Справа № 199/4274/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користування
власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до відповідача про усунення перешкод у
користування власністю шляхом
виселення.

В обґрунтування своїх позовних
вимог посилаються на те, що їм на праві
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого 21.01.2003 року Четвертою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, реєстровий №1-66,
належить домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20.11.2006
року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виселено з
домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10.11.2009
року було роз'яснено вищевказане
рішення та зазначено, що неповнолітня
донька ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
підлягає виселенню з даного
домоволодіння разом з батьком, як його
дитина. 20.10.2010 року рішення
Апеляційного суду від 20.11.2006 року було
виконане.

Виходом державного виконавця до
домоволодіння АДРЕСА_1 було
встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом
з неповнолітньою на той час донькою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повторно
заселилися в дане домоволодіння та
проживають в ньому по теперішній час.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду від 14.01.2014 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 були повторно виселені з
домоволодіння АДРЕСА_1, в частині
повторного виселення відповідачки
ОСОБА_3, 1995 року народження, рішення
щодо її виселення, як повнолітньої
особи, не виносилось, до неї окремо не
були заявлені вимоги щодо виселення.

Позивачі, посилаючись на те, що
відповідачка ОСОБА_3 без будь-яких
правових підстав проживає в належному
їм домоволодінні, чим створює
перешкоди у користуванні власністю,
тому просили суд усунути їм перешкоди у
користування власністю та виселити
ОСОБА_3 з домоволодіння АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
просила їх задовольнити, надала
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, причин неявки суду не
повідомив, про день слухання справи
повідомлявся належним чином.

Представник відповідачки у
судовому засіданні проти позову
заперечувала.

Вислухавши пояснення позивачки
та представника відповідачки,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого 21.01.2003
року Четвертою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою,
реєстровий №1-66, в рівних частках по 1/2
частині належить домоволодіння
АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20.11.2006
року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виселено з
домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10.11.2009
року було роз'яснено вищевказане
рішення та зазначено, що неповнолітня
донька ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
підлягає виселенню з даного
домоволодіння разом з батьком, як його
дитина. 20.10.2010 року рішення
Апеляційного суду від 20.11.2006 року було
виконане.

Виходом державного виконавця до
домоволодіння АДРЕСА_1 було
встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом
з неповнолітньою на той час донькою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повторно
заселилися в дане домоволодіння та
проживають в ньому по теперішній час.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду від 14.01.2014 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 були повторно виселені з
домоволодіння АДРЕСА_1, в частині
повторного виселення відповідачки
ОСОБА_3, 1995 року народження, рішення
щодо її виселення, як повнолітньої
особи, не виносилось, до неї окремо не
були заявлені вимоги щодо виселення.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні
(ст.ст. 319, 321 ЦК України).

Позивачі, як власники майна мають
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ними права користування та
розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК
України).

Оскільки відповідачка ОСОБА_3 своїми
діями порушує законні права позивачів
в частині вільного володіння,
розпорядження та користування своїм
майном, проживає в домоволодінні без
будь-яких правових підстав, жодних
договорів на її проживання сторони не
укладали, тому суд вважає ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користування власністю та виселити
ОСОБА_3 з домоволодіння АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користування
власністю шляхом виселення, -
задовольнити.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути
перешкоди у користування власністю та
виселити ОСОБА_3 з домоволодіння
АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судових
витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя