АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Кривов»яз
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів -
Крижанівської Г.В.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
вселення

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
із позовом до відповідачів про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом вселення та
виселення.

У мотивування вимог посилався на те, що
1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1
належить йому на праві власності на
підставі договору дарування жилого
будинку від 19.11.1994 року.

В зазначеному будинку, на підставі
усної домовленості з попереднім
власником, проживають ОСОБА_4 і ОСОБА_2

На початку 2010 року він звернувся до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з проханням того, щоб
останні до кінця поточного року
звільнили належний йому будинок, так як
мав наміри сам постійно проживати в
ньому.

Не дивлячись на те, що він є власником 1/2
частини домоволодіння та
зареєстрований за даною адресою,
відповідачі не впускають його до
будинку та навіть не дозволяють
заходити йому на земельну ділянку,
власником якої він також являється,
тобто відповідачі вчиняють дії,
направлені на неможливість реалізації
належного йому права власності й
відмовляються надати йому ключі від
вхідних дверей будинку.

Враховуючи наведене та з усіма
уточненнями просив суд: усунути
перешкоди в користуванні власністю,
шляхом його вселення в будинок АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, не
чинити йому перешкод у користуванні
земельною ділянкою та житловим
будинком АДРЕСА_1 та передати йому
ключі від зазначеного будинку.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні
власністю ОСОБА_3 шляхом його вселення
в будинок АДРЕСА_1

Зобов»язано ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не
чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
житловим будинком та відповідною
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та
передати йому ключі від зазначеного
будинку.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Зазначає, що проживає в спірному
будинку на законних підставах
відповідно до рішення Ленінградського
районного суду м. Києва від 22.02.1983 року.

Зауважує, що він та ОСОБА_4 не
перешкоджають ОСОБА_3 у праві
користування житловим приміщенням,
йому жодним чином не чиняться
перешкоди у вільному доступі до його
частини приміщення. ОСОБА_3 не
звертався до них з проханням або
вимогою про надання ключів від частини
будинку, надання йому доступу в будинок
тощо.

Враховуючи те, що вони не порушують
права ОСОБА_3 в доступі, проживанні,
користуванні його власністю і не
оспорюють його право власності,
рішення підлягає скасуванню у зв'язку з
відсутністю спору.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явив,
про час ті місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується зворотнім
повідомленням про вручення йому
поштового відправлення 17.11.2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції підставно виходив з
їх доведеності та обґрунтованості з
огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Жовтневої районної ради депутатів
трудящих м. Києва від 11.05.1945 № 12/7 ОСОБА_6
надано земельну ділянку під забудову
по АДРЕСА_2

На підставі договору від 03.11.1945 року
ОСОБА_6 житловим управлінням надано
право на забудову по АДРЕСА_2

У подальшому, АДРЕСА_2 перейменована на
АДРЕСА_1.

У 1949 році ОСОБА_6 подарувала своїй
сестрі ОСОБА_7 Ѕ частину житлового
будинку АДРЕСА_1

Відповідно до договору дарування
жилого будинку від 19.11.1994 року ОСОБА_7
подарувала належну їй Ѕ частину
спірного житлового будинку АДРЕСА_1
позивачу ОСОБА_3 Зазначений договір
дарування зареєстрований в Київському
міському БТІ 09.12.1994 р. за №7802 (а.с.7).

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю від 23.03.2000
року ОСОБА_3 і ОСОБА_8 є співвласниками
земельної ділянки, площею 0,0875 га по
АДРЕСА_1

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 15.06.2011 року за ОСОБА_9
дочкою співвласника земельної ділянки
ОСОБА_8, визнано право власності на Ѕ
частину спірного житлового будинку та
Ѕ частину земельної ділянки за
вказаною адресою, які належали
померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 та
поділено земельну ділянку площею 0,0875
га по АДРЕСА_1, відповідно до якого
ОСОБА_9 виділяється земельна ділянка
площею 0,0437 га, ОСОБА_3 - земельна ділянка
0,0438 га. (а.с.32-34).

Враховуючи наведене, на час розгляду
справи, власниками спірного житлового
будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а
саме кожному належить по Ѕ частини
будинку без визначення часток в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2
зареєстровані і постійно проживають в
спірному будинку за згодою колишніх
власників будинку - ОСОБА_10 і ОСОБА_7, що
встановлено рішенням Ленінградського
районного суду м. Києва від 22 лютого 1983
року (а.с.61-63).

Звертаючись в суд з даним позовом,
ОСОБА_3 посилався на те, що відповідачі
не впускають його до будинку та навіть
не дозволяють заходити йому на
земельну ділянку, власником якої він
також являється, тобто відповідачі
вчиняють дії, направлені на
неможливість реалізації належного
йому права власності й відмовляються
надати йому ключі від вхідних дверей
будинку.

Відповідно до положень норм статей
16,391,386 ЦК України власник вправі
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

У силу ст. 391 ЦК України,власник майна
має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд задовольнив позов при
відсутності спору.

Разом з тим, в суді апеляційної
інстанції представник ОСОБА_3 пояснив,
що й до тепер ОСОБА_3 не має ключів від
вхідних дверей будинку та доступу до
житла і на спростування цього
відповідачі доказів не надали.

Отже, рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 08 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: