Справа №471/1062/14-ц 24.11.2014 24.11.2014 24.11.2014
Провадження №22-ц/784/3120/14
Головуючий першої інстанції: Марценюк
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

24 листопада 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем- Горенко
Ю.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_3

представника:

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_5 на рішення Братського
районного суду Миколаївської області
від 19.09.2014 р., у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики,

встановила:

12.08. 2014 р. ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу
за договорам позики.

Позивач зазначав, що
відповідно до умов договору від 22.02.2011
р. передав ОСОБА_5 12.000 грн. за умови
повернення грошових коштів до грудня
2011 р.

Відповідач своїх зобов'язань не
виконав і станом на час звернення з
позовом грошей не повернув,
заборгувавши йому 13428 грн. боргу з
врахуванням індексу інфляції та три
відсотка річних у розмірі 930 грн., а
всього 14358 грн.

Посилаючись на ці обставини,
позивач просив про стягнення
зазначеної суми, та відшкодування
судових витрат.

Рішенням Братського районного
суду Миколаївської області від 19.09.2014
р. постановлено про задоволення
позову та стягнення з відповідача на
користь позивача боргу у розмірі 14358
грн. 08 коп.

Цим же рішенням постановлено про
відшкодування позивачу судових витрат
у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
та ухвалення нового про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
необгрунтованість висновків суду та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд виходив з
відсутності доказів належного
виконання позичальником грошового
зобов'язання.

Крім того, суд вважав, що
договором позики визначено строк її
повернення, а порушення цього строку є
підставою для застосування наслідків,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Але з останнім висновком суду
погодитись в повній мірі неможливо,
оскільки він суперечить наданим
доказам та вимогам норм матеріального
права.

Так, відповідно до положень ст.
ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором
позики позикодавець передає
позичальникові грошові кошти, а
останній зобов'язується повернути
зазначені кошти у визначений термін.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення вимоги.

Підтвердженням укладення
договору позики та його умов може бути
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передачу йому
кредитором визначеної грошової суми.

Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у 20 разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Боржник вправі оспорити договір
позики, який має бути укладений у
письмовій формі, за безгрошовістю.

В той же час, рішення у такому
спорі не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків на підтвердження
того факту, що гроші насправді
позичальнику не передавалися, оскільки
доказом передачі грошей у цьому
випадку, відповідно до приписів ст. 545
ЦК може бути лише розписка, яка видана
боржником кредитору на підтвердження
факту отримання грошей.

Така ж розписка має бути видана
кредитором позичальнику на
підтвердження факту повернення позики.

Забезпечення зобов'язання має
відповідати вимогам статей 546-547, 577 ЦК
щодо його змісту та форми.

З матеріалів справи та змісту
боргової розписки вбачається, що 22.02.2011
р. позивач передав ОСОБА_5 в борг 12.000
грн. без сплати відсотків та з умовою
забезпечення виконання зобов'язання
щодо повернення грошових коштів
заставою земельного паю.

Відповідачем не надано
підтвердження права власності на пай
чи на земельну ділянку.

Не надано також доказів
укладення договору застави земельного
паю.

З розписки також вбачається, що
вона не містить строку повернення
позики.

Письмові пояснення відповідача
також не містять підтвердження того
факту, що сторонами визначено строк
повернення позики до грудня 2011 р.

Суд цих обставин не врахував та
безпідставно виходив з цієї дати, як
дати початку перебігу прострочки
виконання зобов'язання.

Встановлене свідчить про
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи та наявним
доказам, що в силу приписів ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, тягне скасування рішення в
частині стягнення збитків від інфляції
та зміну рішення в частині стягнення
основної суми боргу за договором
позики та трьох відсотків річних

Ухвалюючи нове рішення колегія
суддів виходить з таких установлених
фактів та вимог закону.

Матеріалами справи підтверджено,
що відповідач своїх зобов'язань не
виконав і станом на час звернення з
позовом, заборгував кредитору 12.000 грн.
00 коп.

Договором позики не визначено
строк її повернення, тому в силу
приписів ч.1 ст. 1049 ЦК, перебіг
прострочення зобов'язання має
починатися після спливу тридцяти днів
від дня пред'явлення позову.

Порушення позичальником
зазначених умов договору та ненадання
доказів щодо повного виконання свого
цивільно-правового обов'язку, є
підставою застосування правових
наслідків його невиконання,
передбачених ст.ст. 625, 1049-1050 ЦК України.

Оскільки позов пред'явлено 12.08.2014
р., то період прострочки до дня
ухвалення рішення складає 7 днів.

За цей час сума трьох відсотків
річних від розміру заборгованості
складає 69 грн. 04 коп.

Що стосується збитків від
інфляції, то підстав для їх стягнення
немає, оскільки їх нарахування
відповідно до приписів ч. 2 ст. 625
відбувається за період не менший
одного місяця.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про розгляд справи за його
відсутності не заслуговують на увагу,
так як матеріали справи містять докази
своєчасного повідомлення відповідача
про час та місце судового розгляду ( а.с.
-25, 26).

Його посилання на відсутність
обов'язку щодо повернення грошей з
огляду на фактичне укладення договору
оренди земельного паю, також не можуть
бути враховані, оскільки факт
укладення такого договру, не
підтверджено відповідними
достовірними доказами.

Інші доводи також не заслуговують
на увагу, оскільки не

впливають на правові наслідки
вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Братського районного
суду Миколаївської області від 19.09.2014
р. в частині стягнення збитків від
інфляції- скасувати і в цій частині
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні вимоги про стягнення
збитків від інфляції , передбачених ч. 2
ст. 625 ЦК України.

Це ж рішення місцевого суду в
частині стягнення основної суми боргу
та трьох відсотків річних - змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 12.000 грн. - основного боргу та 69
грн. 04 коп. в рахунок трьох відсотків
річних.

В іншій частині рішення місцевого
суду - залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова