233 № 233/5823/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Чернецький В. А. за участі секретаря Купрєєнко А.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради Донецької області, про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Костянтинівської міської ради із вимогами про визнання за нею та дітьми право користування державною квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1994 році державну двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 було виділено сім'ї з двох людей: мати - ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона з ОСОБА_3 одружилася, а після укладення шлюбу перейшла проживати до чоловіка у спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4, у зв'язку із чим відповідальний наймач ОСОБА_2 знялася з реєстрації за вказаною адресою, залишила їм спірну квартиру та змінила своє місце проживання. ІНФОРМАЦІЯ_3 в їх сім'ї народилась донька ОСОБА_5. А ІНФОРМАЦІЯ_4 її чоловік ОСОБА_3 помер, після його смерті вона намагалась оформити договір найму на спірну квартиру на своє ім'я, але їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю її реєстрації. Вважає, що оскільки протягом 14 років вона проживає з дітьми у цій квартирі, утримує її, проводить ремонт, і після смерті чоловіка продовжує там проживати, а іншого житла вона з дітьми не має, то просить суд закріпити її право на проживання у вказаній квартирі та задовольнити її вимоги.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні тим, які вказані у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд слухати справу без його участі, повідомив, що покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Як стверджується відповіддю КП "Служба єдиного замовника" від 22.10.2014р. на адвокатський запит, у відділі приватизації відсутня інформація про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно довідки КП "Служба єдиного замовника" від 21.10.2014. № 4216 в кв. АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 05.04.1994р., а виписана 25.08.2004р.; ОСОБА_3 з 17.09.1996р., а виписаний 18.06.2014р. (а.с. 24).

З свідоцтва про одруження від 18.12.2002р. (а.с. 3) вбачається, що 18.12.2002р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 (а.с. 4) та ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка ОСОБА_5 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть НОМЕР_1 (а.с. 6).

Як стверджується довідкою КП "Служба єдиного замовника" від 04.12.2014р. №5704 позивачка ОСОБА_1 проживає постійно без реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 36). Факт проживання позивачки у спірній квартирі доводиться також і показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які допитані в судовому засіданні.

З квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 11-18) вбачається, що оплата за такі послуги у спірній квартирі здійснюється після зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Таким чином, судом безспірно встановлено, що покійний чоловік позивачки - ОСОБА_3, був наймачем спірної квартири з моменту виселення з неї ОСОБА_2, тобто з 25.08.2004р..

Позивачка та їх спільні з ОСОБА_3 діти є членами сім'ї наймача, які вселися туди за згоди наймача.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У п. 9 Постанови Пленум Верховного Суду УРСР "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985р. відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом встановлено, що як покійний ОСОБА_3, так і його мати ОСОБА_2 не заперечували щодо вселення позивачки та дітей у спірну квартиру, крім того діти на момент їх вселення були неповнолітні, а тому згода на їх вселення згідно ч. 1 ст. 65 ЖК України взагалі не вимагається.

За таких обставин позивачка та її діти набули права користування спірною квартирою як члени сім'ї - чоловіка і батька дітей, а їх позов є таким, що підлягає задоволенню повністю як підставний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 15, 82, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради Донецької області, про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя