Справа № 447/1050/14
Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/4833/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: Головуючого судді- Берези В.І.,
суддів -Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., при
секретарі -Брикайло М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Львівського
державного університету внутрішніх
справ на рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
15 травня 2014 року у справі за позовом
Львівського державного університету
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
стягнення витрат, пов'язаних з
утриманням відповідача у вищому
навчальному закладі МВС України,-

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову Львівського державного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_2 про стягнення витрат,
пов»язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач -
представник Львівського Державного
університету внутрішніх справ - Буляк
І.Я., просить таке скасувати, ухвалити
нове, про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає про те, що рішення прийнято з
порушенням норм матеріального права,
неповним з'ясуванням всіх обставин у
справі, невідповідністю висновків суду
обставинам справи. Відповідача
звільнено з ОВС за порушення
дисципліни наказом від 02.06.2011 року № 163
о/с в період дії договору «Про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України». Як
Договором ,так і Законом України «Про
міліцію» визначено про відшкодування
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням у навчальному закладі у
випадку порушення особою дисципліни,
однак суд прийшов до невірного
висновку про те, що ОСОБА_2 сам не
відмовився від проходження служби,
тому немає підстав вважати, що ним не
виконано умов договору.

В судовому засіданні представник
апелянта -позивача , Буляк І.Я.
апеляційну скаргу підтримав,
відповідач ОСОБА_2, його представник
ОСОБА_4 відносно такої заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як видно з позовної заяви позивача
,такий посилався на норми ст.526 ЦК
України , яка визначає загальні умови
виконання зобов'язання. Зобов'язання
між сторонами виникло на підставі
укладеного договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України. Окрім того посилався на
постанову КМ України від 01.03.2007 р. № 313
«Про затвердження порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах МВС України» та ч.6
ст.18 Закону України «Про міліцію».

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Львівського юридичного
інституту МВС України від 02.08.2005р. за
№234 о/с ОСОБА_2 було зараховано
курсантом факультету кримінальної
міліції і наказом Львівського
юридичного інституту МВС України від
30.08.2005 р. №248 о/с йому присвоєно
спеціальне звання «рядовий міліції».

01 вересня 2005 року між Львівським
державним університетом внутрішніх
справ ГУМВС України у Львівській
області та ОСОБА_2 було укладено
договір про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі МВС
України.

Наказом ГУМВС України у Львівській
області №163 о/с від 02.06.2011 року ОСОБА_2
було звільнено з ОВС за порушення
дисципліни згідно п.64 «Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив про те, що
підставою відшкодування фактичних
витрат на підготовку є відмова від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання, та ця підстава відповідає
вимогам постанови КМ України №313 від
01.03.2007 р. у редакції, чинній станом на
день звільнення ОСОБА_2 з ОВС , а це
02.06.2011 р., тому не може бути застосованою
до спірних правовідносин постанова КМ
України №66 від 08.02.2012 року , якою до
числа підстав для такого відшкодування
додано звільнення з ОВС протягом трьох
років після закінчення навчального
закладу за власним бажанням, через
службову недбалість або за порушення
дисципліни. А тому відмовив у
задоволенні позову.

З рішенням суду погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України -
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України
«Про міліцію», курсанти вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ України у разі
дострокового розірвання договору
через небажання продовжувати навчання
або через недисциплінованість чи в
разі відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ після закінчення
вищого навчального закладу, а також
особи начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таке відшкодування здійснюється в
судовому порядку.

Як видно з договору укладеного між
сторонами, а саме п. 2.3.6. договору - у
разі відрахування з навчального
закладу чи звільнення з органів
внутрішніх справ по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі за
підставами, передбаченими пунктом 3
цього договору, особа зобов'язується
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з утриманням у навчальному
закладі згідно із затвердженим
розрахунком.

Відповідно до п. 3 Договору визначено
дві підстави відшкодувати фактичні
витрати на підготовку фахівця, а саме
1)дострокове розірвання договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України у
зв'язку з небажанням особи
продовжувати навчання або порушення
нею дисципліни (п.3.1) та 2) відмова від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу
підставою відшкодування фактичних
витрат на підготовку є відмова від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання(п.3.2.).

Саме з першою підставою позивач
пов'язує обов'язок відшкодування
фактичних витрат.

Однак дана підстава не може бути
застосованою для відшкодування у
випадку відповідача ОСОБА_2, оскільки
як вбачається з матеріалів справи та
пояснень, наданих представником
позивача у суді апеляційної інстанції,
дострокового розірвання договору у
зв'язку з порушенням дисципліни
відповідачем не відбулось, жодних
договорів про розірвання договору не
оформлялось, всупереч передбаченому
п.7.2 Договору /а.с.9/, відповідно до якого
- дострокове припинення дії чи
розірвання цього договору з боку
будь-якої зі сторін оформляється
окремим договором.

Оскільки дострокового розірвання
договору не відбулось, незважаючи на це
що звільнення (02.06.2011р.) мало місце у
період дії договору ( з 01.09.2005 по 01.09.2012
р.), саме ця підстава відшкодування
витрат до спірних правовідносин не
може бути застосованою. Зазначена
підстава відсутня і у постанові КМ
України № 313 від 01.03.2007р., яка діяла на
час виникнення спірних відносин, крім
цього не заслуговує на увагу і
посилання апелянта на ч.6 ст.18 Закону
України «Про міліцію», яка підставою
відшкодування витрат пов'язаних з
утриманням у вищому навчальному
закладі визначає порушення дисципліни.
Однак позов заявлено в порядку
цивільного судочинства саме з підстав
невиконання договірних зобов'язань,
відтак підстав відшкодування витрат за
навчання пов'язаних з невиконанням
зобов'язань передбачених договором
колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційну
скаргу, яка не спростовує висновків
суду першої інстанції слід залишити
без задоволення.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського
державного університету внутрішніх
справ відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 15 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.