АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6977/14-ц Номер провадження
22-ц/786/3732/14Головуючий у 1-й інстанції
Материнко М. О. Доповідач ап. інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами
представників відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 25 вересня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про усунення від права
на спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А
:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
від права на спадкування, просив
усунути ОСОБА_2 від права на
спадкування після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував, що з ОСОБА_7, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, він перебував у
зареєстрованому шлюбі, від якого
залишилося двоє дітей - ОСОБА_8 та
неповнолітній ОСОБА_9 Після смерті
дружини відкрилася спадщина. Заповіту
покійна не склала. Спадкоємцями за
законом є: позивач ОСОБА_5, як чоловік,
сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також рідний
батько померлої - ОСОБА_2 Всі спадкоємці
за законом є, в силу положень ст. ст. 1268,
1269 ЦК України, такими, що прийняли
спадщину. Також, позивачем зазначено,
що шлюб між батьками померлої ОСОБА_7
(спадкодавця) був розірваний за
рішенням суду у 1973 році за ініціативою
дружини, через негативне ставлення
чоловіка (ОСОБА_2.) як до дружини так і до
дітей (дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_10.). З
тих пір ОСОБА_2 не турбувався про життя
ОСОБА_7 Позивач вважає, що відповідач
ОСОБА_2 має бути усунений від права на
спадкування за законом після померлої
дочки ОСОБА_7, оскільки за її життя та
під час її тяжкої хвороби (коли
спадкодавець особливо потребувала
догляду), він ухилявся від надання їй
необхідної допомоги. Вказане і стало
підставою звернення позивача до суду з
даним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 25 вересня 2014 року позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про усунення від права на спадкування -
задоволено повністю.

Усунуто від права на спадкування
ОСОБА_2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Від представників ОСОБА_2 надійшли
апеляційні скарги на вказане рішення, в
яких вони просять його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити,
оскільки судом при ухваленні рішення
порушені норми матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 Цивільного
кодексу України у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК, у першу чергу право
на спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунута
від права на спадкування з законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

У Постанові № 7 від 30.05.2008 року (пункт 6)
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" роз'яснено, що правило
абзацу другого частини третьої статті
1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана
була утримувати спадкодавця згідно з
нормами Сімейного кодексу України
(далі - СК). Факт ухилення особи від
виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.
Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця. Безпорадним слід розуміти
стан особи, зумовлений похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом, коли
вона не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування. Вимога про усунення
спадкоємця від права на спадкування
може бути пред'явлена особою, для якої
таке усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК

Тобто, при розгляді позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК
має значення сукупність обставин:
умисне ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач ОСОБА_5 з
ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(згідно з наявної у матеріалах справи
копії свідоцтва про смерть), перебував
у зареєстрованому шлюбі. Від даного
шлюбу в нього залишилося двоє дітей -
ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_9 Вказане
встановлено судом в порядку розгляду
справи по суті та не заперечувалося
сторонами по справі.

Судом також було встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 є рідним батьком
ОСОБА_7 згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_7, копія якого наявна в матеріалах
справи.

За життя спадкодавцем ОСОБА_7 заповіт
складено не було. Після смерті ОСОБА_7
відкрилася спадщина.

В даному випадку спадкоємцями першої
черги за законом є: ОСОБА_5 (позивач,
чоловік спадкодавця), діти спадкодавця
ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_9, а також
ОСОБА_2 (рідний батько спадкодавця).

З аналізу медичної документації,
наданої позивачем, а саме Виписного
епікризу, наданого медичним центром
«Реут», що у місті Тель-Авів (Ізраїль),
на дату госпіталізації ОСОБА_7 - 11.07.2011
року, судом встановлено наступне. У 2009
році ОСОБА_7 перенесла операцію у
зв'язку із захворюванням на рак та в
подальшому проходила хіміотерапію.
15.12.2010 року була госпіталізована в
медичний центр «Іхілов» (м. Тель-Авів,
Ізраїль). 25.03.2011 року була виписана з
медичного закладу. 11.07.2011 року ОСОБА_7
знову була госпіталізована в медичний
центр «Іхілов» (м. Тель-Авів, Ізраїль).

Як зазначено в Виписному епікризі
ОСОБА_7 поступила до центру на
реабілітаційне лікування у зв'язку з
проблемами повсякденного
обслуговування з підозрою на
плевральну коллекцію та спонтанний
пневмоторакс. При загальному огляді
виявлено порушення чутливості нижніх
кінцівок. В графі функціональний
статус зазначено: пересувається в
інвалідному візку на невелику
відстань; постійно отримує кисень
через спеціальну маску; можлива
лікувальна хода з ходунками під
безпосереднім наглядом та підтримкою;
потребує допомоги при одяганні,
здійсненні гігієни тіла, при вставанні,
перевертанні у ліжку, при зміні
положення тіла; потрібен постійний
контроль над сфінктерами.

Отже, в результаті тяжкої хвороби в
період госпіталізації (з 11.07.2011 року) до
самої смерті ОСОБА_7 перебувала у
безпорадному стані, що зумовлений
тяжкою хворобою, в силу чого остання не
могла самостійно забезпечити умови
свого життя, потребувала стороннього
догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи та пояснень
учасників процесу, суд встановив, що на
час коли спадкодавець ОСОБА_7
потребувала допомоги, відповідач
ОСОБА_2 мав змогу її надавати, як
фізично так і матеріально, оскільки на
час лікування проживав в Ізраїлі (місто
Тель-Авів), що підтверджено показам як
самого відповідача, так і письмовими
поясненнями ОСОБА_11 (тітки позивача
ОСОБА_5.) та письмовими поясненнями
ОСОБА_10 (сина відповідача).

Матеріально відповідач ОСОБА_2 також
був забезпечений, що не заперечувалося
останнім. З його письмових пояснень
вбачається що він мав грошові рахунки,
працював, мав у власності нерухомість,
тощо.

Фізичних перешкод у відповідача
надавати допомогу та піклуватися про
спадкодавця ОСОБА_7 судом не
встановлено. Проживаючи у тому ж місті
з ОСОБА_7, ОСОБА_2 мав змогу навідуватися
до неї взагалі, а також навідуватися
якомога частіше, оскільки спадкодавець
ОСОБА_7 потребувала постійного догляду.

В підтвердження факту ненадання
відповідачем спадкодавцю ОСОБА_7
допомоги у період, коли вона такої
потребувала, позивачем були надані
письмові пояснення наступних осіб.

Так, ОСОБА_11,.(тітка ОСОБА_5.) пояснила, що
за час лікування ОСОБА_7 в Ізраїлі,
ОСОБА_2 не навідувався до неї, хоча
проживав в Ізраїлі у місті Тель-Авів.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_12
(колега, знайома сім'ї ОСОБА_7) пояснила,
що під час перебування ОСОБА_7 на
лікуванні в Ізраїлі вони продовжували
спілкування. Остання нічого не
розповідала про батька.

ОСОБА_13 (знайома сім'ї ОСОБА_7), ОСОБА_14
(знайома ОСОБА_7.), ОСОБА_15, ОСОБА_16 (друзі
сім'ї ОСОБА_7), ОСОБА_17, ОСОБА_18 (знайомі
сім'ї ОСОБА_7) у своїх письмових
поясненнях зазначали, що ОСОБА_7,
проживаючи в Ізраїлі під час лікування
зі своїм батьком ОСОБА_2 навіть не
спілкувалася.

Також вони вказували, що під час
відвідування ОСОБА_7 у лікарні не
зустрічали там її батька ОСОБА_2, ОСОБА_7
повідомляла їм, що від батька допомоги
не отримує.

Крім того, судом досліджено письмові
пояснення рідного брата ОСОБА_7 -
ОСОБА_10, який проживав в Ізраїлі в одній
квартирі з ОСОБА_2 та приділяв
найбільшу увагу ОСОБА_7 під час її
лікування, що було встановлено судом
під час розгляду справи з показів
свідків та пояснень учасників процесу.
Зокрема із зазначених пояснень ОСОБА_10
встановлено, що під час хвороби він
піклувався за своєю сестрою,
забезпечував її всім необхідним.

Свідок ОСОБА_19 (близький друг сім'ї
ОСОБА_7) повідомила, що мала спілкування
з ОСОБА_7 по «Skype» під час перебування її
у лікарні в Ізраїлі, і остання
повідомляла, що вона там одна, батько
ОСОБА_2 їй як не допомагав так і не
допомагає. Піклувався про ОСОБА_7 її
брат ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_12 (колега по роботі
ОСОБА_7.) у судовому засіданні надала
пояснення, що ОСОБА_7 повідомляла їй, що
з батьком ОСОБА_2 вона була «неблизька».

Свідок ОСОБА_20 (колега по роботі ОСОБА_7,
подруга) повідомила суду, що вперше
дізналась про існування батька ОСОБА_2
зі слів ОСОБА_7 коли, остання проживала
з ним в Ізраїлі; раніше ОСОБА_7 про свого
батька ОСОБА_2 не розповідала. З розмов
з ОСОБА_7 свідку стало відомо, що батько
ОСОБА_2 про ОСОБА_7 у лікарні не дбав, за
нею опікувався її рідний брат ОСОБА_10 -
вони були між собою дуже «близькі».

Свідок ОСОБА_21 (доглядач ОСОБА_7 в
Ізраїлі за вимогою ОСОБА_5.) повідомила,
що вона доглядала за ОСОБА_7 в Ізраїлі
майже три місяці - з вересня 2011 року по
друге грудня 2011 року, де проживала
разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_10 в квартирі, що
наймав ОСОБА_10 Свідок повідомила, що
ОСОБА_2 ніколи не приходив та не
навідувався до ОСОБА_7 у лікарню за всі
три місяці, протягом яких вона
здійснювала догляд; відвідував ОСОБА_7
у лікарні її брат - ОСОБА_10, який і
допомагав проводити всі необхідні
процедури.

Свідок ОСОБА_22 (знайома сім'ї ОСОБА_7)
повідомила суду, що про свого батька
ОСОБА_7 ніколи не розповідала; вона
ніколи не була свідком щоб ОСОБА_2
приймав будь-яку участь в житті сім'ї
ОСОБА_7. Також, свідок повідомила, що
мала розмову з ОСОБА_7 під час її
приїзду у 2011 році до України з Ізраїлю
(остання була вже дуже хворою), з якої
свідок дізналася про те, що ОСОБА_7
проживає в Ізраїлі разом з батьком
ОСОБА_2 і навіть не має бажання з ним
спілкуватися, вони з ним «чужі люди».

При цьому, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
всебічно повно, об'єктивно і
безпосередньо дослідив надані
сторонами докази та дав їм оцінку у
відповідності до положень ст. 212 ЦПК
України, обґрунтовано взявши до уваги
вищевказані докази, які є належними та
допустимими, логічно взаємопов'язаними
між собою та у сукупності свідчать про
те, що спадкодавець потребував
допомоги відповідача, останній мав
можливість її надати, проте умисно
ухилявся від обов'язку щодо її надання.

В той же час аналіз доказів, які надані
стороною відповідача не спростовують
та не ставлять під сумнів факт умисного
уникнення відповідача від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій.

Слід також звернути увагу, що сам
характер поведінки відповідача
свідчить про його умисну
бездіяльність, спрямовану на умисне
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки
померла ОСОБА_7 була тяжко хворою, тобто
перебувала у безпорадному стані та
потребувала допомоги ОСОБА_2, який в цей
час перебував у державі Ізраїль, де
лікувалась спадкодавець, однак умисно
ухилявся від надання допомоги
спадкодавцю, усвідомлював цей
обов'язок, мав можливість його
виконувати, але не вчиняв необхідних
дій, місцевий суд прийшов до вірного
висновку про усунення його від права на
спадкування.

За вказаних обставин, посилання
апелянтів на неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
не ставлять під сумнів правильність
ухваленого рішення, оскільки неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи розуміється
як не дослідження судом усіх
передбачених нормою матеріального
права юридичних (доказових) фактів,
наявність чи відсутність яких впливає
на остаточний результат справи. Разом з
тим, як встановлено колегією суддів,
судом у повному обсязі було
встановлено і досліджено предмет
доказування по цивільній справі,
виходячи із тих доказів, які надавалися
сторонами та їх представниками по
справі.

Безпідставним є посилання апелянтів та
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, оскільки встановлені
судом факти встановлені вищевказаними
показаннями свідків та іншими
доказами, які є належними та
допустимими.

Не підтверджується матеріалами справи
посилання апелянтів на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, так як суд з
урахуванням заявлених позовних вимог
та на підставі встановлених фактів
зробив правильний висновок про права
та взаємовідносини сторін.

Тобто, будь яких протиріч між висновком
суду про взаємовідносини сторін і
встановленими судом фактами не
вбачається.

За вказаних обставин, доводи
апеляційної скарги про неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи не ставлять під
сумнів правильність рішення суду
першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, який повно встановивши
фактичні обставини справи, дав
об'єктивну оцінку зібраним у справі
доказам, вірно застосувавши норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та ухвалив
рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314,
319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представників
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 25 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді: С.Б.
Бутенко

О.В.
Прядкіна