РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. № 2/521/6860/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд
міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

У жовтні 2014р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те,
що 25.02.2012р. вона позичила ОСОБА_3 грошову
суму у розмірі 10000,00 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 23.09.2014р. складає
134897,00грн. Позичені грошові кошти
відповідач зобов'язувався повернути
протягом трьох місяців. Позивач
зазначала, що строк на який надавалась
позика вже минув, однак відповідач
грошові кошти не повернув. Через
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договорами позики
позивач просила суд винести рішення
яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 144653,93рн., з яких 134897,00грн -
основна сума боргу за договором позики
від 25.02.2012р., та 9756,93грн. - 3% річних за
прострочення виконання зобов'язань, а
також стягнути судові витрати по
сплаті судового збору.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, відповідно до вимог
ст. 74 ЦПК України(а.с.36). Раніше у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнавав. Суду пояснив, що розписка
дійсно написана ним власноруч, проте
між ним та позивачкою були певні
домовленості за якими він склав
розписку, однак коштів у борг не
отримував.

Суд, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності вважає, що
позовні вимоги про стягнення боргу
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

Судом встановлено, що 25.02.2012р. ОСОБА_2
передала ОСОБА_3 у борг 10000,00 доларів
США, що за курсом НБУ станом на дату
надання грошових коштів становило
134897,00грн., які позичальник
зобов'язувався повернути протягом
трьох місяців, що підтверджується
розпискою від 25.02.2012р. (а.с.8).

Позивач свої зобов'язання за
договорами позики виконала та передала
відповідачу у борг кошти в сумі 10000,00
доларів США.

Відповідач вчасно борг не повернув і
від виконання зобов'язань за
договорами позики ухиляється.

Строк повернення відповідачем коштів
за договором позики від 25.02.2012р. настав
25.05.2012р. Станом на 23.09.2014р. виконання
зобов'язання прострочено відповідачем
на 880 днів, з 26.05.2012р. по 23.09.2014р.

Будь-яких доказів виконання
відповідачем своїх зобов'язань, згідно
умов договору, та які передбачені ст.545
ЦК України, матеріали справи не
містять.

Розписку від 25.02.2012р. з переліком
суттєвих умов договору суд вважає як
таку, що засвідчує виконання сторонами
вимог закону щодо укладення договору
позики у письмовій формі.

Крім того, наявність розписки у
позивачки є доказом факту невиконання
грошових зобов'язань з боку
відповідача.

Заперечення відповідача щодо
неотримання грошових коштів за
вказаною розпискою не можуть бути
взяті судом до уваги, адже відповідачем
не було надано жодного доказу в
підтвердження цих тверджень.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
борг позикодавцю в установлений строк.

Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Суд вважає доведеним факт отримання
відповідачем від позивача коштів у
сумі 10000,00 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 23.09.2014р. становить 134897,00грн. (1
долар США = 13,4897грн., тобто 10000,00 доларів
США х 13,4897грн.=134897,00грн.), а також той
факт, що борг на момент розгляду справи
ним не повернено у встановлений
договором термін, оскільки розписка до
цього часу знаходиться у позикодавця.

Частиною1 ст. 1050 ЦК України визначено,
що якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої сумі, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За прострочення виконання зобов'язань
за договорами позики позивач просить
стягнути з відповідача три відсотки
річних, за період з 26.05.2012р. по 23.09.2014р.,
що станом на 23.09.2014р. складає 9756,93грн.
(134897,00грн. : 100 х 3% : 365 днів х 880).

Встановлено, що станом на 23.09.2014р.
загальна сума боргу відповідача
складає 144653,93грн. , які слід стягнути з
останнього на користь позивачка.

Відповідачем до суду не було надано
жодних письмових заперечень проти
позову та доказів у підтвердження цих
заперечень.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку, що позов про стягнення суми
заборгованості, трьох відсотків річних
та судових витрат підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд також вирішує
питання щодо розподілу між сторонами
судових витрат.

Судовий збір у справі складає 1446,54грн.,
з яких 1218,00грн. сплачено позивачкою при
зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 526, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу
в розмірі 144653 (сто сорок чотири тисячі
шістсот п'ятдесят три) гривні 93 копійок,
який складається з: суми боргу -
134897,00грн. та трьох відсотків річних -
9756,93грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір в сумі 1218 (одна тисяча двісті
вісімнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь держави судовий збір в сумі 228
(двісті двадцять вісім) гривень 54
копійки.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

01.12.2014