Провадження № 2/742/1259/14
унікальний № 742/3818/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області

у складі: головуючого - судді Зарічної
Л.А.,

при секретарі Гапоненко Л.М.,

за участю представників
сторін: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - Луценко І.В., Новікова
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6, третя особа Прилуцька міська
рада , про усунення перешкод у
користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовною заявою в якій вказує, що в
АДРЕСА_1 розташований будинок, де їй
належить квартира 1 та квартира 2,
відповідно 7/25 та ? по відношенню до
будинку, а інші 47/100 частин будинку
(квартира 3) належить відповідачу по
справі ОСОБА_6

Відповідач демонтував свою
частину будинку (квартиру№3), нічого
замість неї не спорудив, але
самовільно обгородив бетонним
парканом сусідню земельну ділянку, по
АДРЕСА_2, де розташований його
приватний будинок, чим унеможливив
обслуговування й облагородження
південної частини будинку позивача,
погіршив та знецінив цей об'єкт
нерухомого майна, що було встановлено
під час обстеження відповідною
комісією Прилуцької міської ради.

Посилаючись на ті обставини, що з
часу проведення обстеження відповідач
так і не усунув визначених комісією
порушень, а самочинно збудованим
парканом біля частини будинку
позивача порушує його право власності,
позивач звернувся до суду із
відповідною позовною заявою про
усунення перешкод у користуванні
власністю, шляхом демонтажу секції
бетонного паркану для безперешкодного
користування об'єктом права власності.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та при цьому пояснив, що
земельна ділянка, на якій знаходиться
будинок АДРЕСА_1 не приватизована та
належить територіальній громаді.
Порядок користування такої між
співвласниками будинку не
встановлювався, а тому вона перебуває в
загальному користуванні обох
власників будинку. Відповідач, без
отриманої згоди іншого співвласника
будинку самостійно визначив земельну
ділянку, яка має б йому належати та
встановив паркан, фактично збільшивши
земельну ділянку, власником якої він є
по АДРЕСА_2, яка межує із земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 та обгородив її,
чим позбавив можливості позивача
вільно користуватися його частиною
будинку, оскільки збудований паркан
впритул прилягає до його частини
будинку та позбавляє можливості
належним чином її обслуговувати.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, однак підтвердили обставини
знесення належної позивачу частини
будинку та встановлення відповідного
паркану В той же час вказали на
відсутність документів на земельну
ділянку, які б передбачали передачу у
власність чи у користування власникам
будинку АДРЕСА_1.

Представник Територіальної
громади в судовому засіданні також
підтримав позовні вимоги та просив їх
задовольнити, зважаючи на ті обставини,
що дійсно вказана земельна ділянка
перебуває у загальному користуванні
обох співвласників і рішення про
встановлення порядку користування нею
не приймалося.

Вислухавши пояснення та
дослідивши наявні докази по справі суд
приходить до наступного висновку:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні було достовірно
встановлено, що відповідач ОСОБА_6 є
власником будинку та земельної ділянки
площею 1000 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 на
підставі договору дарування від 16
жовтня 2008 року. Вказана земельна
ділянка межує із земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1. На даній земельній
ділянці розміщено будинок із
господарськими будівлями, власниками
якого, а саме квартири 1 та квартири 2,
відповідно 7/25 та ? по відношенню до
будинку є ОСОБА_5, а 47/100 частин будинку
(квартира 3) - ОСОБА_6

Досліджені в судовому засіданні
матеріали інвентаризаційних справ на
будинок за адресою АДРЕСА_1 вказують на
ті обставини, що земельна ділянка за
вказаною адресою не приватизована і
належить територіальній громаді
м.Прилуки, однак перебуває у загальному
користуванні обох співвласників
будинку, що також підтвердили в
судовому засіданні і сторони по справі.

Згідно зі статтею 152 Земельного Кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю у спосіб, визначений указаною
статтею та із застосуванням інших
передбачених законом способів.

Статтею 13 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
передбачено, що до об'єктів благоустрою
належать, зокрема, території
загального користування. У
відповідності до вимог ст. ст. 16, 17
даного Закону громадяни повинні
дотримуватися правил благоустрою та не
порушувати права та законні інтереси
інших суб'єктів благоустрою.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р.
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справах» власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, навіть якщо ці порушення
не пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Судом було достовірно
встановлено, що відповідач здійснив
демонтаж належної йому частини
будинку, однак здійснив ці дії
самочинно, без відповідних дозвільних
документів та згоди іншого
співвласника будинку.

Так, відповідно до діючого
законодавства порядок та процедури,
терміни видачі, перелік необхідних
документів для отримання дозволу на
виконання будівельних робіт з нового
будівництва, розширення,
реконструкції, технічного
переоснащення, реставрації та
капітального ремонту об»єктів
визначаються згідно з Положенням про
надання дозволу на виконання
будівельних робіт, затверджених
наказом Держбуду від 05.12.2000 року №273.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
- це документ, що засвідчує право
забудовника та підрядника на виконання
будівельних робіт, підключення об»єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд, видачу ордерів на проведення
земляних робіт, який надається та
реєструється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.
Такий відповідачем в судовому
засіданні наданий не був. В той же час
відповідач не заперечував обставини
самовільного знесення належної йому
частини будинку на встановлення
паркану на місці знесеної частини
будинку на межі стіни частини будинку
позивача.

Згідно Типових регіональних правил
забудови, затверджених наказом
Держбуду України 10.12.2001 року,
Регіональні правила відображають
механізм отримання дозволу на
будівництво об»єктів фізичними або
юридичними особами, які мають намір
здійснити будівництво об»єктів на
земельних ділянках, що належать їм на
праві приватної власності чи
користування, відповідно до ст.. 24
Закону України «Про планування та
забудову територій».Перелік
необхідних для отримання дозволу на
будівництво документів та матеріалів,
які додаються до письмової заяви
забудовника включає: витяг із рішення
виконкому сільської, селищної чи
міської ради про надання земельної
ділянки з визначенням цільового
призначення, державний акт на право
власності або право користування
землею, акт установлення меж земельної
ділянки в натурі, економіко-фінансове
обґрунтування проведення проектних і
будівельних робіт (у разі необхідності
кредитування), для об»єктів
виробничого призначення -
техніко-економічне обґрунтування
запланованого будівництва, для
екологічно небезпечних об»єктів -
висновок державної екологічної
експертизи. Забороняється вимагати від
заявника документи, що не передбачені
законодавством.

Забудова земельних ділянок,
здійснюється після виникнення права
власності чи права користування
земельною ділянкою у порядку,
передбаченому законом та отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Планування та забудова окремих
земельних ділянок здійснюється їх
власниками чи користувачами.

Відповідно до Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» саме
виконавчі органи сільських, селищних,
міських рад мають повноваження на
надання відповідно до законодавства
дозволу на спорудження об»єктів
містобудування незалежно від форм
власності.

При здійсненні планування та забудови
територій враховуються інтереси
приватних осіб, які полягають у
забезпеченні фізичним та юридичним
особам рівних можливостей набуття у
власність або у користування земельних
ділянок, захисту майнових прав, а також
безпечного функціонування об»єктів
нерухомості.

Правомірність позиції позивачки
також передбачена і Правилами
утримання жилих будинків та при
будинкових територій, де відповідно
п.1.4.5. зазначає, що для одержання
дозволу на переобладнання або
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень їх
власник або уповноважена ним особа ,
наймач (орендар) приміщення за згодою
його власника подають до органу
місцевого самоврядування заяву про
надання дозволу на переобладнання або
перепланування та у разі необхідності
- копію свідоцтва про право власності
або договору найму (оренди) приміщення;
копію по поверхових планів, завірених
в установленому порядку; проект
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, погоджених в
установленому порядку та згода
власників, співвласників (наймачів) або
уповноважених ними осіб, що в даному
випадку дотримано не було.

В той же час, згідно акту
обстеження забудови земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 03.07.2014 року
вбачається, що при вивченні ситуації
на місцевості комісія встановила, що
квартиру №3 демонтовано. Огороджуючи
земельну ділянку по АДРЕСА_2, ОСОБА_6
встановив бетонний паркан, який
унеможливлює обслуговувати південну
частину будинку ОСОБА_5

Обставини виявлених порушень
підтвердили в судовому засіданні і
допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які безпосередньо на місці
проводили обстеження земельної
ділянки та складали відповідний акт за
виявленими порушеннями, підтвердивши
наявність встановленого паркану на
місці демонтованої частини будинку та
неможливість обслуговувати будинок
іншим співвласником .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК
України власник житлового будинку має
право використовувати помешкання для
власного проживання і проживання
членів своєї сім»ї та інших осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 386
ЦК України власник, який має підстави
передбачити можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до положень ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За таких обставин, коли в судовому
засіданні достовірно встановлено, що
відповідач самочинно, без встановлення
меж земельної ділянки в натрі (на
місцевості) та без виділення у
користування саме йому певної
земельної ділянки відповідно до
належної частки у будинку по АДРЕСА_1,
самочинно збудував паркан, який
унеможливлює доступ позивача до
належної йому частини будинку суд
вважає, що вимоги позивача є
правомірними та підлягають до
задоволення.

Задовольняючи основні позовні
вимоги суд вважає, що в такому випадку,
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України ,
на користь позивача мають бути
стягнуті понесені ним витрати по
справі по сплаті судового збору,
підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 83, 84,88, 212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_5
задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
об'єктом права власності - частиною
будинку АДРЕСА_1, власником якої є
ОСОБА_5, шляхом зобов'язання ОСОБА_6
демонтувати бетонну секцію паркану,
спорудженого ним безпосередньо до
південної частини будинку АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243 грн.60 коп.

Рішення суду може бути
оскаржено шляхом подачі протягом
десяти днів з дня його проголошення
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Чернігівської області через
Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя
Зарічна Л.А.