Справа № 647/2405/14-ц
№ провадження 2/647/667/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 року
Бериславський районний суд
Херсонської області

у складі: головуючого судді
Миргород В.С.

при секретарі Бондарчук
А.В.

представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бериславі
Херсонської області справу за позовом
ОСОБА_2 до Новорайської сільської ради
про визнання права власності на майно в
порядку спадкування,

В С
Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до Новорайської сільської ради
про визнання права власності на майно в
порядку спадкування. В обґрунтування
позову посилаються на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Новорайськ,
Бериславського району, Херсонської
області померла ОСОБА_3. Після її смерті
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. При житті ОСОБА_3 залишила на
ім'я ОСОБА_2 заповіт. Даним заповітом
ОСОБА_3 заповіла позивачу все майно, де
б воно не було і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що їй буде
належати на день її смерті і на що вона
за законом матиме право. Після смерті
матері ОСОБА_3 позивач звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. При оформлені
документів з'ясувалось, що в Свідоцтві
про право особистої власності на
житловий будинок, що видане на підставі
рішення Новорайської сільської ради
Бериславського району Херсонської
області відсутня державна реєстрація
Херсонського державного бюро
технічної інвентаризації та
рекомендовано звернутися до
Бериславського районного суду. Просить
суд визнати за нею право власності на
спадкове майно, що відкрилося після
смерті ОСОБА_3, а саме: житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1, яка діє за
довіреністю в судовому засіданні на
задоволенні позову наполягала з
підстав зазначених у позовній заяві,
просила суд визнати за ОСОБА_2 право
власності на спадкове майно, що
відкрилося після смерті ОСОБА_3, а саме:
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1.

Представник відповідача - Новорайської
сільської ради Бериславського району
Херсонської області в судове засідання
не з'явився, до суду подав заяву, просив
справу розглянути у відсутність їх
представника. Сільська рада не
заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ст..169 ЦПК України суд
вважає за можливо розглянути справу за
відсутності сторони, належним чином
повідомленої про день, місце та час
розгляду справи на підставі наявних у
справі доказів.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовну заяву підлягаючою
задоволенню із наступних підстав.

У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України -
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє їхніх прав у
випадках встановлених нормами ЦПК
України.

Вирішуючи зазначений спір суд повинен
застосовувати норми цивільного
законодавства, які регулюють зазначені
правовідносини та Конституцію України.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за
життя її на підставі свідоцтва про
право особистої власності на житловий
будинок, виданого на підставі рішення
виконкому Новорайської сільської ради
Бериславського району Херсонської
області №36 від 29.06.2000 року, належав
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1, який не мав державної
реєстрацій Херсонського бюро
технічної інвентаризації (а.с.11).

Відповідно ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти с своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

01.10.2004 року ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 все
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалося, і взагалі все те, що їй
буде належати на день її смерті і на що
вона за законом матиме право (а.с. 10).

Відповідно ст.ст. 1233,1235 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за
заповітом та вважається таким, що
прийняв спадщину, оскільки відповідно
до статті 1270 цього Кодексу подав заяву
до нотаріальної контори про прийняття
спадщини після померлої матері в
установлений законодавством строк.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

З відповіді приватного нотаріуса у
Бериславському районі Херсонської
області вбачається, що за заявою
позивача була заведена спадкова справа
№01/2014 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент
смерті мешкала в АДРЕСА_1. Заяв від
інших спадкоємців не надходило.

Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року №296/5 та статтею 42 Закону України
«Про нотаріат» №3425/ХІІ від 02.09.1993 року
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусами після подання
правовстановлювальних документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» 30.05.2008 № 7 роз'яснено,
що у разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження. Зазначається,
що за наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають.

У встановлений законом строк позивач
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.
Фактично спадщину прийняв, але
оформити спадщину він позбавлений
можливості через те, що надане
свідоцтво не зареєстровано у
відповідних органах. З відповіді
нотаріуса випливає, що право власності
у померлої ОСОБА_3 не виникло. У зв'язку
з цим позивач вимушений був звернутися
до суду з цим позовом.

При вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно суд
керується законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у самого спадкодавця на момент
закінчення будівництва будинка,
зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року,
Законом України «Про власність»,
Законом України від 07 грудня 1990 року №
553-ХІІ «Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування», Законом України від 25
грудня 1974 року «Про державний
нотаріат», постановою Ради Міністрів
Української РСР від 11 березня 1985 року №
105 «Про порядок обліку житлового фонду
в Українській РСР», Вказівками по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

Отже, за вказаними вище нормативними
актами підставою виникнення в
громадянина права власності на
житловий будинок був факт збудування
ним цього будинку з додержанням вимог
зазначених актів законодавства та
прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов'язують
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його реєстрації
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
грудня 2013 р. у справі № 6-137цс13).

Підтвердженням приналежності будинку,
який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його будівництва, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (постанова Верховного
Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому
Новорайської сільської ради
Бериславського району Херсонської
області №36 від 29.06.2000 року видане
свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок, яке не
пройшло державну реєстрацію у
відповідних органах (а.с.11), тобто даний
будинок створений спадкодавцем з
дотриманням встановленого на час
створення майна порядку, що
підтверджується рішенням
виконкому Новорайської сільської ради
Бериславського району Херсонської
області №36 від 29.06.2000 року.

Таким чином, права, придбані (шляхом
створення або придбання нерухомості) у
власність до 01.07.2004 року з дотриманням
встановленого порядку придбання, проте
без державної реєстрації, вважаються
виниклими і набутими в установленому
законом порядку.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України,
листа Міністерства юстиції України
№19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі
смерті власника нерухомого майна,
первинна реєстрація права власності на
яке не проводилась і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання про визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного власника (
спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового
положення про порядок реєстрації права
власності на нерухоме майно» рішення
суду є правовстановлюючим документом,
на основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Іншого шляху окрім звернення до суду за
захистом порушеного права у позивача
немає та позивач правильно у розумінні
ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту
порушеного права.

Відповідно до ст.174 ЦПК України та п.24
постанови №2 пленуму Верховного суду
України "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції від 12.06.2009 року -
у разі визнання відповідачем позову,
яке має бути безумовним, і якщо таке
визнання не суперечить закону й не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб (не відповідача), суд ухвалює
рішення про задоволення позову,
обмежившись у мотивувальній частині
рішення посиланням на визнання позову
без з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Враховуючи викладені обставини справи
та вимоги Закону, суд вважає, що позовні
вимоги є законними та обґрунтованими,
позов про визнання права власності на
майно в порядку спадкування підлягає
задоволенню.

На основі ст. 328, 1216, 1218, 1223, 1225, 1268 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11,60, 209, 212,
214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за
заповітом від 01 жовтня 2004 року після
смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
за ОСОБА_2 право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який
складається з :

1) житлового будинку літера «А»
загальною площею 75,7 кв.м., житловою
площею 38,10 кв.м., що складається з: І
коридору площею 13,9 кв.м.; ІІ кухні
площею 5,5 кв.м.; ІІІ ванної площею 4,1
кв.м.; 1 коридору площею 4,6 кв.м.; 2 жилої
кімнати площею 10,8 кв.м.; 3 жилої кімнати
площею 16,4 кв.м.; 4 жилої кімнати площею
10,9 кв.м.; 5 кухні площею 9,5 кв.м.;

2) прибудова літера «а» площею 28,3
кв.м.;

3) літня кухня літера «Б» площею 33,8
кв.м.;

4) підвал площею 1,6 кв.м.; прибудова
літера «б» площею 9,7 кв.м.;

5) сарай літера «В» площею 28,1 кв.м.;

6) сарай літера «Г» площею 28,5 кв.м.;

7) навіс літера «Д» площею 17,5 кв.м.;

8) сарай літера «Ж» площею 27,2 кв.м.;

9) туалет літера «Е» площею 2,0 кв.м.;

10) №1 ворота;

11) №2 огорожа;

12) №3 водопровід.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга подається апеляційному суду
через Бериславський районний суд.
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В. С. Миргород