Справа № 243/4584/14
Провадження № 2/243/1962/2014
Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:
головуючої судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Ляшко О.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
цивільну справу позовом ОСОБА_1, треті
особи на стороні позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на
стороні відповідача Горлівська міська
Рада, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення
порушень, не пов'язаних з позбавленням
володіння, відшкодування моральної
19 вересня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5(в процесі роз
гляду справи в якості третіх осіб на
стороні позивача до участі в справі
залучені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третьої особи на стороні відповідача
Горлівська міська Рада ОСОБА_7, ОСОБА_8)
з позовом про усунення порушень, не
пов'язаних з позбавленням володіння,
відшкодування моральної шкоди, в якому
вказав, що він та члени його сім'ї
володіють жилим приміщенням і нежилими
будівлями АДРЕСА_1 на праві спільної
сумісної власності згідно свідоцтву
про право власності на житло, виданого
у відповідності з Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». 18 квітня 2005 р. позивачеві
видатній державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0669 га, із яких 0,0012 га займає нежитлова
буді вля - сарай, яка входить до складу
переліку нежитлових будівель,
віднесених до квартири АДРЕСА_1. В
технічному паспорті на індивідуальний
житловий будинок вищевказана будівля
зазначена літер «В». Сарай
розташований разом із присадиб ною
ділянкою. В сараї, протягом 20 років
зберігаються предмети домашнього
вжитку - пральна машина, швейна машина,
ємкості для води, садово - городній
інвентар, спортив ний інвентар(гумовий
човен, палатка, надувні матраци, мопед,
запчастини до автомобіля, різний
інструмент, будівельні матеріали та
інше. Відповідач ОСОБА_5 з моменту
заселення(1999 р.) не визнає визначені
законом межі його земельної ділянки, а
також його права на сарай. Доступ до
сараю йому був перекритий огорожею із
дерева та металічних пругів. Протягом
осени - зими 2007- 2008 років він взагалі не
міг пройти до свого са раю. 23 травня 2008
р. він виявив, що відповідач
нагромадила цеглу з зовнішнього боку
калитки. ОСОБА_5 в липні 2008 року
спорудила бетонний паркан висотою 2,5 м
значної довжині з зовнішньої сторони
калитки, проходу до сараю, чим
перешкоджала йому та членам його
родини користуватися приватною
власністю, тому йому спричинено мораль
ну шкоду. Просив зобов'язати
відповідача усунути порушення його
прав як власника нежитлової будівлі.а
саме: побудувати в парка ні отвір для
проходу членів його сім'ї до сараю;
убрати всі перешкоди з земельної ділян
ки, яка призначена для проходу до сараю,
і є територією загального
користування, убрати зі стін його сараю
всі навішані предмети і в подальшому не
робити цього без погодження з
власником будівлі, тобто з ним,
відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав, просить його
задовольнити з підстав, наведених в
позовній заяві. Наполягав на розгляді
позовних вимог щодо спірних
правовідносин, які виникли станом на
час звернення його до суду -19 вересня 2008
року. Пояснив, будинок, розташований по
АДРЕСА_1 складається з чотирьох
квартир. Вказаний будинок був
побудований ЦПЄС «Донбасенерго». У
дворі будинку, спочатку його забудови,
стоїть сарай, який представляє собою
прямокутну споруду, що складається з
чотирьох приміщень. Він був
споруджений, як підсобне приміщення
для використання його мешканцями
чотирьох квартир будинку. У кожного
мешканців було своє приміщення, яке
розташовувалось у тому ж порядку, що ї
квартира у будинку. Внаслідок
приватизації він та члени його сім'ї
отримали квартиру АДРЕСА_1 у власність,
отже і тих будівель, які відносяться до
його квартири. Оскільки, сарай мав
чотири секції, одна з яких відноситься
до йо го квартири, вважає, що ця
відокремлена частина і належить їм на
праві власності відповідно до ст. 1
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», що
підтверджується технічним паспортом
КП «Горлівське міське бюро технічної
приватизації». Крім того він та члени
його родини приватизували земельну
ділянку, на який знаходиться їх частина
домоволодіння та територію необхідну
для обслуговування житлового будинку.
У зв'язку з цим, також була
приватизована земельна ділянка під
сараєм(тобто тією частиною, яка є
невід'ємною частиною його частини
будинку(квартири). В цьому сараї
зберігаються будіве льні матеріали,
інструменти, садовий інвентар, запасні
частини до автомобілю. Сарай
розташований посередині двору, отже,
для того щоб дістатися до нього він
повинен пройти повз квартири
відповідачки. Відповідачка чинить йому
перешкоди у користуванні його
власністю. Зе мельна ділянка, на якій
розташована доріжка, по якій можливо
дійти до сараю, розташо вана на землях
виконавчого комітету Горлівської
міської ради, вони не закріплені ні на
праві власності, ні на праві
користування за відповідачем. Також
зазначив, що дійсно рішенням суду від 24
березня 2009 року його позовні вимоги
були задоволені. Після чого рішення
було виконане державним виконавцем.
Втім, після того, як державний
виконавець склав акт про виконання
рішення суду, відповідачка відновила
бетонний паркан, знову навісила речі на
його сарай. Своїми діями відповідачка
створила умови, що перешкоджають
нормальній орга нізації життя його та
всіх членів його сім'ї, позбавила
можливості активного відпочинку з вико
ристанням спортивного приладдя,
запланований невідкладний ремонт
квартири зробити не вдалося (оскільки
будівельні матеріали, інструменти
зберігаються в названому сараї, доступ
до якого неможливий), деревця оказалися
незахищеними від шкідників, в огороді
він нічого не зміг робити. Окрім того,
відповідачка піддає його сарай
руйнівним діям. На приклад, в стійку
дверної коробки вбіли металевий штир
для мотузки для білизни, стійку
розкололи. В серпні 2007 року
відповідачка знесла свою частку сараю,
яка разом з його части ною являла єдину
будівлю. Проте, це з ним узгоджено не
було, його навіть не було поста новлено
до відому. Однак внутрішня перегородка
між його сараєм та часткою сараю від
повідача із дерев'яного щита функції
захисту його речей від води та крадіїв
виконувати не може. Він підготувався
для ремонту сараю, купив новий шифер,
шлакоблок для стін, од нак відповідачка
перекрила йому доступ до сараю.
Внаслідок цього сарай піддається руйну
ванню, речи приходять до непридатного
стану, чим йому спричиняються моральні
страж дання. Всі ці моральні страждання
він оцінює в 5000 грн. Підстави
відшкодування моральної шкоди,
зазначені ним у поясненнях, поданих 06
листопада 2008 року, він їх підтримує.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явилася, подала до суду заяву про
слухання справи у її відсутності, де
проти задоволення позову заперечила,
оскільки вважає, що у позивач відсутні
правовстановлюючі документи на сарай
літер «В», який розташований на
території, які належить до частки
будинку, що належить їй, ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 у рівних частках. Вважає, що
позивачем не надано будь-яких
переконливих доказів того, що сарай
літер «В» належить йому на праві
власності, крім того із матеріалів
справи вбачається, що цей сарай
перебуває у користуванні власників, як
квартири 3, так і квартири 4. та
обставина, що земельна ділянка, під
сараєм, належить на праві власності
позивача, також не є підставою вважати,
що сарай належить йому на праві
власності. Технічний паспорт на який
посилається позивач не є
правовстановлюючим документом, а тому
не може слугувати доказом того, що
сарай літер «В» належить позивачеві на
праві власності. Крім того, вказаний
сарай також позначений і на плані у
технічному паспорті її частини
житлового будинку.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_9. ОСОБА_3
подали заяви з проханням розглянути
справу в їх відсутності, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце розгляду справи судовими
повістками під розписку в судове
засідання не з'явилися, тому суд
розглянув справу в їх
відсутності(а.с.22-24 т.№2).

Представник третьої особи Горлівської
міської ради у судове засідання не
з'явився, подав до суду заяву про
слухання справи у його
відсутності(а.с.36, т. № 2).

Треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_7 у судове
засідання не з'явилися, просили слухати
справу у їх відсутності. Вважають, що
позов не підлягає задоволенню з тих
підстав, що у позивача відсутні
правовстановлюючі документи на сарай
літер «В», який розташований на
території, які належить до частки
будинку, що належить ім та позивачці у
рівних частках. Вважають, що позивачем
не надано будь-яких переконливих
доказів того, що сарай літер «В»
належить йому на праві власності, крім
того із матеріалів справи вбачається,
що цей сарай перебуває у користуванні
власників, як квартири 3, так і квартири
4. Та обставина, що земельна ділянка, під
сараєм, належить на праві власності
позивачеві, також не є підставою
вважати, що сарай належить йому на
праві власності. Технічний паспорт на
який посилається позивач не є
правовстановлюючим документом, а тому
не може слугувати доказом того, що
сарай літер «В» належить позивачеві на
праві власності. Крім того, вказаний
сарай також позначений і на плані у
технічному паспорті їх частини
житлового будинку.

Суд розглядає дані спірні
правовідносини, в межах заявлених
позивачем вимог.

Суд, заслухавши позивача у судовому
засіданні, дослідивши матеріали
справи, їх сукупності, вважає
встановленим наступне.

Згідно свідоцтва про право на житло від
02 листопада 1994 року, виданого
Центральним підприємством електричних
мереж «Донбасенерго» на підставі
наказу № 348 від 01 листопада 1994 року на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить
квартира АДРЕСА_1 в місті Горлівці(а.с.
5). Із технічного паспорту, складеного
КП «Горлівське міське бюро технічної
інвентаризації» 19 серпня 2008 року,
квартири АДРЕСА_1, вбачається, що до
цього будинку відносяться сараї літ.
«Б» та «В»(а.с.7, 10). У відповіді від 05
вересня 2009 року № 224 на запит суду КП
«Горлівське міське бюро технічної
інвентариза ції» повідомили, що
користувачами сараю «В» по АДРЕСА_1 є
квартири № 3 та 4 (а.с. 54).

У відповідності до інформації
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, право власності на
квартиру АДРЕСА_2, зареєстроване за
ОСОБА_5 (1/2 частка), ОСОБА_7 та ОСОБА_8.(по ?
частці за кожним). Підставою реєстрації
права власності є свідоцтво про право
власності від 04 червня 2009 року(т.№2, а.с.
68-79)

Із витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 04 червня 2009 року
квартири АДРЕСА_2, вбачається що до
опису об'єкту нерухомого майна, а саме
квартири № 3 відносять: квартиру А-1,
прибудову а-11, тамбур а7, погріб а9, ганок
а12, козирок а13, господарське приміщення
З, вимощення І, вимощення ІІІ, вимощення
VІІ, вимощення VІІІ, огорожа13, огорожа14,
хвіртка, 15, огорожа 17(т.№1, а.с.151)

Як вбачається із поданих
сторонами доказів, досліджених у
судовому засіданні, володільцем
будинку № 16 із прилеглим до нього
сараєм літер «В» був ПЕС
«Донбасенерго» (а.с.55). Наведена
обставина сторонами не оспорюється та
стверджується даними викопіровки
Горлівського КП «БТІ(а.с.55, т.№1), даними
свідоцтва про право власності від 02
листопада 1994 року, за яким проведення
приватизації АДРЕСА_1 здійснювалося
ПЕС «Донбасенерго» (а.с.5), даними
довідки КП БТІ , з якої вбачається, що
користувачами сараю літер «В» є
власники як квартири №3, так і квартири
№ 4(а.с.54, т. №1).

Згідно даних КП БТІ, сарай літер «В» не
є самовільною забудовою.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», у редакції, яка діяла на час
проведення приватизації квартири
АДРЕСА_1, та не змінена на час розгляду
справи, приватизація державного
житлового фонду(далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків)та
належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.)
державного житлового фонду на користь
громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих Рад народних депутатів
та житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що будинок
АДРЕСА_1 із належною до нього
господарською спорудою - сараєм літер
«В» підлягав приватизації, яка була
проведена, відповідно до норм ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», і внаслідок якого позивач та
члени його сім'ї отримали у спільну
сумісну власність квартиру № 4 у
вказаному будинку та отримали
свідоцтво про право власності на
квартиру.

Суд зважає на норми ч.4 ст.3 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: Абзац перший частини четвертої
статті 3 із змінами, внесеними згідно із
Законом N 5037-VI ( 5037-17 ) від 04.07.2012, якщо
реєстрація прав та їх обтяжень була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав та їх
обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень. Частина
четверта статті 3 із змінами,
внесеними згідно із Законом N 5037-VI ( 5037-17
) від 04.07.2012 .

У відповідності до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» державного житлового фонду», »,
у редакції, яка діяла на час проведення
приватизації квартири АДРЕСА_1, та не
змінена на час розгляду справи,
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають в даній
квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника

квартири (будинку).

У відповідності до ч.2 ст. 10 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» державного житлового фонду», »,
у редакції, яка діяла на час проведення
приватизації квартири АДРЕСА_1, та не
змінена на час розгляду справи,
власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки
у майні будинку. Допоміжні
приміщення (кладовки, сараї і т. ін.)
передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Аналізуючи норми чинного
законодавства, суд приходить до
висновку, що передача господарських
споруд та іншого майна, належного до
багатоквартирного будинку наслідують
долю основної речі, тобто будинку, і
законодавець прямо зазначає наведену
позицію у нормах ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду»
державного житлового фонду».

Наведена правова позиція
закріплена також у ч.2 ст. 382 ЦК України,
згідно із якою, власникам квартири у
дво - або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що проведення
приватизації квартир у будинку АДРЕСА_1
у м. Горлівка, свідчить, що належна до
нього господарська споруда - сарай
літер «В» була передана співвласникам
будинку АДРЕСА_1, у спільну часткову
власність без окремої приватизації
вказаної споруди.

А тому суд приймає до уваги
доводи позивача, в тій його частині, що
сарай літер «В» належить йому на праві
спільної часткової власності в силу ч.4
ст. 355 ЦК України, та відхиляє доводи
відповідача та третіх осіб в тій їх
частині, що будь-яких
правовстановлюючих документів у
позивача на вказану споруду не має,
оскільки належність сараю літер «В» на
праві спільної часткової власності
всім власникам будинку АДРЕСА_1
відповідно до своєї частки у майні
будинку прямо встановлено чинним
законодавством та підтверджується
правовстановлюючими документами на
право власності на частку у будинку.

При цьому доводи відповідача в тій їх
частині, що сарай літер «В» знаходиться
як на плані частки будинку позивача,
так і на плані частки будинку
відповідача, а тому підстав вважати, що
сарай літер «В» належить на праві
власності позивачеві немає, суд не
приймає до уваги, оскільки, як
встановлено судом, сарай літер «В»
складається із чотирьох приміщень,
відповідно до кількості квартир у
будинку, а тому, на плані частки
будинку, якій належить на праві
власності позивача та його членів сім'ї
позначена частина сараю літер «В», якою
користуються власники квартир №4, в той
час як на плані частини будинку, що
належить відповідачці та її членам
сім'ї, зображена частина сараю літер
«В», якою користуються власники
квартир №3.

Як достовірно встановлено у судовому
засіданні, частка сараю літер «В», якою
користуються позивач та члени його
родини, знаходиться на земельній
ділянці, що належить їм на праві
власності (а.с.11, т.№1).

Прохід до цього сараю розташова ний на
земельній ділянці, яка прилягає до
квартири № 3 відповідача, і відноситься
до зе мель Горлівської міської ради. Ця
обставина не заперечується
позивачкою, та підтверджується
інформацією з реєстру прав
нерухомості, планами будинку №16 та
прилеглої до нього території, наданими
сторонами у ході розгляду справи,
копією відповіді № 1-с-89-1-2 від 22 червня
2007 року Горлівської міської ради, з
якої вбачається, що земельні ділянки
мешканцями квартир №1,2,3 будинку
АДРЕСА_1 не приватизовані, знаходяться
у державній власності Горлівської
міської ради (т.№2, а.с.91).

Судом також достовірно встановлено, що
відповідачем зруйновано частину сараю
літер «В», що знаходилася у її та у
членів її сім'ї у користуванні.
Наведена обставина підтверджується
фотографіями, які надані позивачем, а
також даними плану КП БТІ, наданими в
ході справи як відповідачем, так і
позивачем, з якого вбачається
відсутність частини сараю літер
«В»(т.№1, а.с.216). Крім того вказана
обставина не спростована відповідачем.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач перешкоджа ла позивачеві
користуватися належним йому на праві
спільної часткової власності сараєм,
заклавши калитку в паркані цеглинами
та гілками дерев, а в подальшому(станом
на 23 липня 2008 року) спорудила бетонний
паркан, яким закрила хвіртку, через яку
проходив до сараю позивач. Раніше на
проході до сараю встановлювалися різні
предмети. Ці обставини підтверджені
фотографія ми, представленими
позивачем (а.с.12, 27-29, 43).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном, при
цьому відповідно до части ни 2 цієї ж
статті на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
мі сцезнаходження майна. Отже, позивач
як співвласник сараю літер «В» має
право володіти, користуватись та
розпоряджатися ним.

Згідно із ст. 361 ЦК України, співвласник
має право самостійно розпорядитися
своєю часткою у праві спільної
часткової власності.

Нормами ст. 360 ЦК України зокрема
передбачений обов'язок співвласника
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності брати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна.

За змістом ст. 386 ЦК України , держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Приписами ст. 391 ЦК України,
визначається право власника на захист
права власності від порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
шляхом вимагання усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи встановлені у судовому
засіданні обставини та відповідні ним
норми чинного законодавства, суд
приходить до висновку, що відповідачка
своїми діями, тобто закладанням
калитки в паркані цеглинами та гілками
дерев, спорудженням станом на 23 липня
2008 року бетонного паркану, яким закрила
хвіртку, через яку проходив до сараю
позивач, перешкоджа ла позивачеві
користуватися належним йому на праві
спільної часткової власності сараєм
літер «В».

При цьому суд зазначає, що судом
вирішуються спірні правовідносини, в
межах заявлених позивачем вимог та які
виникли станом на час звернення
позивача до суду - 19 вересня 2008 року.

Отже судом не приймаються до уваги
обставини, зазначені позивачем в тій їх
частині, що відповідачка відновила
паркан та навісила речі на сарай без
його дозволу, оскільки як встановлено у
судовому засіданні, спір щодо усунення
перешкод у користуванні спірним майном
за обставин встановлення вказаного
паркану, після виконання рішення суду
від 25 березня 2009 року, вирішений
Центрально-міським районним судом м.
Горлівки Донецької області згідно із
рішенням від 04 квітня 2014 року(а.с.46).

Актом державного виконавця про
виконання рішення суду, з якого слідує,
що відновлений отвір у заборі, убрані
всі речі, навішені на сараї літер
«В»(а.с.232, т. №1), тобто перешкоди
створені відповідачкою станом на 19
вересня 2008 року усунуті.

У відповідності до Постанови Пленуму
верховного Суду України №14 від 18
грудня 2009 року, судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів в державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України, а у випадках,
встановлених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - і за її
межами(частина перша статті 14 ЦПК
України).

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією прав
і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права.

З огляду на викладене, з метою
забезпечення повного захисту прав
позивача на вільне користування,
володіння та розпорядження своїм
майном, суд вважає, що позов у межах
позовних вимог позивача щодо спірних
правовідносин, які виникли на час
звернення позивача до суду в частині
вимог про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом
відновлення отвору у паркані, усунення
перешкод із земельної ділянки
загального користування на шляху до
сараю, прибрання зі стін сараю всіх
навішаних предметів за рахунок
позивачки підлягає до задоволення зі
встановлення порядку виконання
рішення суду у порядку статті 217 ЦПК
України, за яким разі неможливості
виконання рішення суду за рахунок
відповідачки ОСОБА_5, виконання рішення
здійснити за рахунок позивача, із
відшкодуванням витрат, пов'язаних із
виконанням цього рішення зі ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1.

Щодо вимог позивача в частині заборони
навішувати предмети на сарай без його
дозволу у майбутньому, то в цій частині
суд відмовляє в задоволенні позовних
вимог спрямованих у майбутнє, оскільки
суд позбавлений можливості
спрогнозувати правовідносини сторін з
приводу користування сараєм літер «В»
в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи бли зьких родичів. Суд вважає,
що діями відповідача, який з травня 2008
року фактично позбавив його права
користуватися сараєм та речами, яки
зберігаються там, позивачу спричинені
душевні страждання. При визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди
суд вихо дить із глибини фізичних і
моральних страждань, заподіяних
позивачеві, а також того, що в
результаті цього змінився його звичний
життєвий уклад, він був позбавлений
можливос ті зберігати свої речі, у
власному сараї, використовувати речі,
які там вже зберігалися для
організації власного та членів своєї
родини дозвілля та відпочинку,
обробляння земельної ділянки. З
урахуванням викладеного, виходячи з
засад розумності і справедливості, суд
при ходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню у відшкодування
моральної шкоди 150 грн..

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позов задоволено частково, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню відповідно до ст. 88
ЦПК України витрати із сплати судового
збору в розмірі 17 грн. та витрати на
інформаційно - технічне забезпечення
розгляду цивільних справ у розмірі 30
грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 23, 317, 386, 391 ЦК України, ст. 1,8, 10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», керуючись ст. ст. 10-11,
57- 60, 76, 88, 169, 209, 212 - 217 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди в здійсненні права
власності ОСОБА_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на сарай літер «В»,
розташований в м. Горлівці Донецької
області, по АДРЕСА_1, шляхом відновлення
становища, яке існувало до порушення,
та відновлення отвору у паркані зі
сторони земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для
проходу ОСОБА_1 у сарай літер «В»,
убрати всі перешкоди із земельної
ділянки загального користування на
шляху до сараю, убрати зі стін сараю всі
навішані предмети за рахунок ОСОБА_5,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2.

У випадку неможливості виконання
рішення суду за рахунок ОСОБА_5,
відновити отвір в паркані зі сторони
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 для проходу ОСОБА_1 у
сарай літер «В», убрати всі перешкоди
із земельної ділянки загального
користування на шляху до сараю, убрати
зі стін сараю всі навішані предмети за
рахунок ОСОБА_1 з відшкодуванням
витрат, пов'язаних із виконанням
рішення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1.

Стягнути зі ОСОБА_5, зареєстроване
місце проживання: АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, 150(сто п'ятдесят)гривень 00
коп. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_5, зареєстроване
місце проживання: АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, судові витрати у виді
судового збору у сумі 17(сімнадцять) грн.
00 коп., та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільних справ у сумі
30(тридцять) грн.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до суду апеляційної
інстанції через Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у
єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений
16 грудня 2014 року.

Головуюча-суддя:
О.В.Ільяшевич