Номер провадження: 22-ц/785/6902/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Черевка П.М.,
Кононенко Н.А.,

за участю секретаря - Орлової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 10 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - «Про затвердження
розрахунку часток домоволодіння та
визнання права власності на нерухоме
майно» -

ВСТАНОВИЛА:

04.02.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
затвердити розрахунок часток
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, виконаний КП «ОМБТІ
та РОН» 31.10.2013 року, визнати за нею право
власності на 81/100 частина вказаного
домоволодіння.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що позивачу
на підставі рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 16.05.2007 року
належить 1/4 частин зазначеного
домоволодіння. Співвласниками інших
частин домоволодіння, є відповідачі,
яким належить 1/6 частка домоволодіння у
рівних частках на підставі договору
дарування від 13.11.2012 року.
Співвласниками домоволодіння були
також у розмірі 1/3 частини був ОСОБА_5,
який помер у 1925 році, 1/6 частина
належала ОСОБА_6, яка померла у 1971 році
та 1/12 частина - ОСОБА_7, яка померла у 1998
році. Домоволодіння розташовано на
земельній ділянці площею 1007 кв.м.

Позивач стверджувала, що на місці 1/4
частини домоволодіння у 1963-1965 роках дід
позивача ОСОБА_8 самостійно збудував
одноповерховий двокімнатний будинок з
літньою кухнею, але в експлуатацію їх
не ввів. Відповідно до Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
01.12.2011 року, виданої Інспекцією ДАБК в
Одеській області, цей житловий будинок
(літ. «Г») з прибудовою (літ. «г»),
літньою кухнею (літ. «Л») з прибудовою
(літ. «л») визнано закінченим об'єктом
будівництва, готовим до експлуатації.
Загальна площа житлового будинку (літ.
«Г») становить 45,8 кв.м., з яких житлова
площа - 31,6 кв.м., у зв'язку з чим, реальна
частина домоволодіння, яка належить
позивачу збільшилась. При цьому
частини домоволодіння інших
співвласників фактично перебувають в
руїнах (літери «А» та «В»), що
підтверджується геодезичною зйомкою.
Позивач зазначила також, що у
подальшому, КП «ОМБТІ та РОН», виконало
розрахунок часток вищезазначеного
домоволодіння, відповідно до якого її
частка складає 81/100 частин
домоволодіння.

Позивач позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити.

Відповідачі до суду не з*явились,
надавши письмові заперечення,
відповідно до яких позовні вимоги не
визнали, заперечували проти їх
задоволення.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 10.06.2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

19.06.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить скасувати рішення районного
суду, ухвалити у справі нове рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на незаконність рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із
того, що будівництво спірного будинку
здійснено без згоди інших
співвласників, які також не надавали
згоду на перерахунок часток.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16.05.2007 року за позивачем
було визнано право власності в порядку
спадкування за законом на 1/4 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка
була зареєстрована у КП «ОМБТІ та РОН»
28.08.2008 року.

Співвласниками інших частин
домоволодіння, є: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яким
належить 1/6 частка домоволодіння у
рівних частках на підставі нотаріально
посвідченого договору дарування від
13.11.2012 року, за яким ОСОБА_9 подарувала
їм зазначені частки домоволодіння.

Співвласниками домоволодіння були
також у розмірі 1/3 частини - ОСОБА_5, який
помер у 1925 році, 1/6 частина належала
ОСОБА_6, яка померла у 1971 році та 1/12
частина - ОСОБА_7, яка померла у 1998 році.

Позивач стверджує, що на місці 1/4
частини домоволодіння у 1963-1965 роках її
дід ОСОБА_8 самостійно збудував
одноповерховий двокімнатний будинок з
літньою кухнею, але в експлуатацію їх
не здав.

Відповідно до Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
01.12.2011 року, виданої ІДАБК в Одеській
області, цей житловий будинок (літ. «Г»)
з прибудовою (літ. «г»), літньою кухнею
(літ. «Л») з прибудовою (літ. «л») визнано
закінченим об'єктом будівництва,
готовим до експлуатації. Загальна
площа житлового будинку (літ. «Г»)
становить 45,8 кв.м., з яких житлова площа
- 31,6 кв.м., у зв'язку з чим, реальна
частина домоволодіння, яка знаходиться
у позивача збільшилась.

Позивач звернулась до КП «ОМБТІ та РОН»
з метою розрахунку часток у спільному
домоволодінні. КП «ОМБТІ та РОН»
призначило будівельно-технічну
експертизу, але у проведенні
розрахунку часток між співвласниками
домоволодіння № 5 відмовило, у зв'язку з
відсутністю згоди з боку колишнього
співвласника ОСОБА_9

Позивач звернулась до Приморського
районного суду м. Одеси з позовною
заявою про розрахунок часток між
співвласниками домоволодіння.
Приморський районний суд м. Одеси
зобов'язав КП «ОМБТІ та РОН» виконати
розрахунок часток між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 без згоди інших
співвласників.

КП «ОМБТІ та РОН» виконало розрахунок
часток домоволодіння за вказаною
адресою та встановило, що позивачу
належить 81/100 частин вказаного
домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦК України
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Частиною 4 ст. 357 ЦК України також
встановлено, що співвласник житлового
будинку, іншої будівлі, споруди може
зробити у встановленому законом
порядку за свій рахунок добудову
(прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції та в апеляційному суді
позивач пояснила, що під час
будівництва будинку письмового
дозволу щодо погодження будівництва
від інших співвласників не було
отримано. Крім того, співвласники не
надавали згоду на перерахунок часток.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки будівництво
спірного будинку було здійснено без
згоди інших співвласників, які також не
надавали згоду на перерахунок часток.

Колегія суддів зазначає також про те,
що в судовому порядку розглядаються
спори про встановлення та визначення
часток в спільній частковій власності
при незгоді всіх співвласників. Тобто,
позивачем вказаним позовом
неправильно обраний спосіб захисту.

Відповідно, не підлягають задоволенню
позовні вимоги про визнання за
позивачем права власності на 81/100
часток житлового будинку, оскільки
вони є похідними від первісних вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 10 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

Н.А.Кононенко

П.М. Черевко

24.09.2014 року
м. Одеса