Справа № 163/1960/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Павлусь О.С. Провадження №
22-ц/773/179/14 Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Перебойчуку Р.В.,

за участі: відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_1 на рішення Любомльського
районного суду від 10 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Любомльського районного суду
від 10 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів
задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_2 аліменти
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4
частини всіх видів його заробітку
(доходу), але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 19 липня 2013 року і до
досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів на неповнолітню дитину у
межах суми платежу за один місяць
допущено до обов'язкового негайного
виконання.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_1 просить змінити
рішення суду першої інстанції, яким
зменшити розмір аліментів.
Покликається на те, що судом були
порушені норми матеріального та
процесуального права. Вважає, що не
враховано ту обставину, що він страждає
хронічним психічним захворюванням,
змушений регулярно проходити курс
лікування, купувати ліки, інших доходів
на прожиття немає.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав,
покликаючись на доводи, викладені в ній
та просив стягувати з нього аліменти в
розмірі 200 грн.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилася, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи. Причин неявки суд не
повідомила.

Судом першої інстанції встановлено, що
після розірвання шлюбу сторони
проживають окремо. Неповнолітня дитина
проживає з матір'ю ОСОБА_2 та перебуває
на її утриманні, оскільки відповідач
добровільно не надає матеріальної
допомоги на утримання сина.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Судом правильно встановлено і це
підтверджується належними доказами,
які містяться в матеріалах справи, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 20 липня 2002 року по 09 грудня 2003
року (а.с. 3). Під час спільного
проживання у них народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони після розірвання шлюбу
проживають окремо, а неповнолітня
дитина проживає з матір'ю ОСОБА_2 та
перебуває на її утриманні. Відповідач
добровільно не надає матеріальної
допомоги на утримання сина.

З довідки управління пенсійного фонду
України в Любомльському районі
Волинської області вбачається, що
відповідач ОСОБА_1 отримує пенсію по
2-ій групі інвалідності (а.с.7). З
пояснень відповідача встановлено, що
він не працює, оскільки з своїм
захворюванням не може знайти роботи.

Згідно ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягненню нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України при
визначені розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. А згідно ч.1 ст.183 СК України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватись як
аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, стягнувши з
відповідача аліменти на утримання
неповнолітньої дитини.

При визначенні розміру аліментів в
розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку
(доходу) відповідача, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, суд першої
інстанції врахував, що відповідач має
регулярний дохід у вигляді пенсії,
інших осіб, які б перебували у нього на
утриманні немає, стан здоров'я та
матеріальне становище неповнолітньої
дитини, стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів, що
свідчить про можливість останнього
сплачувати визначений розмір
аліментів на утримання сина.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом
задоволено більшу суму аліментів, як
він може сплачувати, є безпідставними,
оскільки не надано будь-яких доказів
того, що він не може надавати допомогу
на утримання своєї дитини у
встановленому судом розмірі.

За правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення суду ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, а зазначені в
ньому висновки відповідають
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218, 60
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Любомльського районного суду
від 10 грудня 2013 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: