провадження 2-п/201/143/2014
УХВАЛА

28 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про скасування заочного рішення
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами і витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 січня 2010 року
звернулося до суду з позовом до
відповідачів ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами і витрат,
позовні вимоги не змінювалися, не
доповнювалися і не уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
28 грудня 2010 року позовні вимоги були
задоволені в повному обсязі.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду з заявою про перегляд
заочного рішення суду від 28 грудня 2014
року, посилаючись на незаконність
винесення такого рішення, про слухання
тієї справи він не знав і не
повідомлявся про судові засідання по
ній, не відповідність висновків суду
матеріалам справи та порушення
процесуальних норм при винесенні
ухвали про заочний розгляд справи і
винесення заочного рішення.

В судовому засіданні
заявник ОСОБА_1 і представник заявника
підтримали заяву про перегляд заочного
рішення, просили скасувати це рішення і
призначити справу до розгляду по суті,
а зазначені ними обставини, на їх думку
(на той час – час розгляду справи –
борги і суми по кредитам вже були
погашені), ведуть до задоволення
позиції заявника і спростування
позиції банку та відмови в задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача, ПАТ КБ
«ПриватБанк», в судове засідання не
з’явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив.
Суд вважає можливим розгляд заяви за
відсутності представника банку
відповідно до ст. ст. 169, 231 ЦПК України.

Вислухавши пояснення
заявника (відповідача по цивільній
справі) і його представника,
з’ясувавши думку сторін, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає заяву не
обґрунтованою і не підлягаючою
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що дійсно 28 грудня
2010 року була розглянута цивільна
справа за позовом ПАТ «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами і витрат,
заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 28 грудня
2010 року позовні вимоги були задоволені
і з відповідачів стягнуто суми
заборгованості за кредитними
договорами і витрати.

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1, скориставшись своїм
правом, яке передбачено ст. ст. 228-232 ЦПК
України, звернувся до суду з заявою про
перегляд заочного рішення. Обставини,
викладені в заяві цього відповідача є
не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що він
про час та день судового розгляду даної
цивільної справи належним чином не був
повідомлений, про що свідчить
відсутність в матеріалах справи такого
повідомлення, яке було б ним отримано.

Але судом встановлено, що 14 квітня, 15
липня, 21 жовтня і 25 листопада 2010 року
судові засідання не відбулися через
неявку ОСОБА_1 в судове засідання,
повістки про слухання справи на
вказані дати судом направлялися, про що
є відмітки пошти та поштові реєстри про
відправлення пошти; судом перевірялася
і реєстрація цього відповідача за
адресою направлення повісток і вона
підтвердилася, адреса вірна; саме за
вказаною адресою суд викликав заявника
і зараз для слухання справи, повістка
отримана і ОСОБА_1 з’явився до судового
засідання.

В матеріалах справи наявні дві заяви
ОСОБА_1 про перенесення слухання
вказаної цивільної справи – від 19
жовтня 2010 року (а. с. 81) і від 25 листопада
2010 року (а. с. 87), і хоча заявник
стверджує, що він ці заяви не писав і не
підписував, але належних доказів цього
суду не надано і в передбаченому
законом порядку не спростовано його
підпис на вказаних заявах, а отже є не
підтвердженим припущенням.

Надані заявником ксерокопії начебто
сплачених і погашених кредитних
договорів на час розгляду справи в 2010
році отримані не з банку позивача і
стосуються вже суті позовних вимог, а
не доказу обставин скасування заочного
рішення. Підтверджень вказаного
(погашення боргу) з наданням належних
чином оформлених документів суду не
надано.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК заочне рішення
підлягає скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Ознайомившись зі змістом заяви ОСОБА_2
про перегляд заочного рішення від 28
грудня 2010 року, суд вважає, що причини
неявки в судове засідання, що відбулося
28 грудня 2010 року не є поважними та заява
не містить переконливих доказів, що
мають істотне значення для правильного
вирішення спору.

Отже, суд робить висновок про те, що
відповідач по справі ОСОБА_1 був
належним чином повідомлений про
слухання справи 28 грудня 2010 року.

Після розгляду судом справи по суті і
винесення заочного рішення суд повинен
був належним чином повідомити
відповідача про розгляд справи та
направити йому копію винесеного
рішення для відома і можливості
реалізації свого права в разі незгоди з
рішенням – оскаржити його в
передбаченому законом порядку і
визначені законом строки. Вказане
судом було виконано.

Таким чином, заява ОСОБА_1 ґрунтується
на припущеннях, які нічим не
підтверджуються, що в свою чергу
суперечить ст. 60 ЦПК України, яка
говорить про те, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

З урахуванням викладеного, можливо
зробити висновок про те, що підстави
для скасування заочного рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 грудня 2010 року
відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що заява не підлягає
задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію
відповідача стосовно наполягання на
своїй заяві про перегляд заочного
рішення суду, оскільки вона
спростовується вищенаведеним і нічим
об’єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим заяву ОСОБА_1 про скасування
заочного рішення по цивільній справі
за позовом ПАТ «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус» і
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами і витрат
залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК
України, суд –

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування
заочного рішення по цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» і ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами і витрат
залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній
справі може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України.

Суддя -