Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.
Справа153/2306/13-ц

Ямпільський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді
Любинецької-Онілової А.Г

за участю секретаря с/з
Сарафімовської Т.О .

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - АТ «Державний ощадний
банк України» Балабуха О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ямпіль

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 заявила позов до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя та визнання права власності.
Зазначила, що 09 лютого 2012 року рішенням
Ямпільського районного суду
Вінницької області шлюб між нею та
відповідачем розірвано. Вказала, що за
час перебування із відповідачем у
шлюбних відносинах з 1994 року ними
спільно за отриманий кредит був
побудований житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1. Згідно зі
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно власником будинку
зареєстрований відповідач ОСОБА_3 Крім
цього позивач зазначила, що в інтересах
сім*ї ними було оформлено кредит на
загальну суму 100 000 гривень, для
будівництва спірного житлового
будинку, що розташований по АДРЕСА_1.
Кредитний договір №3847 від 22.11.2006 року
складений між нею та АТ «Ощадбанк
України» в особі Вінницького обласного
управління АТ «Ощадний банк України».
Станом на 18.10.2013 року за даним кредитним
договором виникла заборгованість, яка
складає 36867 гривень 71 копійка. Позивач
зазначає, що вказані кредитні кошти,
які були отримані в інтересах сім*ї для
будівництва спірного житлового
будинку мають бути поділені між нею та
відповідачем і заборгованість по
кредиту має бути сплачена ними в рівних
частинах, згідно умов договору та
календарного плану погашень. Вказує, що
домовленості про добровільний поділ
майна між ними не досягнуто. Вважаючи
свої права порушеними позивач просить
суд розділити кожному по одній другій
спільне майно - житловий будинок та
інші будівлі і споруди, визнати за нею
право власності на одну другу частину
житлового будинку та інших будівель і
господарських споруд по АДРЕСА_1,
розділити сплату кредитного
зобов'язання по 12 кожному згідно із
умовами кредитного договору,
зобов'язати відповідача в подальшому
до дня закінчення дії кредитного
договору сплачувати половину кредиту
відповідно до умов кредитного договору
та стягнути із відповідача на її
користь судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнав, у задоволенні позовних вимог
просить суд відмовити, посилаючись на
те, що доказів того, що ними спільно
будувався даний житловий будинок не
було. Коробка хати була побудована ще в
1992 році до взяття кредиту, а шлюб був
зареєстрований пізніше - в 1994 року.
Кредит взяли на оздоблювальні роботи
будинку. Зазначає, що за рахунок
кредитних коштів купувалися
будматеріали і виконувалися
оздоблювальні роботи. Також зазначив,
що до складу будинку не входять
будь-які інші будівлі і споруди, як про
це зазначає позивач у своєму позові, а
тому немає підстав для задоволення її
вимог.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - АТ «Державний ощадний
банк України» Балабух О.В. заперечує
проти задоволення позовних вимог в
частині розподілу стягнення боргу за
кредитним договором. Зазначає, що
відповідач не є стороною кредитного
договору. Зобов'язання по погашенню
кредиту, процентів за його
користування, пені мають виконуватись
саме позивачем.

Судом встановлені такі обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

Із досліджених письмових доказів -
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 01.12.2011 року
встановлено, що власником житлового
будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 Із витягу
про державну реєстрацію прав виданого
КП «Ямпільське РБТІ» встановлено, що
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно є
власником житлового будинку по
АДРЕСА_1. Із технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок встановлено, що на ім*я ОСОБА_2
виготовлено технічний паспорт на
житловий будинок по АДРЕСА_1. Із
довідки, виданої Державним ощадним
банком вих. № 519 від 18.10.2013 року
встановлено, що станом на 18.10.2013 року у
ОСОБА_2 заборгованість за кредитом
згідно кредитного договору №3847 від
22.11.2006 року становить 29536 гривень 39
копійок. Із календарного плану
погашень встановлено, що боржником за
кредитним договором є позивач ОСОБА_2,
щомісячна плата кредиту становить 833
гривні 33 копійки.

Оцінюючи усі докази, суд вважає
встановленим, що житловий будинок із
надвірними будівлями, розташований по
АДРЕСА_1 є об'єктом спільною власністю
подружжя - позивача та відповідача, так
як придбаний (побудований) ними за час
шлюбу. Вказана обставина визнана
сторонами та підтверджена
дослідженими судом письмовими
доказами.

Відповідно до ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно ст.70 Сімейного Кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Виходячи із наведеного, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині поділу житлового будинку та
визнання за позивачем права власності
на одну другу частину спірного
житлового будинку і має підстави для їх
задоволення.

Суд вважає необґрунтованими
заявлені позовні вимоги про поділ
інших будівель і господарських споруд
та визнання за позивачем права
власності на них, оскільки в технічному
паспорті житлового будинку відсутні
будь-які відомості про наявність інших
будівель та споруд. Суду не надано
жодного достовірного та належного
доказу про наявність цих будівель та
спору. Житловий будинок є єдиним
об'єктом права спільної сумісної
власності сторін як подружжя.

Суд, вирішуючи питання в частині
заявлених вимог про розподіл сплати
кредитного зобов'язання та
зобов'язання відповідача до дня
закінчення терміну дії кредитного
договору №3847 від 22.11.2006 року в
подальшому сплачувати половину
кредиту відповідно до умов кредитного
договору, вважає цю вимогу
необґрунтованою виходячи із
наступного.

Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови
Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його не дійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. До складу майна,
що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у
нього на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Встановлено, і ця обставина
визнана сторонами, що кредитний
договір був укладений позивачем в
інтересах сім'ї, отримані на підставі
кредиту грошові кошти були витрачені
на будівельно-оздоблювальні роботи у
житловому будинку, що є спільною
сумісною власністю подружжя. Також
встановлено, що на момент виникнення
спору у позивача наявні борги за
кредитними зобов'язаннями. У цьому разі
законом передбачено можливість
врахування цих боргів при поділі
спільного майна подружжя, однак,
позивачем не заявлено такої вимоги.
Заявлена позовна вимога про розподіл
сплати кредитного зобов'язання та
зобов'язання відповідача сплачувати в
подальшому половину кредиту
відповідно до умов кредитного договору
не ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і не може бути
задоволена, оскільки кредитне
зобов'язання не є спільним майном
подружжя, а відповідач не є стороною
кредитного договору і не має
зобов'язань перед банком. За правилами
ст.65 ч.4 СК України та з урахуванням
положень Постанови Пленуму ВСУ № 11
від 21.12.2007 року укладений позивачем
кредитний договір створює обов'язки
для відповідача лише щодо спільного
майна подружжя та лише перед позивачем,
а не перед установою банку.

З урахуванням наведеного, суд має
підстави відмовити у задоволенні цієї
частини позову.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат, оскільки позов про
поділ майна подружжя, задоволено
частково, суд за правилами ст.88 ЦПК
України має підстави присудити
позивачу з відповідача понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог за ставкою
судового збору, встановленою п.1 ст.4
Закону України «Про судовий збір», які
складають 1480 гривень 35 копійок судових
витрат, задовольнивши позовні вимоги у
цій частині.

Спірні правовідносини
врегульовані ст. ст. 69, 70 СК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213,
214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст.69, 70
Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
рівних частках по 12 кожному спільне
майно подружжя - житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на одну другу частину житлового
будинку (А), загальною площею 138, 7 кв. м,
житловою площею 76,7 кв.м., розташованого
по АДРЕСА_1

В задоволенні іншої частини
позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 1480 (одну тисячу чотириста
вісімдесят) гривень 35 копійок судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Ямпільський
районний суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
А.Г.Любинецька-Онілова