Справа № 361/8485/14-ц
Провадження № 2/361/3197/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Маценко Н.П.

при секретарі
Петренко С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Бровари
цивільну справу за позовом приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ПрАТ
«Просто-страхування» звернулося до
суду із даним позовом, в якому просить
стягнути із ОСОБА_1 на свою користь
затрати по виплаті страхового
відшкодування у розмірі 6398,89 грн. та
сплачений судовий збір у розмірі 243,60
грн.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що 23.07.2013
року у м. Києві по вул.
Круглоуніверситетська сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Рено» реєстраційний номер
НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_4 та
транспортного засобу «Фолькваген
Транспортер» реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 22.08.2013 року ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та застосовано адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 340
грн.

На час дорожньо-транспортної
події між товариством та ТОВ
«Оптіма-Лізинг» був укладений поліс №
АВ/8074938 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, згідно з яким застраховано
відповідальність власника
транспортного засобу «Фолькваген
Транспортер» реєстраційний номер
НОМЕР_2.

15.10.2013 року ОСОБА_4 звернулася до
товариства із заявою про виплату
страхового відшкодування. 22.10.2013 року
складено страховий акт, за яким
дорожньо-транспортну пригоду 23.07.2013
року визнано страховим випадком у
зв'язку з чим виплачено страхове
відшкодування у розмірі 6398,89 грн.

Враховуючи ту обставину, що
відповідач ОСОБА_1 всупереч ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» з повідомленням про настання
дорожньо-транспортної пригоди не
звертався, товариство після виплати
страхового відшкодування змушене
звернутися до суду із даним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача Шевельов І.О. позовні вимоги
підтримав, дав пояснення аналогічні
фабулі позовної заяви, просить позов
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав, пояснив, що у
даному випадку відшкодування шкоди
повинно здійснити ТОВ «Оптіма-Лізинг»,
так як автомобіль, яким керував ОСОБА_1
належить товариству. Договірні
відносини щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності на час
дорожньо-транспортної пригоди
існували між позивачем та ТОВ
«Оптіма-Лізинг». ОСОБА_1 на час ДТП
перебував у трудових відносинах із
вказаним товариством, тому не повинен
відшкодовувати завдану шкоду.

Вислухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 ЦК України також
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Судом встановлено, що 23.07.2013 року у м.
Києві по вул. Круглоуніверситетська,
ОСОБА_1, керуючи автомобілем
«Фолькваген Транспортер»
реєстраційний номер НОМЕР_2 порушив п.
13.1 ПДР України, а саме під час
зустрічного роз'їзду не дотримався
безпечного інтервалу, внаслідок чого
здійснив зіткнення із автомобілем
марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, яким
керувала ОСОБА_4.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 22.08.2013 року ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та
застосовано адміністративне стягнення
у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань - чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що на
час дорожньо-транспортної пригоди між
позивачем та ТОВ «Оптіма-Лізинг»
власником автомобіля «Фолькваген
Транспортер» реєстраційний номер
НОМЕР_2 був укладений поліс № АВ/8074938
обов'язкового страхування
цивільно-правої відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

30.09.2014 року учасник ОСОБА_4 звернулася
до позивача із повідомлення про подію,
що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до звіту № 8344 від 08.07.2013 року
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля «Рено
Меган» д.н.з.НОМЕР_1 становить 9191,94 грн.

15.10.2013 року Ранджбар Фарзане подала до
позивача заяву про виплату страхового
відшкодування.

Згідно із страховим актом № 88752 від
22.10.2013 року розмір виплати становить
6398,89 грн.

Відповідно до платіжного доручення №
6249 від 29.10.2013 року та заяви на отримання
готівки № 21982 потерпілою стороною
отримано страхове відшкодування у
розмірі 6398,89 грн.

Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1
п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», встановлено, що у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний вжити
заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди, а
зобов'язання невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово надати страховику, з
яким укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу передбачене пп. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33
вищезазначеного закону.

Правовою позицією ВСУ викладеною у
справі № 6-1цс14 від 12 лютого 2014 року,
встановлено, що виходячи з аналізу
статей 33, 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8
січня 2012 року), слід зазначити, що у
зв'язку із внесеними до цього Закону
змінами збережено як обов'язок
страхувальника щодо вжиття заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика
про настання ДТП, так і відповідне
право страховика після виплати
страхового відшкодування подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив його про настання ДТП.

Враховуючи наведені обставини, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог. Так, при розгляді даної справи по
суті безспірно встановлено, що
відповідач свого обов'язку щодо
невідкладеного направлення
повідомлення про настання ДТП, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди та письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності не
виконав. Заперечення сторони
відповідача жодним чином не доведені
та не спростовують доводів позивача. За
таких обставин, на думку суду, позивач
має право регресної вимоги до
відповідача про стягнення суми
фактично сплаченого страхового
відшкодування, що підлягає
задоволенню. При цьому судом також
враховується, що відповідач на час ДТП
на достатній правовій підставі керував
забезпеченим транспортним засобом. За
таких обставин, саме відповідач
зобов'язаний був повідомити страховика
про настання ДТП.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»№ 6
від 27 березня 1992 р. ( в редакції станом
на день виникнення спірних
правовідносин) під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор і
т.ін.).

Заперечуючи проти заявленого позову,
представник відповідача також
посилався на ту обставину, що
відповідальність має нести власник
транспортного засобу ТОВ
«Оптіма-Лізинг» у зв'язку також із
перебуванням відповідача у трудових
відносинах із вказаним підприємством.
У той же час будь-яких доказів, які б
свідчили про перебування у трудових
відносинах відповідачем надано не
було, заперечення в цій частині є не
мотивованими та не обґрунтованими.

Вирішуючи питання про стягнення
судових витрат, суд приходить до вимог
ст. 88 ЦПК України відповідно до якої,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати. З цих
підстав, суд приходить до висновку про
стягнення із відповідача судового
збору в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на
користь приватного акціонерного
товариства «»Просто-страхування» затрати по виплаті
страхового відшкодування у розмірі 6398
(шість тисяч триста дев'яносто вісім)
грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд Київської області

Суддя
Н. П. Маценко