Справа № 2-65-11
Провадження № 22ц/782/443/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Гаврилюка
В.К.

суддів: Коротенка Є.В.,
Коновалової В.А.

при секретарі : Вербицькому
І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ровеньківського міського
суду Луганської області від 27
листопада 2013 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2010 року позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що з 2000 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою. За час спільного
проживання в шлюбі, остання за спільні
кошти відкрила торгівельний бізнес,
для чого було придбано продовольчі
товари і дві торгівельні точки,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 а
всього на загальну суму 160000 грн. 22
квітня 2010 року шлюб між сторонами був
розірваний, але згоди щодо поділу майна
вони не здобули. Позивач вважає, що їхні
частки в спільному майні є рівними. Він
запропонував відповідачу добровільно
поділити спільне майно, сплативши на
його користь грошову компенсацію за
належну йому 1/2 частину майна, оскільки
він не буде займатись підприємницькою
діяльністю. Але відповідач відмовилась
від добровільного поділу майна. Окрім
того, відповідачу на праві приватної
власності належить житловий будинок з
належними до нього господарськими та
побутовими будівлями і спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_2 Проте,
за час спільного проживання, позивач за
свої власні кошти провів капітальний
ремонт вищевказаної будівлі
орієнтовно на суму 100000 гривень.
Уточнивши позовні вимоги, остаточно
просив суд розділити спільне майно
подружжя та стягнути з відповідачки на
його користь, в рахунок розділу майна,
грошову компенсацію в розмірі 82282 грн.,
а також судові витрати.

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги задоволено, визнано спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 наступне майно: торгівельний
павільйон розташований за адресою:
АДРЕСА_1 вартістю 78945 грн., торгівельний
кіоск, розташований за адресою: АДРЕСА_1
вартістю 17136 грн. Розділено спільне
майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1
торгівельний павільйон розташований
за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 78945 грн.,
торгівельний кіоск розташований за
адресою: АДРЕСА_1 вартістю 17136 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2
частину вартості торгівельного
павільйону, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 в розмірі 39472 грн. 50 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2
частину вартості торгівельного
павільйону, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 в розмірі 8568 грн. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину
грошової компенсації суттєвих
покращень та ремонтно-будівельних
робіт будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 68483
грн., здійсненних подружжям ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, що складає суму в розмірі 34241
грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 суму державного мита,
сплаченого на час подачі позову до суду
в розмірі 527 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі апелянт просить
змінити рішення суду, як постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що
судом неповно встановлені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому просить зменшити розмір
стягнутої грошової компенсації
суттєвих покращень та
ремонтно-будівельних робіт будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 до 5655
грн. 50 коп., розмір грошової суми за ?
частину торгівельного павільйону
зменшити з 39472 грн. до 15487 грн., тобто
стягнути з неї на користь позивача
остаточно грошову суму в розмірі 29710
грн. 50 коп.

До судового засідання з'явилася
представник позивача. Особи, які не
з'явилися до судового засідання
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду справи у відповідності
до вимог ч.ч. 1-5 ст. 74 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
розглянувши справу у межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 02
вересня 2000 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
зареєстровано відділом реєстрації
актів громадянського стану міста
Ровеньки Луганської області за актовим
записом № 199. Рішенням Ровеньківського
міського суду Луганської області від 27
листопада 2009 року розірвано шлюб між
сторонами (а.с. 222), про що також свідчить
свідоцтво про розірвання шлюб серії
НОМЕР_1 (а.с. 5).

ОСОБА_1 є власником торгівельного
кіоску, розташованого АДРЕСА_1 та
торгівельного павільйону (магазину) по
вулиці АДРЕСА_1 Згідно договору
дарування від 27 квітня 2001 року (а.с. 199),
ОСОБА_1 є власником ? частини житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Статтею 61 Сімейного кодексу України
передбачено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

Відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу
України, якщо майно дружини, чоловіка
за час шлюбу істотно збільшилося у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат
другого з подружжя, воно у разі спору
може бути визнане за рішенням суду
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Якщо один із
подружжя своєю працею і (або) коштами
брав участь в утриманні майна,
належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

У зв'язку з тим, що нерухоме
майно-павільйони дійсно є об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя, вони підлягають поділу.

За час перебування в шлюбі сторони
значно поліпшили стан житлового
будинку, оскільки тривалий час мешкали
в ньому та здійснювали ремонтні роботи
за власні кошти.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №2163/23
від 02 березня 2012 року, дійсна ринкова
вартість кіоску АДРЕСА_1 на дату оцінки
25 листопада 2011 року становить 17136
(сімнадцять тисяч сто тридцять шість)
гривень (а.с. 98-103).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №2162/23
від 05 березня 2012 року, дійсна ринкова
вартість торгівельного павільйону
АДРЕСА_1 на дату оцінки 25 листопада 2011
року становить 78945 (сімдесят вісім
тисяч дев'ятсот сорок п'ять) гривень
(а.с. 111-116).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №2161/23
від 12 квітня 2012 року, встановити в який
період часу проводились
ремонтно-будівельні роботи з
поліпшення домоволодіння АДРЕСА_2, не
вбачається можливим через відсутність
методики. Вартість
ремонтно-будівельних робіт, виконаних
в домоволодінні АДРЕСА_2 складає на
дату оцінки 25 листопада 2011 року в
поточних цінах 58777 (п'ятдесят вісім
тисяч сімсот сімдесят сім) гривень.
Вартість проведених покращень в
домоволодінні АДРЕСА_2 складає на дату
оцінки 25 листопада 2011 року 68483
(шістдесят вісім тисяч чотириста
вісімдесят три) гривні. (а.с. 123-130).

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення.

Згідно до ст. 364 ЦК України, співвласник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності. Якщо виділ у натурі частки
із спільного майна не допускається
згідно із законом або є неможливим
(частина друга статті 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Договір про виділ у
натурі частки з нерухомого спільного
майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно ст. 355 ЦК України, майно, що є
у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Колегія суддів зазначає, що судом дана
оцінка та правильно не прийнято до
уваги посилання ОСОБА_1 на те, що вона
передавала позивачу ОСОБА_2 грошову
суму в розмірі 6000 доларів США, оскільки
відповідачем не надано до суду жодних
письмових доказів цього, зокрема,
розписки про отримання грошових коштів
в рахунок вартості 1/2 частини покращень
будинку за адресою: АДРЕСА_2 або з інших
підстав. Крім того, суд обґрунтовано не
прийняв до уваги пояснення свідків,
оскільки вони дійсно містять
протиріччя.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Пунктом 25 передбачено, що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Таким чином, з огляду на висновки
експертиз, зокрема щодо вартості
нерухомого майна-торгівельних кіосків,
суттєвих покращень і
ремонтно-будівельних робіт у житловому
будинку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_2, суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позивач має право на
грошову компенсацію в розмірі 1/2
частини, що складає 82282 (вісімдесят
вісім тисяч двісті вісімдесят дві)
гривні і позивач наполягає на
отриманні саме грошової компенсації,
розмір якої відповідачка частково не
визнає і не бажає вносити будь-які суми.

Суд дав належну оцінку вказаним
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :