РІШЕННЯ

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого
судді Бондаря В.Я.

при секретарі
Іщик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «СПТР» про витребування
копій документів та відшкодування
моральних збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ТОВ «СПТР», у якому просив витребувати
у позивача копію атестації робочого
місця водолаза за 2010, 2011, 2012, 2013 року,
стягнути з нього моральну шкоду у
розмірі 23 000, 00 гривень та судові
витрати у розмірі 230, 00 гривень. Позивні
вимоги мотивував тим, що з 01.03.2010 року по
30.08.2013 року працював на ТОВ «СПТР» на
посаді водолаза 2-го класу. 18.09.2013 року у
позивача виникла право виходу на
пенсію, для оформлення якої останньому
необхідно було надати копію атестації
робочого місця водолаза. Позивач
звернувся з письмовою заявою до
відповідача з проханням надати копії
відповідних документів, однак у
задоволенні прохання йому було
відмовлено та копії атестації робочого
місця надано не було. У зв'язку з тим, що
позивач немає можливості оформити
пенсію, а з 31.08.2013 року не працює та не
отримує належну йому пенсію, він зазнав
душевні страждання, пов'язані з
неможливістю отримання коштів для
існування. Вважає, що зазначені дії
відповідача завдали йому моральну
шкоду, яку він оцінив в 23 000, 00 гривень.

Позивач у судове засідання з'явився,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив задовольнити їх.

Представники відповідача Кувшінов С.С.
та Балобанов О.О. у судовому засіданні
проти позовних вимог заперечували,
просили суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб й лише в межах
заявлених ним позовних вимог та на
підставі доказів сторін й інших осіб
які беруть учать у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював
на посаді водолаза 2-го класу у період з
01.03.2010 року по 30.08.2013 року, про що
свідчить копія трудової книжки НОМЕР_1
(а.с. 11).

30.08.2013 року позивач звільнено з посади
за ст.. 38 КЗпП Укаїни, за власним
бажанням.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повно і всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами, що
були досліджені в судовому засіданні,
вирішив справу згідно із законом.

Що стосується позовних вимог про
витребування копій документів суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони
є рівними учасниками судового розгляду
та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п.25, 26 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» від 12.06.2009 № 2, під час
судового розгляду предметом
доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення. Виходячи з принципу
процесуального рівноправ'я сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів у порядку,
передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

З матеріалів справи не вбачається, а
позивачем не надано суду доказів, які б
підтверджували ту обставину, що його
права та свободи взагалі будь-ким
порушені чи не визнаються, або
оспорюються, не навів доказів у чому
полягають порушення його прав, у тому
числі і відповідачем по справі.

Суд звертає увагу, що посилання
позивача, що він звертався до
відповідача із письмовою заявою з
проханням надати копії атестації
робочого місця водолаза та ним було
отримано відмову зі сторони
відповідача, належного
документального підтвердження в
матеріалах справи не знайшли. Крім
того, у ході судового розгляду справи
представником відповідача були надані
копії відповідних документів.

Отже, суд приходить до висновку про те,
що позивач не надав суду достатніх
доказів про порушення або оспорювання
його права чи охоронюваного законом
інтересу з боку відповідача, що вказує
про відсутність спору про право.
Відсутність порушення права позивача
тягне за собою відмову у його захисті
судом і відповідно має своїм наслідком
відмову у позові.

Крім того, згідно ч.2 ст. 23 Цивільного
кодексу України, моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Так, п.п. З, 4, 5, 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Зокрема, при вирішенні питання про
відшкодування шкоди з'ясуванню
підлягає підтвердження факту
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з
чого він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Звертаючись до суду з відповідними
позовними вимогами, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що йому завдано
моральну шкоду у розмірі 23 000, 00 гривень,
доказів, які б свідчили про завдання
йому душевних страждань.

Таким чином, оскільки по справі взагалі
відсутній спір, відповідач жодним
чином не порушив права позивача, не
доведено винність та протиправність
дій відповідача, а також причинного
зв'язку між діями відповідача та
негативними наслідками, що настали у
вигляді завдання позивачу душевних
страждань та розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню, суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
213-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарг на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, яки брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.Я. Бондар