РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м.Харків

Московський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого - судді Короткого І.П.

при секретарі Єгоровій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 02.02.2012 року звернувся до суду з
позовом, в якому зазначив, що 19.11.2004 року
ОСОБА_4 уклала з відповідачем договір
довічного утримання, відповідно до
умов якого ОСОБА_4 передала у власність
відповідача одно кімнатну квартиру
АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався
надавати позивачу харчування, догляд
та необхідну допомогу в сумі сто
гривень щомісячно. 25.05.2009 року ОСОБА_4
звернулась до Московського районного
суду м.Харкова з позовною заявою до
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 померла. Суд допустив
процесуальне правонаступництво та
залучив до участі у справі
правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_1, яка є
спадкоємцем померлої за заповітом.
Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 12.07.2010 року розірвано
вказаний договір довічного утримання
та за ОСОБА_1 визнано право власності на
вказану квартиру в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_4
Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 20.10.2010 року рішення Московського
районного суду м.Харкова від 12.07.2010 року
скасовано, а в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою колегії
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23.03.2011 року
рішення Московського районного суду
м.Харкова від 12.07.2010 року та рішення
судової колегії судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 20.10.2010 року по
вказаній справі були скасовані, а
справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції. Під час нового
розгляду ухвалою Московського
районного суду м.Харкова від 06.07.2011 року
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності
в порядку спадкування за заповітом
залишена без розгляду через повторну
неявку позивача в судове засідання.
Позивач зазначає, що відповідач не
виконував своїх обов'язків по
виконанню вказаного договору
довічного утримання ОСОБА_4, а тому
просить суд розірвати договір
довічного утримання, укладений 19.11.2004
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та пояснив, що всі обставини
справи зазначені у позові.

Представник відповідача та третьої
особи проти позову заперечував та у
письмових запереченнях зазначив, що
відповідно до вимог ст.755 ЦК України
договір довічного утримання може бути
розірвано лише на вимогу відчужувача
або третьої особи, на користь якої він
був укладений, або на вимогу набувача.
Тобто, ОСОБА_1 не має права звертатися
до суду з таким позовом.

Дослідивши докази по справі, суд
вважає, що в задоволені позову слід
відмовити, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 19.11.2004 року ОСОБА_4
уклала з відповідачем договір
довічного утримання, відповідно до
умов якого ОСОБА_4 передала у власність
відповідача одно кімнатну квартиру
АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався
надавати позивачу харчування, догляд
та необхідну допомогу в сумі сто
гривень щомісячно. 25.05.2009 року ОСОБА_4
звернулась до Московського районного
суду м.Харкова з позовною заявою до
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 померла. Суд допустив
процесуальне правонаступництво та
залучив до участі у справі
правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_1, яка є
спадкоємцем померлої за заповітом.
Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 12.07.2010 року розірвано
вказаний договір довічного утримання
та за ОСОБА_1 визнано право власності на
вказану квартиру в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_4
Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 20.10.2010 року рішення Московського
районного суду м.Харкова від 12.07.2010 року
скасовано, а в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою колегії
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23.03.2011 року
рішення Московського районного суду
м.Харкова від 12.07.2010 року та рішення
судової колегії судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 20.10.2010 року по
вказаній справі були скасовані, а
справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції. Під час нового
розгляду ухвалою Московського
районного суду м.Харкова від 06.07.2011 року
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності
в порядку спадкування за заповітом
залишена без розгляду через повторну
неявку позивача в судове засідання.

Ці обставини підтверджуються
договором довічного утримання від
19.11.2004 року; позовною заявою ОСОБА_4;
свідоцтвом про смерть ОСОБА_4;
заповітом ОСОБА_4 від 11.04.2009 року на
користь ОСОБА_1; рішенням Московського
районного суду м.Харкова від 12.07.2010
року; рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 20.10.2010 року; ухвалою колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23.03.2011 року; ухвалою
Московського районного суду м.Харкова
від 06.07.2011 року; рішенням Московського
районного суду м.Харкова від 16.11.2011 року
про встановлення ОСОБА_1 додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини; відповіддю Одинадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори від 31.01.2014 року про прийняття
ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Ст.1218 ЦК України передбачено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Правовідносини, що не допускають
правонаступництва, визначені у ст.1219 ЦК
України.

Тому оскільки ОСОБА_4 за життя
звернулась до суду з позовом про
розірвання договору довічного
утримання, але померла під час розгляду
вказаної цивільної справи, ОСОБА_1 як
спадкоємець померлої за заповітом була
правомірно залучена до участі у справі
у якості правонаступника ОСОБА_4

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Відповідно до ст.37 ЦПК України у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.
Усі дії, вчинені в цивільному процесі
до вступу правонаступника, обов'язкові
для нього так само, як вони були
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, виходячи із змісту
інституту процесуального
правонаступництва, ОСОБА_1 мала право
як правонаступник ОСОБА_4 підтримувати
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання саме в рамках розгляду
Московським районним судом м.Харкова
цивільної справи за позовом ОСОБА_4

Але, як встановлено судом та не
оспорюється сторонами, позовна заява
ОСОБА_4, правонаступником якої у справі
було залучено ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання, була залишена без розгляду
ухвалою Московського районного суду
м.Харкова від 06.07.2011 року.

02.02.2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду
вже не в порядку процесуального
правонаступництва після смерті ОСОБА_4
в розумінні ст.37 ЦПК України, оскільки
цивільний процес за позовом ОСОБА_4 вже
закінчився постановленням Московським
районним судом м.Харкова ухвали від
06.07.2011 року про залишення позову без
розгляду.

02.02.2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
самостійним позовом.

Але, відповідно до ст.755 ЦК України,
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

ОСОБА_1 не є особою, яка має право
заявляти вимогу про розірвання
договору довічного утримання, а
відсутність права на звернення до суду
є підставою для відмови в його
задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя

19.02.2014