Справа № 352/870/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1569/2014
Головуючий у 1 інстанції Гургула В.Б.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого- судді
Фединяка В.Д.

суддів:
Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
ухвалу Тисменицького районного суду
від 05 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, реєстраційної служби
Тисменицького районного управління
юстиції в Івано-Франківській області
про витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тисменицького районного
суду від 05 червня 2014 року відмовлено у
задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про вжиття
заходів забезпечення позову в межах
провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_4, реєстраційної служби
Тисменицького районного управління
юстиції в Івано-Франківській області
про витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 ставиться питання про
скасування оскаржуваної ухвали з
поставленням нової про задоволення
заяви про забезпечення позову,
посилаючись на те, що ухвала суду
першої постановлена з порушенням норм
процесуального права, так як судом
першої інстанції не враховано, що не
вжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у даній справі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоч про час та місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку, що
відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розгляду цієї справи в їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК
України наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги з таких
підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову
у забезпеченні позову, суд першої
інстанції виходив з відсутності
реальної небезпеки, яка б передбачала,
що невжиття заходів забезпечення
позову може призвести до утруднення чи
неможливості в майбутньому виконання
рішення суду. Представником позивачки
не надано доказів, які б свідчили про
те, що невжиття заходів забезпечення
позову може призвести до наслідків,
зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Висновок суду є передчасним і
погодитись з ним не можна.

За змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК) єдиною підставою для забезпечення
позову є відповідне клопотання у формі
мотивованої заяви будь-якої з осіб,
котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається
на будь-якій стадії розгляду справи
після відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

У вирішенні питання про
забезпечення позову суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
такого: розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення суду
в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Відповідно до роз'яснень пп. 4, 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Як вбачається з виділених
матеріалів справи і встановлено
судом, у квітні 2014 року ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом про
витребування майна з чужого
незаконного володіння посилаючись на
те, що згідно договору дарування їй
належить житловий будинок з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
Тисменицького району
Івано-Франківської області та земельна
ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
площею 0,0156 га, який поза її волею
перейшли у власність ОСОБА_4, який
може відчужити зазначене майно, що
може утруднити чи зробити неможливим
можливе виконання рішення суду у цій
справі.

За змістом ухвали Тисменицького
районного суду від 12 червня 2014 року про
залучення до участі у розгляді
справи в якості співвідповідача
ОСОБА_7 підтверджується, що спірний
будинок перебував предметом судового
спору і можливо може бути відчуженим.

Згідно п.7 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
22.12.2006 року "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, в тому числі й
на стадії апеляційного провадження,
якщо заява про це надійшла до суду
апеляційної інстанції або її
неправильно вирішив суд першої
інстанції.

За таких обставин, оскаржувана
ухвала не відповідає вимогам п.1ч.1ст.152,
ч.3 ст.153 ЦПК України, тому підлягає
скасуванню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312
цього Кодексу з постановленням нової
ухвали про задоволення заяви ОСОБА_2
про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 151 - 153, 303, 304, ст. ст. 312 - 315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити. Ухвалу
Тисменицького районного суду від 05
червня 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Задовольнити заяву представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення
позову та накласти арешт на житловий
будинок, який розташований за адресою:
Івано-Франківська область,
Тисменицький район, АДРЕСА_1, та
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,0156 га, яка розташована за
адресою: Івано-Франківська область,
Тисменицький район АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_4.

Ухвала в касаційному порядку
оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя В.Д.Фединяк

Судді:
А.Ю.Малєєв

О.Є.Меленко