Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5518/14
Головуючий у 1-й інстанції: Бабенко С.С.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Костянтинівське ПМК
9» про стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку, стягнення компенсації
втрати частки доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати,
моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Костянтинівське ПМК 9» на рішення
Дзержинського міського суду Донецької
області від 09 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом.
Зазначала, що з 20 червня 1979 року по 1
листопада 2013 року працювала у
відповідача бухгалтером-касиром. В
день звільнення товариство не провело
з нею остаточного розрахунку, не
виплатило грошову компенсацію за
невикористані щорічні відпустки за
період з 2008 по 2013 роки. Посилаючись на
зазначені обставини, просила стягнути
6 736 грн. компенсації за невикористані
відпустки, 8 210, 16 грн. - середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні, 202, 80 грн. - компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати, а також 6
500 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 09 жовтня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ТОВ «Костянтинівське ПМК 9» на користь
ОСОБА_3 компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 6727, 62 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 5000 грн., відшкодування моральної
1000 грн. Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі про зміну
судового рішення ТОВ «Костянтинівське
ПМК 9» посилається на неправильне
визначення судом першої інстанції
середнього заробітку позивача.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною п'ятою статті 11
Закону України "Про відпустки"
забороняється ненадання щорічних
відпусток повної тривалості протягом
двох років підряд.

Частиною другою статті 12 Закону
України "Про відпустки" передбачено, що
невикористану частину щорічної
відпустки має бути надано працівнику,
як правило, до кінця робочого року, але
не пізніше 12 місяців після закінчення
робочого року, за який надається
відпустка.

Статтею 9 Конвенції Міжнародної
організації праці 132 (переглянутої) 1970
року про оплачувані відпустки
(ратифікована Україною у травні 2001 року
і відповідно до статті 9 Конституції
України є частиною національного
законодавства України) передбачено, що
безперервна частина щорічної
оплачуваної відпустки надається і
використовується не пізніше, як
протягом одного року, і залишок
щорічної оплачуваної відпустки не
пізніше, як протягом вісімнадцяти
місяців, рахуючи з кінця того року за
який надавалася відпустка.

Отже, ненадання працівнику щорічних
відпусток у визначені законодавством
терміни є грубим порушенням
законодавства про працю, за що
роботодавця в установленому порядку
може бути притягнуто до
відповідальності.

Проте, законодавством не передбачено
терміну давності, після якого
втрачається працівником право на
щорічні відпустки, воно не містить
заборони надавати щорічні відпустки у
разі їх невикористання, а тому, якщо
працівник з якихось причин не
скористався своїм правом на таку
відпустку за декілька попередніх
років, в тому числі і за 5 чи 10 років, то
він має право їх використати, а в разі
звільнення йому повинна бути виплачена
компенсація за всі невикористані дні
щорічних відпусток (стаття 24 Закону
України "Про відпустки") .

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
№ 13 від 24.12.1999р., якщо працівник з не
залежних від нього причин (не з його
вини) не використав щорічну відпустку і
за роки, що передували звільненню, суд
на підставі ст.238 КЗпП має право
стягнути грошову компенсацію за всі
дні невикористаної відпустки. Не
виключається можливість такого ж
вирішення цього питання і при
частковій компенсації невикористаної
відпустки працівникові, який продовжує
роботу. При цьому слід мати на увазі, що
тривалість визначеної в робочих днях
щорічної відпустки (основної й
додаткової), яка не була використана
працівником за попередні роки,
зберігається такою, якою вона була до
набрання чинності Законом "Про
відпустки" (до 1 січня 1997 р.). Розмір
грошової компенсації за невикористану
відпустку за попередні роки
визначається виходячи із середнього
заробітку, який працівник має на час її
проведення.

За статтею 47 КЗпП роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Невиплата власником або уповноваженим
ним органом належних працівникові при
звільненні сум і вимога звільненого
працівника щодо їх виплати є трудовим
спором між цими учасниками трудових
правовідносин.

Аналіз наведених положень свідчить про
те, що невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Встановлено, що ОСОБА_4 з 1979 року
працювала у відповідача
бухгалтером-касиром, наказом №2 від 1
листопада 2013 року звільнена за власним
бажанням у зв'язку із виходом на пенсію
(а.с.5, 14).

На порушення ст.ст.47,116 КЗпП України
остаточний розрахунок в день
звільнення з працівником не
проведений, оскільки не виплачена
грошова компенсація за невикористані
дні щорічної відпустки за період з 2008
по 2013 роки.

На час звернення ОСОБА_4 до суду за
вирішенням трудового спору остаточний
розрахунок з нею не проведений, грошова
компенсація за невикористані дні
щорічної відпустки не виплачена..

Зважаючи на те, що оплата за
невикористані дні щорічної відпустки
відноситься до компенсаційних виплат,
суд першої інстанції відповідно до
ст.ст.47, 116,117 КЗпП України дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову і стягнення з
товариства всіх належних працівникові
сум, середнього заробітку за затримку
розрахунку, а також про наявність
підстав для відшкодування моральної
шкоди.

При визначенні сум, що підлягають
стягненню, суд першої інстанції,
застосувавши положення п.4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 8 лютого 1995
року, правильно визначив середній
заробіток позивача і вирішив спір у
відповідності з вимогами закону.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі і суперечать
фактичним обставинам справи.

Судове рішення відповідає вимогам
закону і матеріалам справи, підстав для
його скасування судова колегія не
вбачає.

Керуючись ст. ст.307, 308,313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Костянтинівське ПМК 9» відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 09 жовтня 2014 року
по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: