2611
грн., що нижче дійсної вартості
відновлювального ремонту та не
покриває реальних збитків. З підстав,
передбачених ст. 526 ЦК та договором
страхування просив стягнути на його
користь з ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" різницю
між вартістю відновлювального ремонту
автомобіля і виплаченої суми в розмірі
4309 грн. та 50 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 29 жовтня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" на
користь ОСОБА_1 3569 грн. на відшкодування
збитків. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним, просить його в
частині відмови у задоволенні вимог
про стягнення моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про стягнення з ПрАТ "СК
"ПРОВІДНА" на його користь 50 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
процесуального та матеріального права.
Відмовляючи у стягненні моральної
шкоди, суд залишив поза увагою, що між
сторонами існують відносини
зобов'язального характеру і порушення
відповідачем зобов'язання за договором
страхування згідно положень ст. 611 ЦК
України та ст. 22 Закону України «Про
захист прав споживачів» є підставою
для відшкодування страхувальнику
моральної (немайнової) шкоди.

В апеляційній скарзі ПрАТ СК
"ПРОВІДНА" вважає рішення суду
незаконним, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначається, що
згідно п. 30.3 договору страхування,
вартість витрат на відновлювальний
ремонт автомобіля визначається
відповідно до варіанту, обраного
страхувальником у п. 14 договору, а саме
за рахунками СТО, що здійснює
відновлювальний ремонт застрахованого
транспортного засобу, на яку
страхувальника направив страховик.
ПрАТ СК "ПРОВІДНА" після огляду
застрахованого автомобіля скерувала
ОСОБА_1 для проведення
відновлювального ремонту до станції
технічного обслуговування СТО
«Опус-Авто» ФОП ОСОБА_3. Останній надав
рахунок №39 від 11.04.2014 року, за яким
вартість такого ремонту становила 6180
грн.. Вважає, що фактичне відновлення
страхувальником пошкодженого
автомобіля на неавторизованому СТО на
суму 6920 грн., є порушенням договору
страхування. Під час огляду
відремонтованого транспортного засобу
було з'ясовано, що встановлене заднє
скло фірми «BENSON» не є оригінальною
запчастиною та не встановлюється на
автомобілі заводом виробника
автомобілів «Honda», а його вартість на
ринку України разом з встановленням
коштує 2611 грн.. Оскільки ОСОБА_1
відремонтував автомобіль не за
направленням страховика, в страхової
компанії були всі підстави для
зменшення розміру страхового
відшкодування.

В своїх запереченнях на апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ПрАТ СК „ПРОВІДНА"
просили відхилити доводи протилежних
апеляційних скарг і задовольнити свої
апеляційні скарги.

Представник ПрАТ СК "ПРОВІДНА" в
судове засідання не з'явився, будучи
належним чином повідомленим про
розгляд справи, про що свідчить поштове
повідомлення.

Колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з
наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно
виходив з того, оскільки страхувальник
за договором добровільного
страхування наземного транспортного
засобу виплатив позивачу страхове
відшкодування не в повному розмірі,
тому з ПрАТ СК „ПРОВІДНА" на користь
позивача підлягає стягненню грошова
сума у вигляді різниці між належним до
виплати страховим відшкодуванням,
визначеним за п.14 умов договору
страхування, та фактично виплаченим.

Такі висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи та відповідають
закону.

Відповідно до ст.ст. 627,629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договорів, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Договір є
обов'язковим для виконання. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони.

У пункті 1 ст. 628 ЦК України визначено, що
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 6 ЗУ „Про страхування"
визначено, що добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.2 ст. 8 цього Закону
страховий випадок - подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 25.2.4 Договору добровільного
страхування наземного транспорту
сторонами було визначено як страховий
випадок протиправні дії третіх осіб, не
пов'язані з незаконним заволодінням
застрахованим транспортним засобом, в
тому числі биття скла.

Згідно ст. 990 ЦК страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Такі ж умови визначені ч.1 ст. 25
наведеного Закону, згідно з вимогами
якої здійснення страхових виплат і
виплата страхового відшкодування
проводиться страховиком згідно з
договором страхування на підставі
заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Згідно пунктів 30.1.1, 30.2 Договору,
відповідач як страховик взяв на себе
зобов'язання відшкодувати розмір
прямого реального (матеріального)
збитку, завданого страхувальникові у
зв'язку з настанням страхового випадку,
при чому при пошкодженні
застрахованого транспортного засобу
розмір такого збитку складається з
витрат на відновлювальний ремонт
застрахованого транспортного засобу
та (або) ДО (в тому числі на придбання
запасних частин та матеріалів).

Пунктом 14.1 договору сторони
погодили, що вартість відновлювального
ремонту розраховується за варіантом 1 -
згідно з рахунками СТО, що здійснює
відновлювальний ремонт застрахованого
транспортного засобу, на яку
страхувальника направив страховик, а
для транспортного засобу, що на момент
настання страхового випадку
знаходився на гарантійному
обслуговуванні виробника, - на СТО
офіційного дилера марки
застрахованого транспортного засобу.

Аналогічне положення міститься в п.
30.3.1 договору.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 26.06.2013 року між ОСОБА_1
як страхувальником та ПрАТ СК
„ПРОВІДНА" як страховиком укладений
договір добровільного страхування
наземного транспорту №06/0665501/2302/13 з
терміном дії з 03.07.2013 року по 02.07.2014 року.
Було застраховано від настання певних
страхових випадків автомобіль НОМЕР_2,
програма страхування - повне КАСКО,
страхова сума за договором склала 243000
грн.. 10.03.2014 року в дворі будинку № 2 по
вул. Майборського в м. Хмельницькому
стався страховий випадок, а саме
невідомою особою було розбито заднє
скло вказаного автомобіля, що
підтверджується висновком ХМВ УМВС
України в Хмельницькій області від
17.03.2014 року.

ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання за
договором щодо своєчасного
повідомлення страховика про страховий
випадок та надання йому визначених
договором документів, що
підтверджується заявою ОСОБА_1 від
11.03.2014 року № та відповідачем не
оспорюється. Того ж дня на виконання
умов договору представником
відповідача в присутності позивача
було складено акт первинного огляду
зазначеного транспортного засобу (а.с.
34,35).

Лише 10.04.2014 року на виконання умов
договору відповідач скерував позивача
на ремонт транспортного засобу до
станції технічного обслуговування СТО
„Опус-Авто" ФОП ОСОБА_3, що
підтверджується копією зазначеного
скерування за №41837 від 10.04.2014 року. У
зазначеному скеруванні також вказано
ліміт зобов'язань відповідача 170100,00
грн. та розмір франшизи - 0 грн..

Згідно з рахунком №39 від 11.04.2014 року
виданого ФОП ОСОБА_3 вартість
відновлювального ремонту цього
автомобіля склала 6180 грн., до якої
включено вартість запчастин та
виконаних робіт з заміни пошкодженого
скла в автомобілі.

Проте страховик, прийнявши від
страхувальника заяву та документи, що
підтверджують настання страхового
випадку й розміру збитку, не виконав
вимоги п. 28.2 Договору і не повідомив
останнього про неможливість виплати
страхової суми. В подальшому страхова
компанія без будь-яких мотивів та
обґрунтувань продовжувала зволікати
із виплатою страхового відшкодування,
не повідомляючи про свою бездіяльність
страхувальника, і у зв'язку з такими
діями позивач, маючи невідкладну
потребу в експлуатації належного йому
пошкодженого автомобіля, відновив
автомобіль за власні кошти в СТО „ПП
ОСОБА_4.", про що надав страховику
накладну та товарний чек на суму 6920,00
грн..

Вказані обставини підтверджуються
рахунком №39 від 11.04.2014 року, копія якого
надана відповідачем, товарним чеком
від 26.05.2014 року, накладною №94 від 26.05.2014
року, свідоцтвом платника єдиного
податку ФОП ОСОБА_4, свідоцтвом про
державну реєстрацію ФОП ОСОБА_4.

Страховик не погодився з таким
розміром відшкодування, в свою чергу
ініціював перевірку вартості скла,
встановленого позивачем в ході
відновлювального ремонту, і з
врахуванням рахунку ТОВ «Форма Партс»
за №24/06-2 від 24.06.2014 року визнав страхову
подію страховим випадком та визначив
страхове відшкодування в сумі 2611,00 грн.,
про що склав страховий акт 01.07.2014 року.
Страхове відшкодування саме в такій
сумі було отримано позивачем.

Суд належно оцінив викладене, а також
те, що позивач виконав усі умови
договору добровільного страхування
наземного транспортного засобу щодо
повідомлення відповідача про настання
страхового випадку, своєчасного
подання заяви про виплату страхового
відшкодування та передбачених п. 28
договору документів у обґрунтування
заяви, а відповідач свої обов'язки по
виплаті страхового відшкодування
виконав не в повному обсязі, у зв'язку з
чим дійшов правильного висновку про
стягнення з ПрАТ СК „ПРОВІДНА" на
користь ОСОБА_1 3569 грн. страхового
відшкодування, що складається з
різниці між сумою страхової виплати,
визначеної за пунктами 14; 30.1 - 30.3
договору та сумою, яка фактично
виплачена страховиком (6180,00 грн. - 2611,00
грн.).

При цьому суд першої інстанції
правильно зазначив, що ТОВ «Форма
Партс» також не є тією СТО, на яку було
скеровано позивача відповідачем, і
будь-якими умовами укладеного між
сторонами договору не передбачено
повноважень відповідача на зменшення
розміру страхового відшкодування в
тому порядку, в якому його було
здійснено відповідачем.

Також правильними є висновки суду про
відмову у стягненні решти заявленої
суми страхового відшкодування,
оскільки така перевищує визначений
умовами договору розмір. В цій частині
рішення не оскаржується.

Судом першої інстанції підставно
відмовлено у задоволенні позову в
частині відшкодування моральної шкоди.
Пунктом 31.6 договору сторони визначили,
що моральна шкода не підлягає
відшкодуванню в разі порушення
договірних зобов'язань.

Доводи апеляційних скарг не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Твердження в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 про поширення на спірні
правовідносини положень ЗУ „Про
захист прав споживачів" щодо права на
відшкодування моральної шкоди не
ґрунтуються на законі.

Правовідносини, що існують між
сторонами, є зобов'язальними. У разі
порушення зобов'язання моральна шкода
може відшкодовуватися лише тоді, якщо
це встановлено договором або законом,
що передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України.

Між сторонами існують договірні
відносини, які врегульовані
спеціальним Законом України „Про
страхування" N 85/96-ВР від 07.03.1996 року та
ЦК України, норми статей 625, 992 якого та
самого Закону не передбачають такого
виду відповідальності страховика, як
відшкодування моральної шкоди.
Можливість відшкодування моральної
шкоди у таких правовідносинах не
виключається у випадку, якщо сторони
передбачили таку відповідальність в
укладеному договорі.

Укладаючи договір, сторони домовились
в пункті 31.6, що моральна шкода не
підлягає відшкодуванню у разі
порушення договірних зобов'язань.

Крім того, відносини, які виникають з
майнового страхування, не підпадають
під предмет регулювання ЗУ „Про захист
прав споживачів" N 1023-XII і положення
цього Закону не застосовуються до
відносин майнового страхування.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ
„Страхова Компанія „ПРОВІДНА" про те,
що вона не виплатила позивачу страхове
відшкодування у повному розмірі у
зв'язку з тим, що останній
відремонтував автомобіль на
невідомому та неавторизованому СТО, не
заслуговують уваги. Фактичне
проведення чи не проведення
страхувальником ремонту є правом
останнього, і не може впливати на
розмір страхової виплати, оскільки
страхова компанія (страховик), надаючи
послуги зі страхування, у разі настання
страхового випадку, виплачує страхову
виплату, розмір якої розраховується на
підставі рахунка СТО, що здійснює
відновлювальний ремонт застрахованого
ТЗ, на яку страхувальника направив
страховик, так сторони домовились,
укладаючи договір в пунктах 14:14.1(а.с.6,7).
Як видно з матеріалів справи, а саме
заперечення страхової компанії на
позов, саме станція технічного
обслуговування „Опус-авто" за
направленням страхової компанії
визначила вартість відновлювального
ремонту застрахованого автомобіля в
розмірі 6180 грн. (а.с.36-37).

Не спростовують висновків суду
першої інстанції і інші доводи
апеляційних скарг.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційних скарг не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну
скаргу приватного акціонерного
товариства "Страхова Компанія
"ПРОВІДНА" відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 29 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А. Карпусь