АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/176/14
інстанції: Малихін О.О.
Справа № 630/781/13-ц
Доповідач: Борова С.А. Категорія:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Борової С.А.,

суддів - Крилової Т.Г., Маміної О.В.,

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
заочне рішення Люботинського міського
суду Харківської області від 30 вересня
2013 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з вказаним позовом, в
якому просив стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
№ DN81АR03110184 від 27 вересня 2007 року в сумі
490796,48 грн., а також стягнути понесені
ним витрати по сплаті судового збору
3441,00 грн. при зверненні з позовом до
суду.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач вказував, що між ним та
відповідачем ОСОБА_1 27 вересня 2007 року
був укладений кредитний договір №
DN81АR03110184 (далі за текстом - Кредитний
договір). За цим Кредитним договором
відповідачу було надано кредит на
строк з 27 вересня 2007 по 26 вересня 2014
включно в сумі 121719,12 грн., із них 80056,00
грн. було надано на купівлю автомобіля
(споживчі цілі), зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,75% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом. В свою чергу відповідач
ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання
щомісячно сплачувати Банку грошові
кошти для погашення заборгованості по
кредиту, відсоткам, винагороди, комісії
тощо. Однак, відповідач взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, внаслідок чого станом на 09
липня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 490796,48 грн., яку
позивач вимагає від відповідача
повернути в повному обсязі.

Заочним рішенням Люботинського
міського суду Харківської області від
30 вересня 2013 року в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в
повному обсязі.

21 жовтня 2013 року на заочне рішення
Люботинського міського суду
Харківської області від 30.09.2013 р. ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в
якій просить скасувати вказане рішення
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в
повному обсязі.

Стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати.

Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції фактичних
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Проте на порушення вимог ст. 212, 213, 214 ЦПК
України суд належним чином доводів
сторін не перевірив, не встановив
характер правовідносин, що виникли між
сторонами, норми права, якими вони
регулюються, не дав належної правової
оцінки зібраним доказам.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким
позовні вимоги Банку задовольнити
частково.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами відповідно з вимогами
чинного законодавства був укладений
кредитний договір, зобов'язання
позичальником не виконується, але
обґрунтованість позовних вимог
наявністю саме такої заборгованості
перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведена
та спростовується доказами, наявним в
матеріалах справи. Дії банку щодо зміни
процентної ставки за кредитним
договором є неправомірними. Допущені
позивачем порушення умов кредитного
договору, а саме безпідставне
збільшення процентної ставки,
невизначеність відповідно з умовами
договору зарахування грошових коштів,
які надійшли від боржника,
спростовують відомості, викладені в
розрахунку заборгованості на 09 липня
2013 року, а відсутність інших належних
доказів позбавляє суд можливості
встановити розмір існуючої з боку
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором на визначену дату.

Погодитися з таким висновком суду
неможна, оскільки він не відповідає
фактичним обставинам, що згідно зі ст.
309 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем і відповідачем 27 вересня 2007
року був укладений кредитний договір №
DN81АR03110184. За цим Кредитним договором
відповідачу було надано кредит на
строк до 26 вересня 2014 включно в сумі
121719,12 грн., зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 0,75 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячної винагороди у
розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту.

Кредитним договором (п. 4.1.) встановлено,
що у випадку порушення позичальником
будь-яких зобов'язань по кредитному
договору, позичальник сплачує Банку
пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожен день прострочки.

Прийняті на себе зобов'язання по
кредитному договору ОСОБА_1 належним
чином не виконував, в результаті чого
станом на 09 липня 2013 року, виникла
заборгованість в загальній сумі 490796,48
грн., яка складається з наступного:

заборгованість по кредиту - 83491,53 грн.;

заборгованість по процентам за
користування кредитом - 150621,56 грн.;

заборгованість по комісії за
користування кредитом - 29953,67 грн.;

пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 226729,72 грн.

Пунктом 2.3.1 Договору передбачено право
Банку в односторонньому порядку
збільшувати розмір процентної ставки.
При цьому Банк надсилає позичальникові
письмове повідомлення про зміну
процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки.

Наказом від 05.01.2009 р. № КТ-БТ-СП-2009 -1/1
Банком підвищено процентну ставку (а.с.
101). Листом відправленим поштовою
кореспонденцією 08.01.2009 р. Банк
повідомив ОСОБА_1 про підвищення
процентної ставки за укладеним між
сторонами кредитним договором до 21 % з 01
лютого 2009 р. (а.с. 45)

Зміна процентної ставки відбулася до
09.01.2009 р., моменту набрання чинності
Закону України від 12 грудня 2008 року №
661-У1 « про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку.

Зменшення суми заборгованості
відбулося за рахунок коштів боржника,
отриманих від реалізації автомобіля,
що не спростовується сторонами по
справі, та таке зменшення враховане
позивачем при розрахунку
заборгованості. ( позиції за 29.05.2012 та
06.06.2012 р.)

Згідно з актом від 29.05.2008 р. Банк
прийняв від ОСОБА_1 автомобіль, який був
предметом залогу по кредитному
договору. Згідно з меморіальними
ордерами від 06.06.2012 р. від реалізація
автомобіля були отримані грошові кошти
у розмірі 14000 грн., 7000 грн., 313 грн., 6686, 99
грн..

Зазначених обставин суд першої
інстанції не врахував та помилково
прийшов до висновку про відмову в
позові.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином та у строк
відповідно до умов договору.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що у разі якщо за
договором позичальник зобов'язувався
повернути позику частинами, то вразі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів.

Як вбачається з наданого розрахунку та
пояснень представника Банку у судовому
засіданні пеня розміром 226729,72 грн.
вирахувана з лютого 2008 року договору
строк позовної давності сторонами не
визначався.

Ст. 258 ЦК України передбачено
спеціальну позовну давність в один рік
щодо стягнення пені.

Судова колегія вираховує розмір пені
за один рік у сумі 83457,69 грн., яка
підлягає стягненню замість 226729,72 грн.

Загальна сума заборгованості, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача становить 347524,45 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь позивача стягується з
відповідача судовий збір, сплачений
Банком у розмірі 5161,50 грн.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку

«ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Люботинського міського
суду Харківської області від 30 вересня
2013 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
заборгованість за договором 347524, 45 грн.,
судові витрати 5161, 50 грн..

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-

Судді: