Справа № 744/800/14
Провадження № 2/744/112/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2014 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Поповича В. В. за участю секретаря Шаповал Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Семенівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Корюківського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ « Чернігівгаз», який займав посаду на період звільнення позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2; начальник Корюківського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ « Чернігівгаз» ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача, мотивуючи слідуючими підставами.

З 1982 року позивач працював у газовому господарстві Семенівського району Чернігівської області, який підпорядкований Корюківському управлінню по газопостачанню та газифікації публічного акціонерного товариства «Чернігівгаз». 23 жовтня 2013 року був звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно наказу про звільнення йому необхідно сплатити компенсацію за 11 днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14.08.2012 року по 28.01.2013 року, компенсацію за 6 днів невикористаної відпустки. При розрахунку кількості днів невикористаної щорічної відпустки роботодавець неправильно визначив їх кількість.

При розрахунку належних сум, як вказує позивач у позові, утримано 550 гривень винагороди за підсумками роботи за рік.

Позивач звернувся до територіальної державної інспекції з питань праці і в червні 2014 року йому було повідомлено, що роботодавець не вірно визначив кількість днів за невикористану щорічну відпустку 17 днів замість 19 днів. Як зазначив у позовній заяві позивач, йому не нарахована та невиплачена компенсація за 2 дні щорічної невикористаної відпустки сума якої становить 184 гривні 70 копійок.

Сума невиплачених коштів при звільненні складає 550 гривень винагороди за підсумками роботи за рік та 184 гривні 70 копійок компенсації за невикористану відпустку, всього 734 гривні 70 копійок.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому проводиться у день звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці право на звернення до суду не обмежується будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП ).

У відповідності зі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен йому виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Який становить 18 372 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят дві) гривні 24 копійки.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки складає: 2013 рік

жовтень 48 х 13,43 = 644,64 листопад 172 х 13,43 = 2309,96 грудень 173 х 13,43 = 2323,39

2014 рік: січень 167 х 13,43 = 2242,81 лютий 160x13,43 = 2148,80 березень 159 х 13,43 = 2135,37 квітень 167 х 13,43 = 2242,81 травень 151 х 13,43 = 2027,93 червень

151x13,43 = 2027,93 липень 40 х 13,43 = 537,20 всього 1368 днів = 18 372,24 гривні.

В ході розгляду справи позивач звернувся до суду з позовною заявою про зменшення позовних вимог при цьому відмовився від стягнення з відповідача 550 гривень винагороди за підсумками року та компенсації за два дні невикористаної відпустки. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки з 24 жовтня 2013 року по 23 червня 2014 року позивач підтримує повністю у позові, при цьому зазначив новий розрахунок. 2013 рік: жовтень 48 х 13, 43 = 644,64 листопад 172 х 13,43 =2309,96 грудень 173 х 13,43 = 2323,39 2014 рік: січень 167 х 13,43 - 2242,81 лютий 160 х 13,43 = 2148,80 березень 159 х 13,43 = 2135,37 квітень 167 х 13,43 = 2242,81 травень 151 х 13,43 = 2027,93

Червень 111 х 13,43 = 1490, 73 всього: 1288 х 13,43 =17297,84;

У судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали позов про стягнення середнього заробітку за час затримки на суму 17 297 гривень 84 копійки та відмовляються від стягнення з відповідача 550 гривень винагороди за підсумками року та 184 гривні 70 копійок компенсації за два дні невикористаної відпустки. Позивач та представник позивача навели підстави задоволення позову, які викладені у позовній заяві.

ОСОБА_1 звертався до відповідача про виплату компенсації за дні невикористаної відпустки, але йому було відмовлено. Він звернувся з письмовою заявою про необхідність проведення перевірки до інспекції по праці. В результаті перевірки було встановлено, що дійсно йому невиплачена компенсація за два дні невикористаної відпустки при звільненні. Після цього він звернувся до суду про стягнення компенсації за некористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки. Виявив, що компенсація йому була нарахована та вислана переказом на банківську картку.

Позивач пояснив, що отримав належну йому компенсацію за два дні невикористаної відпустки, тому у цій частині позову відмовляється.

Підтримує позов про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що з позивачем був зроблений повний розрахунок при звільненні 23 жовтня 2013 року. Визнає факт того, що при перевірці інспектором територіальної інспекції по праці виявлено, що за два дні позивачу не нарахована компенсація за невикористану відпустку, що було зароблено. Вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки є безпідставними.

На підставі наказу про звільнення ОСОБА_1 кошти виплачені в день звільнення, а саме 23 жовтня 2013 року. Отже можна зазначити, що затримка розрахунку при звільненні не мала місце, тому ст. 117 КЗпП України не може бути застосована. Роботодавець не знав того факту, що позивачу недонарахували за 2 (два) дні невикористаної відпустки до перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області щодо правильності нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку та правомірності утримання заробітної плати позивача.

Суд, заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовільнити частково з огляду на такі підстави.

По справі доведено, що позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 1982 року по 23 жовтня 2013 року та був звільнений у цей день, відповідно до наказу за № 72-п/тр за п.3 ст.40 КЗпП України.

Відповідач частково провів розрахунок при звільненні. У подальшому позивач поставив питання про виплату йому всіх належних сум при звільненні, тобто вимагав зробити повний розрахунок, а саме виплатити суму за два дні невикористаної відпустки 184 гривень 70 копійок. У подальшому позивач звернувся з листом про необхідність проведення перевірки до територіальної інспекції з питань праці у Чернігівській області.

В ході перевірки інспекцією факт невиплати заробітку за два дні невикористаної відпустки підтвердився на суму 151 гривня 34 копійки.

В ході розгляду справи позивач зменшив вимоги та просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 24 жовтня 2013 року по 23 червня 2014 року у сумі 17297 гривень 84 копійки при цьому відмовився від вимог про стягнення компенсації за два дні невикористаної відпустки, яку отримав та відмовився від стягнення 550 гривень винагороди за підсумками року, які зазначав у позовній заяві.

Суд, враховуючи відмову від частини позовних вимог, вважає за необхідне прийняти дану відмову у цій частині позову.

Задовольняючи позов частково, суд виходить насамперед з того, що відповідно до вимог ст..117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, які зазначені у ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки.

У даному випадку, доведено, що з вини роботодавця працівнику не виплачений повний розрахунок при звільненні.

Керуючись вимогами листів Міністерства Соціальної політики від 21.08.2012 №950/0/14-12/13, від 04.09.2013 №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2013 та 2014 рік», суд вважає за необхідне провести розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з 24 жовтня 2013 року по 23 червня 2014 року, згідно якого сума середнього заробітку складає:

місяці 2013 рокуПонеділок четвер 8,2 годин, пятниця 7,2 години. 40 годинтарифна погодинна ставка, гривнісередня заробітна плата помісячно, гривні
жовтень4013,431857,12
листопад16813,432256,24
грудень17513,432350,25
Всього: 383 5143,69

місяці 2014 рокуПонеділок четвер 8,2 годин, пятниця 7,2 години. 40 годинтарифна погодинна ставка, гривнісередня заробітна плата помісячно, гривні
січень16713,432242,81
лютий 16013,432148,80
березень15913,432135,37
квітень16713,432242,81
травень15113,432027,93
червень11113,431490,73
Всього: 915 12288,45

Вказана позивачем сума розрахунку вказана не вірно, тому суд задовольняє позов частково.

За аналогією зі ст..209 Цивільного кодексу України обовязок доведення відсутності вини лежить на роботодавцю, який не спростував доказами свою вину у судовому засіданні у затримці повного розрахунку. Незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати не є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності. Така правова позиція зазначена в постановах Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (пункт 20), Верховного Суду України від 03.07.2013 року 26.12.2011 року, яку суд враховує при вирішенні спору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. ст.. 116,117 КЗпП України, ст.. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Корюківського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ « Чернігівгаз», який займав посаду на період звільнення позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2; начальник Корюківського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Чернігівгаз» ОСОБА_3 - задовільнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17432 (сімнадцать тисяч чотириста тридцать дві) гривні 14 копійок.

Прийняти від позивача ОСОБА_1 відмову від позовних вимог у частині стягнення з відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» - 184 (сто вісімдесят чотири) гривні 70 копійок компенсації за два дні невикористаної щорічної відпустки та 550 (п»ятсот п»ятдесят) гривень преміальних.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» на користь держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Попович