Справа № 462/6970/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач
Провадження № 22-ц/783/4941/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 17 грудня 2013
року у справі за позовом ДП
Міністерства оборони України «Готель
Власта» до ОСОБА_2 про відшкодування
збитків,

ВСТАНОВИЛА:

ДП МОУ «Готель «Власта» звернувся до
суду з позовом, в якому просить
стягнути з ОСОБА_2 завдані збитки в
розмірі 42 447 грн. та судові витрати.
Позов обґрунтовує тим, що відповідач
тимчасово виконуючи обов'язки
директора ДП МОУ «Готель «Власта»
видав наказ № 36-К від 09.07.2012, яким, за
п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України було звільнено
з посади заступника директора ДП МОУ
«Готель «Власта» ОСОБА_3 Не
погоджуючись з даним наказом ОСОБА_3
оскаржив його в суді. Рішенням суду, яке
набрало законної сили, зобов'язано
«Готель «Власта» змінити дату
звільнення зі зміною формулювання
причин звільнення та сплатити на його
користь 38270 грн. невиплаченої
заробітної плати і середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнуто на користь держави
судовий збір в розмірі 229,40 грн.
Постановами державного виконавця з
«Готель «Власта» стягнуто 120,60 грн.
витрат пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та 3827 грн.
виконавчого збору. Таким чином,
внаслідок протиправних дій
відповідача, які виразилися у видані
неправомірного наказу про звільнення,
«Готелю «Власта» завдано збитків на
суму 42 447 грн., а тому просить позов
задовольнити.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 17 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Готель Власта» кошти
в розмірі 38 270 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Державного підприємства
Міністерства оборони України «Готель
Власта» судові витрати в розмірі 382,70
грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 03 червня 2014 року залишено
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 17.12.2013р. без задоволення.

Дане заочне рішення оскаржив ОСОБА_2
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що вважає його
необґрунтованим, незаконним та
прийнятим із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Вказує, що ні суд ні позивач не вчинили
належних дій для належного
повідомлення його про час та місце
розгляду справи. Звертає увагу, що він
на час видання наказу № 36-К від 09.07.2012
року про звільнення ОСОБА_3 перебував у
м. Києві, де виконував свої посадові
обов'язки помічника генерального
директора ДГО «Концерн
Військторгсервіс», а на час його
відсутності обов'язки керівника
директора готелю виконував перший
заступник директора ОСОБА_4 Окрім того
вважає безпідставним посилання суду на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 28 січня 2013 року, оскільки цим
рішенням не встановлено службову особу
винну у незаконному звільненні ОСОБА_3
Також суд під час винесення заочного
рішення невірно застосував ст. 237 КЗпП
України та безпідставно визначив суму
відшкодування у розмірі 38 270,00 грн.

Просить скасувати заочне рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 17 грудня 2013 року та відмовити
позивачу у задоволенні його позовних
вимог повністю. Також просить
витребувати у Залізничного районного
суду м. Львова матеріали цивільної
справи № 1309/6202/12 за позовом ОСОБА_3 до ДП
МОУ «Готель Власта» про визнання
недійсним наказу про звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди та інше та долучити їх
до справи.

ОСОБА_2 подав суду заяву, у якій
просить розглянути справу у його
відсутності (а.с.110).

Представник ДП Міністерства оборони
України «Готель Власта» в судове
засідання не з'явився, хоча про розгляд
справи було повідомлено належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення
(а.с.108), про причини неявки суд не
повідомлено та з клопотанням про
відкладення розгляди справи не
звертався, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що згідно
наказу № 36-К від 09 липня 2012 року,
підписаного т.в.о директора готелю
ОСОБА_2 ОСОБА_3 звільнено з роботи за п.4
ст. 40 КЗпП України.

Згідно рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 28 січня 2013 року, яке
набрало законної сили, визнано
недійсним та скасовано наказ № 36-К від
09.07.2012 року тимчасово виконуючого
обов'язки директора Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Готель «Власта» про
звільнення ОСОБА_3 з посади економіста
з бухгалтерського обліку і аналізу
господарської діяльності. Не
поновлюючи ОСОБА_3 на роботі, змінено
дату звільнення з 09.07.2012 року на дату
28.01.2013 року (дату ухвалення даного
рішення по справі) зі зміною
формулювання причин звільнення з п.4 ч.1
ст.40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України -
«з ініціативи працівника».
Стягнуто з Державного підприємства
Міністерства оборони України «Готель
«Власта» на користь ОСОБА_3 38270
(тридцять вісім тисяч двісті сімдесят)
гривень невиплаченої заробітної плати
і середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Стягнуто з
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Готель «Власта» на
користь держави судовий збір, в розмірі
229 грн. 40 коп. та відповідно до постанови
Шевченківського ВДВС ЛМУЮ про
закінчення виконавчого провадження
від 04.09.2013р. виконавче провадження по
виконавчому листу № 1309/6220/12 про
стягнення з ДП МО України Готель
«Власта» на користь ОСОБА_3 38270, 00 грн.
невиплаченої заробітної плати за час
вимушеного прогулу - закінчено.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, що якої встановлено ці
обставини.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ДП Міністерства оборони України
«Готель Власта» районний суд виходив з
того, що слід стягнути з відповідача на
користь позивача кошти в розмірі 38 270
грн. - шкоду, заподіяну підприємству у
зв'язку з оплатою невиплаченої
заробітної плати і середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується із
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України
суд покладає на службову особу, винну в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу або часу виконання
нижчеоплачуваної роботи. Такий
обов'язок покладається, якщо
звільнення чи переведення здійснено з
порушенням закону або якщо власник чи
уповноважений ним орган затримав
виконання рішення суду про поновлення
на роботі.

За змістом п.8 ст. 134 КЗПП України
службова особа, винна в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу, несе матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації.

Пунктом 33 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що повна
матеріальна відповідальність винних в
цьому службових осіб і обов'язок
покрити шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу або часу виконання
нижчеоплачуваної роботи може бути
покладено при допущенні ними в цих
випадках будь-якого порушення закону, а
не лише явного.

Згідно п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня
1992р. №14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям іх працівникам»
застосовуючи матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди
повинні мати на увазі, що за цим законом
покладається обов'язок по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою незаконно
звільненому чи незаконно переведеному
працівникові часу вимушеного прогулу
або часу виконання нижчеоплачуваної
роботи, на винних службових осіб, за
наказом або розпорядженням яких
звільнення чи переведення здійснено з
порушенням закону або якими затримано
виконання рішення суду про поновлення
на роботі. Відповідальність в цих
випадках настає незалежно від форми
вини.

Вищенаведена правова позиція
викладена також в ухвалі Верховного
Суду України від 06 липня 2011 року по
справі №6-16087св10, яка в силу вимог ч.1 ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів
України.

Доводи апелянта щодо стягнення
меншої суми коштів (за мінусом
лікарняних), колегія суддів не бере до
уваги, оскільки згідно рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 28 січня 2013 року, яке набрало
законної сили стягнуто з ДП МОУ «Готель
«Власта» саме 38 270 грн., а тому
підстави для зменшення суми стягнення
відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків районного суду не
спростовують, тому підстав для
скасування заочного рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 17 грудня 2013 року колегія суддів не
вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права у відповідності
до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 17 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська