У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Охтирської міської ради Сумської області, управління Держкомзему у м. Охтирка Сумської області, ОСОБА_6 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку володіння та користування земельною ділянкою, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 5 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому після зміни позовних вимог та залишення частини позовних вимог без розгляду відповідно до ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року, просила усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, шляхом знесення самочинно встановленого паркану по периметру подвір'я багатоквартирного будинку від приміщення ганку літ. «а5» до приміщення сараю прибудови літ. «б1» за рахунок ОСОБА_4 і ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не чинити перешкод позивачу у доступі до зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 з боку кімнат 2-3 та 2-4, двох вікон, які виходять з цих кімнат, та зовнішньої стіни з вікном сараю-літньої кухні літ. «Б» та сараю прибудови літ. «б1»; зобов'язати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 облаштувати за власний рахунок елементами водовідведення дах своєї квартири по всьому периметру відносно власних приміщень, позначених на плані домоволодіння 1-2, 1-3, 1-4, зі сторони нахилу покрівлі в бік входу до приміщень квартири № 2, позначених на плані домоволодіння як кімнати 2-1, 2-2, ганок літ. «а5»; виділити в натурі ОСОБА_3 33/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, що складаються із приміщень: кімната 2-4 площею 14 кв.м, кімната 2-3 площею 14,5 кв.м, кімната 2-1 площею 9,6 кв.м, кімната 2-2 площею 2,3 кв.м; сарай-літня кухня літ. «Б», погріб літ. «б», сарай-прибудова літ. «б1», сарай-прибудова літ. «б2», баня літ. «б3», вбиральня літ. «Е». сарай літ. «З», та 1/3 частини огорожі № 1-3; встановити порядок володіння та користування зазначеною земельною ділянкою між власниками та землекористувачами, за яким подвір'я залишити у спільному користуванні, частину земельної ділянки, що використовується під розміщення городу, виділити в натурі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 згідно з межами, що фактично склалися між сторонами протягом всього часу використання цієї земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29 жовтня 1983 року на підставі договору дарування вона отримала у власність 9/25 частин житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1, а 3 жовтня 2005 року отримала у власність земельну ділянку площею 0,036 га за зазначеною адресою. За рахунок власних коштів шляхом добудови і перебудови нею збільшено свою частку у зазначеному житловому будинку, власниками іншої частини якого є відповідачі. Між нею та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виникають суперечки з приводу користування житловим будинком та земельною ділянкою, оскільки останні самовільно збудованим парканом створили перешкоди їй у вільному доступі до відгородженої частини своєї власної земельної ділянки, обмежили її у можливості обслуговувати зовнішню стіну належної їй частини будинку, чим порушують її право власності.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 5 березня 2014 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 і ОСОБА_5 облаштувати за власний рахунок елементами водовідведення дах своєї квартири по всьому периметру відносно власних приміщень, позначених на плані домоволодіння 1-2,1-3,1-4, зі сторони нахилу покрівлі в бік входу до кімнат квартири ОСОБА_3, позначених на плані домоволодіння 2-1, 2-2.

Виділено ОСОБА_3 у натурі 33/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, що складаються з кімнати 2-4 площею 14 кв.м, кімнати 2-3 площею 14,5 кв.м, кімнати 2-1 площею 9,6 кв.м, кімнати 2-2 площею 2,3 кв.м; сараю-літньої кухні літ. «Б», погребу літ. «б», сараю-прибудови літ. «б1», сараю-прибудови літ. «б2», бані літ. «б3», вбиральні літ. «Е». сараю літ. «З», та 1/3 частини огорожі №1-3.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 у зазначеному домоволодінні.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу апеляційного суду Сумської області від 5 березня 2014 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії та виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, встановлення порядку володіння та користування земельною ділянкою ухвала апеляційної інстанції не оскаржена і підстав перевіряти її законність та обґрунтованість у цій частині у суду касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії та виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який виходив із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 86 від 23 грудня 2013 року щодо можливості виділення в натурі частки позивача у вказаному житловому будинку, та з доведеності порушення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прав позивача на володіння належною їй власністю.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_5 - 4/50 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 лютого 2007 року, ОСОБА_4 - 4/50 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 лютого 2007 року, ОСОБА_3 - 9/25 частки на підставі договору дарування від 29 жовтня 1983 року, ОСОБА_6 - 24/50 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2000 року.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 86 від 23 грудня 2013 року судами встановлено, що влаштована металева огорожа не суперечить вимогам державних будівельних норм з точки зору конструктивних особливостей, але перешкоджає вільному проходу ОСОБА_3 на частину дворової території спільного користування, що фактично знаходиться в користуванні ОСОБА_4 і ОСОБА_5, до якої виходить зовнішня стіна будинку з боку кімнат «2-3» та «2-4», два вікна з цих кімнат, частина зовнішньої стіни сараю-кухні літ. «Б» і бокова стіна сараю-прибудови літ. «б1». Внаслідок прийнятої конструкції даху та відсутності організованого водовідведення і снігозатримування над житловим будинком літ. «А1Ж» з прибудовою літ. «А11Ж» атмосферні опади з частини покрівлі над приміщеннями «1-4», «1-2», «1-3» (якими користуються ОСОБА_4 і ОСОБА_5) потрапляють безпосередньо на нижче розташовану покрівлю над приміщеннями «2-2», «2-1» (якими користується ОСОБА_3), що призводить до збільшення навантаження на дану покрівлю і до збільшення кількості води, яка відводиться покрівлею. Крім того, падіння води з висоти до 1,25 м призводить до надмірного зволоження цегляного облицювання стіни між приміщеннями «1-4» та «2-2». Цією ж експертизою запропоновано один варіант виділу в натурі частини житлового будинку та надвірних будівель у власність ОСОБА_3, за яким у житловому будинку їй виділяються кімната 2-4 площею 14 кв.м, кімната 2-3 площею 14,5 кв.м, кімната 2-1 площею 9,6кв.м, кімната 2-2 площею 2,3 кв.м, всього загальною площею 40,4 кв.м; з господарських споруд і будівель - сарай-літня кухня літ. «Б», погріб літ. «б», сарай-прибудова літ. «б1», сарай-прибудова літ. «б2», баня літ. «б3», убиральня літ. «Е», сарай літ. «З» та 1/3 частина огорожі №1-3, що становить 33/100 частин домоволодіння. Експерт виходив з того, що житловий будинок має три окремі входи, три відокремлені квартири, тобто на момент проведення обстеження склався певний порядок користування будинком та господарськими спорудами, і для виконання даного варіанту виділу відсутня необхідність у проведенні будівельних робіт.

Згідно зі ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Статтею 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо такий виділ допускається законом і є можливим.

Оскільки судом апеляційної інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції встановлено порушення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прав позивача на володіння власністю, доведена можливість виділення позивачу в натурі частки у вказаному житловому будинку і такий виділ відповідає вимогам закону, суд дійшов правильного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії та виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін. Оскільки виділ позивачу частки у натурі відповідно судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2013 року відповідає вимогам закону, а зобов'язання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 облаштувати елементами водовідведення дах своєї квартири відновлює права позивача щодо безперешкодного володіння власністю, апеляційний суд обґрунтовано залишив рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини, якими ОСОБА_4 обґрунтовує незаконність ухвали суду апеляційної інстанції, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції і ним відхилені; порушень норм процесуального права про оцінці наданих сторонами доказів колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 5 березня 2014 року в частині вирішення позовних вимог щодо зобов'язання вчинити певні дії, виділення в натурі частки та припинення права спільної часткової власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук