АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7381/14
інстанції - Помазан В.А.
Справа 629/311/14-ц
Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - сімейні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Костенко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 18 вересня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2,
інтереси якої за довіреністю
представляє ОСОБА_3, до ОСОБА_1, ОСОБА_4
про розподіл спільного майна подружжя,
відшкодування коштів за проведений
ремонт та облаштування садиби і
стягнення матеріальної і моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В
И Л А:

23 січня 2014 року позивачка звернулася до
суду з позовом та уточненим позовом до
відповідачів про розподіл спільного
майна подружжя, відшкодування коштів
за проведений ремонт та облаштування
садиби, стягнення матеріальної і
моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог вказала, що з 05.02.1994 року
01.10.2012 року вона з відповідачем ОСОБА_1
перебували у шлюбі. Після розірвання
шлюбу угоди про добровільний поділ
майна не досягнуто, в результаті чого
вона звернулася до суду.

За період шлюбу ними було спільно
придбано автомобіль марки «ОРЕL» 2006
року випуску, зареєстрований на
відповідача ОСОБА_1, державний номер
НОМЕР_1. вартістю 115300,0 грн. Гроші на
придбання автомобілю давали її батьки.
Крім того під час шлюбу було придбано
інше майно загальною вартістью 70160,0
грн.

З моменту одруження вони стали мешкати
у будинку, що належить матері
відповідача ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1,
за спільні сімейні кошти у розмірі 77000
грн. проведено ремонт будинку та
поліпшення самої садиби. А саме: було
добудовано до будинку прибудову у
вигляді ванної кімнати та туалету
загальною вартістю 16000 грн.; побудовано
гараж, загальна вартість склала 25000
грн.; побудовано погріб, загальною
вартістю 20000 грн.; зроблено колодязь,
загальною вартістю 14000 та проведено
централізоване водопостачання на
загальну суму 2000 грн. На підставі
викладеного, позивач просить суд
поділити майно набуте за час шлюбу між
нею та відповідачем ОСОБА_1, виділивши
їй автомобіль марки «ОРЕL» 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 115300 грн.. Відповідачу
виділити все інше майно. загальною
вартістю 70160 гри. Також просить
стягнути з ОСОБА_4, як з власниці
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на її
користь компенсацію за проведений
ремонт та облаштування садиби у мірі
38500 грн. (1/2 від коштів, що є спільною
сумісною власністю).

08 серпня 2014 року позивачкою подано до
суду заяву про збільшення позовних
вимог та стягнення з ОСОБА_1 на її
користь моральної шкоди у розмірі 10000
грн. та 1773 грн. матеріальної шкоди, яка
була витрачена для придбання ліків та
лікарських засобів. Ці вимоги вона
обґрунтувала тим, що на виконання
ухвали Лозівського міськрайонного
суду від 29.04.2014 року разом з фахівцями,
дільничним інспектором та
представником по даній справі
здійснено двічі виїзд до зазначеного
домоволодіння, однак відповідачем
ОСОБА_1 в грубій та категоричній формі
було відмовлено у доступі до
домоволодіння. Ці звернення до
відповідачів носили досить
принизливий для неї характер, що
негативно відобразилося на її
моральному стані та здоров'ї, внаслідок
чого вона звернулася за медичною
допомогою.

Позивач ОСОБА_2 просила відійти від
рівності часток подружжя при розподілі
їх з відповідачем спільного майна та
виділити їй автомобіль марки «ОРЕL» 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 115300 грн.. Також стягнути з
ОСОБА_1 на користь позивачки моральну
шкоди у розмірі 10000 грн. та 1773 грн.,
витрачених на придбання ліків та
лікарських засобів.

Відповідачу ОСОБА_1 виділити все інше
майно, загальною вартістю - 70160 грн.

З відповідачки ОСОБА_4, як з власниці
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
стягнути на користь позивачки
компенсацію за проведений ремонт та
облаштування садиби у розмірі 38500 грн.

Відповідачі у судове засідання суду
першої інстанції не з'явилися, через
канцелярію суду надали письмову заяву,
в якій просили у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити у повному
обсязі та слухання справи проводити за
їх відсутності за наявними матеріалами
у справі (а.с. 133). Незгоду із заявленими
позовними вимогами обгрунтували тим,
що спірне майно, на яке вказує
позивачка та претендує на розподіл,
вони ніколи не придбавали за час
перебування у шлюбі. Стосовно позовної
вимоги позивачки щодо стягнення
компенсації за проведений ремонт та
облаштування садиби зазначили, що вона
не може розглядатися судом, оскільки ні
Сімейним, ні Цивільними кодексами
України не передбачено такого способу
захисту як стягнення компенсації при
розподілі майна Подружжя з третьої
особи.

Рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 18 вересня
2014 року частково задоволено позов
ОСОБА_2. Поділено майно набуте за час
шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності. Позивачці ОСОБА_2 виділено
автомобіль марки «ОРЕL» 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 115300 грн.. Відповідачу ОСОБА_1
виділено все інше майно на суму 70160 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
компенсацію за проведений ремонт та
облаштування садиби у розмірі 38500 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави
судовий зхбір в сумі 385 грн., та з ОСОБА_1
судовий збір на користь держави в
розмірі 701,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 звернулося з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення районного суду та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити. Посилається на порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказує на ті ж
обставини, що і в суді першої інстанції.
Стосовно позовної вимоги позивачки
щодо стягнення компенсації за
проведений ремонт та облаштування
садиби зазначили, що вона не може
розглядатися судом, оскільки ні
Сімейним, ні Цивільними кодексами
України не передбачено такого способу
захисту як стягнення компенсації при
розподілі майна Подружжя з матері
чоловіка. В матеріалах справи
відсутній технічний паспорт на
будинок, правовстановлюючі документи.
А визначення вартості прибудови та
проведення будівельних робіт на
підставі довідки товарної біржі є
незаконним, адже дане питання потребує
спеціальних знань, яке відповідно
Закону України «Про судову експертизу»
можливе лише здійснено атестованим
судовим експертом. В той же час в даній
довідці відсутні посилання з чого саме
конкретно визначена саме така вартість
будівельних робіт, складові вартості.
Показами свідків не можуть бути
встановлені конкретні фактичні данні
щодо участі позивача в проведенні
робіт. Вважає, що позивачем не було
надано доказів щодо її участі у
будівництві прибудови до будинку.
Також зазначає, що прибудова не введена
в експлуатацію. Посилання суду на запис
в по господарській книзі не може
вважатись доказом того, що дане майно
набуло статус нерухомого майна, а також
те, що особи які приймали участь у
створенні даного майна набули права
власності. У випадку відсутності ж
правовстановлюючого документу на
нерухоме майно особа набуває право
власності лише на будівельні
матеріали. В даному ж випадку даних
щодо часу будівництва прибудови не має.
Щодо автомобіля «Опель», то враховуючи
те, що відповідачем не була надана
згода на присудження йому компенсації
за частку в майні (автомобілі) шляхом
визнання за ним права власності на
рухомі речі, а також те, що сам
відповідач (ОСОБА_1) не звертався з
позовною заявою про визнання за ним
права власності на вказані речі. На
думку апелянта Суд може визнати право
власності на річ лише за відповідною
заявою особи, тому в даному випадку
судом невірно застосовані норми
матеріального права.

Відповідач ОСОБА_4 вказане рішення не
оскаржила..

Вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦП К України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються: 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону
судове рішення у повній мірі не
відповідає.

Матеріали справи свідчать, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 05
лютого 1994 року до 01 жовтня 2012 року (а.с.
12). Від цього шлюбу сторони мають
повнолітню дитину ОСОБА_5.

У відповідності до ст.ст. 69, 70 Сімейного
кодексу України, дружина та чоловік
мають право а поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

В правових позиціях пункту 22 Постанови
Пленуму Верховного Суду України за № 11
від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими аттями 69-72
СК та ст. 372 ЦК.

Вирішуючи питання про розподіл
спільного майна подружжя, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову в цій
частині з відступленням від засад
рівності часток.

Відповідно до даних свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
автомобіль марки «ОРЕL», 2006 року
випуску, зареєстрований 27.01.2012 року у
ВРЕВ №12 ГУМВС України в Харківській
області на відповідача ОСОБА_1, тобто в
період перебування сторін у шлюбі (а.с
13).

Чинним законодавством України
передбачено спеціальний порядок
реєстрації транспортних засобів. Так,
відповідно до Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
гід 07.09.1998р. № 1388 (у редакції Постанови
Кабінету Міністрів України від 23.12.2009р.
№ 371) передбачено, державну реєстрацію
транспортних засобів, яка здійснюється
органами ДАІ МВС, в тому числі для
забезпечення їх обліку та попередження
протиправних дій щодо них.

Згідно із п. 8 Порядку державна
реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів. У зв'язку з чим, спірний
автомобіль марки «ОРЕL», 2006 року
випуску, був зареєстрований на
відповідача ОСОБА_1.

Крім того, в позовній заяві та в
судовому засіданні позивач зазначила
кількість та вартість майна, в
підтвердження чого надала копію акта,
складеного в присутності депутата
Катеринівської сільської ради та
свідків про те, що ОСОБА_2 04 лютого 2014
року звернулася до свого колишнього
чоловіка з проханням підтвердити
наявність та вартість спільно набутого
майна за час перебування із ним у шлюбі.
Також позивачкою надано довідку про
вартість автомобіля марки «ОРЕL», 2006
року випуску та довідку Лозівської
філії універсальної біржі «Україна»
про вартість додаткового майна станом
на 12.09.2014 року (а.с. 14, 215).

Судова колегія знаходить
безпідставним посилання апелянта
ОСОБА_1 про те, що вказане позивачкою
майно вони ніколи не придбавали за час
перебування у шлюбі .

Допитані судом першої інстанції свідки
пояснили, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1перебували в зареєстрованому
шлюбі, під час якого придбали спільне
майно, в тому числі автомобіль та
додаткове майно, що є предметом спору,
також вели спільне господарство.

Судом першої інстанції правильно також
встановлено, що позивачка виховувала
дитину, вела домашнє господарство, з
06.05.1996 і по теперішній час одержує
пенсію по інвалідності (а.с. 15-16, 40. 87-88), з
24.12.2002 року працює охоронником
Катеринівської 30Ш 1-111 ступенів
Лозівського району Харківської
області (а.с. 54). Крім того, займалася
вирощуванням розсади у теплицях,
обробляла город, надлишки продукції
реалізовувала. Оскільки, доходи від
реалізації продукції з власного городу
не оподатковуються у відповідності до
вимог чинного податкового
законодавства, позивачка вказує на
орієнтовний дохід від реалізації
городини за період з 1994 по 2012 рік у
розмірі 50000 грн. Відповідно до довідки
Катеринівської сільської ради від
05.02.2014 року домоволодіння, де фактично
проживало подружжя розташоване на
земельній ділянці площею 0,25 га, яка
заходиться в користуванні ОСОБА_4 (а.с.
37).

Даних, які б спростовували відповідне
матеріали справи не містять. Таких
данних не надав і апелянт.

В зв»язку з вказаним суд першої
інстанції правильно вважав доведеною
обставину, що автомобіль марки «ОРЕL»,
2006 року випуску та інше додаткове майно
придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі та
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги посилання ОСОБА_1 про те,
що до складу майна, що підлягає поділу
повинні бути включені боргові
зобов'язання на підставі його боргової
розписки від 15.01.2011 року на потреби
родини, що підтверджується заочним
рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 24.03.2014
року безпідставні.

Зі змісту заочного рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 24.03.2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу не вбачається, що
позика від імені ОСОБА_1 укладалася в
інтересах та на потреби сім'ї (а.с. 138).

Встановлені в судових рішеннях
обставини відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК
України не доказуються сторонами при
розгляді інших справ.

Відповідачем не доведено, що кошти, які
він отримав в борг, були використані в
інтересах сім'ї та що саме за них було
придбано.

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

З правових позицій пункту 23 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вбачається, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60. 69 СК. ч. З ст. 368 ЦК ). відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за вийнятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток поружжя за обставин, що мають
істотне значення.

Відступаючи від принципу рівності
часток, суд першої інстанції
обґрунтовано врахував те, що позивачка
з 1996 року є інвалідом II групи за
хронічним захворюванням (ревматоїдний
артрит), яка за станом здоров'я потребує
допомоги при пересуванні, оскільки
хвороба пов'язана з опорно-руховим
апаратом, тобто захворіла в період
шлюбу (а.с. 109, 167, 183), що не оспорювалось
відповідачем. Позивачка потребує
проведення профілактичних оглядів та
лікування, постійного медичною
нагляду. Транспортний засіб необхідний
їй для забезпечення нормальної
життєдіяльності. На лікування,
проведення медичних процедур та
дослідження протягом тільки
червня-липня 2014 року позивач витратила
1773 гривень (а.с. 184-185).

Беручи до уваги хворобу позивача, що
негативно відображається на стані її
здоров'я та порушує нормальний спосіб
життя, районний суд правильно вважав цю
обставину істотною для збільшення
розміру частки позивача ОСОБА_2 у
спільному майні подружжя. Транспортний
засіб автомобіль марки «ОРЕL», 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1 є річчю
неподільною, і тому, суд правильно
вважав, можливим провести розподіл
майна наступним чином: виділити у
власність ОСОБА_2 вказаний автомобіль
марки «ОРЕL», 2006 року випуску, вартістю
115300 грн., а відповідачу ОСОБА_1 виділити
все інше майно, загальною вартістю - 70160
грн.

Тому в цій частині рішення суду першої
інстанції є обґрунтованим та законним.

Між тим судова колегія не може
погодитися з висновком суду першої
інстанції в частині про стягнення з
ОСОБА_4 грошової компенсації замість
частки ОСОБА_2 у праві спільної
сумісної власності з ОСОБА_1, які були
витрачені на ремонт та облаштування
садиби за адресою: АДРЕСА_1, а саме 38500
грн.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Будь-яких документів щодо
підтвердження вартості проведених
робіт позивачем не надано. Тобто
позивачем не надано доказів на
підтвердження обставин на які він
посилається як на підставу своїх вимог
в цій частині.

В зв»язку з наведеним судова колегія
вважає за необхідне скасувати вказане
рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 компенсації за
проведений ремонт та облаштування
садиби у розмірі 38500 грн. та відмовити в
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача ОСОБА_1 на користь позивача
матеріальної шкоди у розмірі 1773 грн.
(витрати на лікування) та моральної
шкоди в розмірі 10000 грн. за
недоведеністю позовних вимог.

В цій частині позивач рішення не
оскаржила.

Відповіднол до ст. 88 ЦПК України, суд
стягує судові витрати пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Тому рішення суду першої інстанції
слід скасувати в частині стягнення з
ОСОБА_4 судового збору на користь
держави у розмірі 385 грн., так як судова
колегія відмовляє ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог про стягнення
компенсації за проведений ремонт та
облаштування садиби у розмірі 38500 грн.

При вирішенні справи судом
першої інстанції допущено неповне
з'ясування обставин у справі, що мають
істотне значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважав встановленими та не
застосування закону, який підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
що згідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст.
307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 18 вересня
2014 року змінити.

Скасувати вказане рішення в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
компенсації за проведений ремонт та
облаштування садиби у розмірі 38500 грн.
та відмовити в задоволенні позовних
вимог в цій частині.

Скасувати вказане рішення в частині
стягнення з ОСОБА_4 судовий збір на
користь держави у розмірі 385 грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: