АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №428/236/13-ц
Головуючий 1 інст. - Кордюкова Ж.І.
Провадження № 22ц/790/7561/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Макарова
Г.О.,

суддів: Кіся П.В.,
Кіпенка І.С.,

за участю секретаря -
Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" - Шуліка Аліни
Володимирівни на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 25 вересня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

16.01.2013 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, у якому
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором № DNH4KP88191022 від
03.06.2006 року у розмірі 90334,19 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 14 037,40 грн.,
заборгованість за відсотками 32 169,64
грн., заборгованість з пені 39 349,33 грн.,
штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф
(відсоток від суми заборгованості) 4 277,82
грн. та суму судового збору.

У судовому засідання представники
позивача підтримали позовні вимоги у
повному обсязі та просили їх
задовольнити. Згодом представники
позивача в судове засідання не
з'явились. До початку судового
засідання від представника позивача
Слостіна А.Г. до суду надійшла його
заява про розгляд справи без його
участі, в якій він підтримав позовні
вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позов не визнав. Суду пояснив, що він
ніякого договору з КБ «Приватбанк» не
укладав. Просив суд відмовити в
задоволенні позову в зв'язку з
пропуском строку позовної давності.
Згодом в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином повідомлявся про
місце, день і час розгляду справи.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 25 вересня
2014 року позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 03.06.2006 p. №DNH4KP88191022 в сумі 33 473
(тридцять три тисячі чотириста
сімдесят три) грн. 42 коп. та судовий збір
в сумі 334 (триста тридцять чотири) грн.

На вказане рішення представником
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліка
Аліною Володимирівною подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить
скасувати рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 25
вересня 2014 року у справі № 428/236/13-ц та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Шуліка А.В. підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307 Цивільного
процесуального кодексу України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:
змінити рішення.

Відповідно до п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України,
визначено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу
України проценти за договором кредиту
є платою за користування грошовими
коштами та є частиною поняття
«кредиту».

Статтею 509 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 526 зазначеного Кодексу,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання. У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема спала
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання забезпечується, зокрема
неустойкою, яка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання. (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Приписами ст. 625 Цивільного кодексу
України , визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи з аналізу ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, суд може за власною
ініціативою зменшити розмір неустойки,
через її неспівмірність із розміром
основного боргу, а також з урахуванням
інших обставин справи.

При цьому проценти, які підлягають
сплаті згідно з положеннями статей 1054,
1056-1 ЦК України, у такому порядку не
підлягають зменшенню через не
співмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Статтею 259 Цивільного кодексу України,
передбачається зміна тривалості
позовної давності: позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій формі
(ч. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» суд виходив з того,
що згідно кредитного договору від
03.06.2006 p. №DNH4KP88191022 відповідач отримав
кредит у розмірі 14 037,38 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом строком на
42 місяці з 03.06.2006 р. по 03.12.2009 р.
Відповідач належним чином не виконав
зобов'язання за договором, у зв'язку з
чим станом на 28.12.2012 р. утворилась
заборгованість в сумі 90 344,19 грн.
строком на 42 місяці з 03.06.2006 р. по 03.12.2009
р., включно. Погашення кредиту повинно
здійснюватись з 21 по 28 число кожного
місяця, шляхом надання позичальником
грошових коштів (щомісячний платіж) в
сумі 508,03 грн.

Строк позовної давності за договором є
збільшеним та становить п'ять років
оскільки п. 5.5. «Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам»
(«Розстрочка») (Стандарт) встановлено,
що терміни позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки пені, штрафів за
даним договором встановлюються
сторонами тривалістю 5 років.

На користь позивача було стягнуто
заборгованість по кредитному договору
від 03.06.2006 p. №DNH4KP88191022 за період з 16.01.2008
р. по 16.01.2013 р. в сумі 33 473 грн. 42 коп. та
судовий збір в сумі 334 грн., з яких
заборгованість за кредитом - 4 273,66 грн.;
заборгованість за відсотками 24 924,76
грн.; заборгованість з пені 4 273,66 грн.

Однак, погодитися з таким висновком
колегія суддів не може.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором №DNH4KP88191022
станом на 16.01.2008 р. заборгованість за
кредитом по щомісячним платежам
складається з простроченого сальдо в
сумі 4273, 66 грн. та з поточного сальдо в
сумі 9763,74 грн. Прострочене сальдо
відображає розмір заборгованості, який
повинен був сплатити відповідач за
період з 03.06.2006 р. по 29.12.2007 р. Поточне
сальдо відображає розмір
заборгованості, який повинен був
сплатити відповідач за період з 30.12.2007
р. по 03.12.2009 р.

Одже, в межах 5-річного строку позовної
давності стягненню підлягає 9763,74
грн.Підстав не довіряти розрахунку
позивача судом першої інстанції не
встановлено. Згідно з умовами
кредитного договору плата за
користування кредитом встановлена

у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку
заборгованості, а при порушенні
зобов'язань в розмірі 6% на місяць, в
обмін на зобов'язання позичальника
повернути кредит, сплатити відсотки,
комісію в розмірах га в строки,
встановлені в Заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Враховуючи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України, колегія вирішила змінити
розмір пені та визначити її у розмірі
9763,74 грн.

Відповідно до п. 5.3.«Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам»
(«Розстрочка») (Стандарт), при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5
% від суми заборгованості.

Позивач зобов'язання за даним
Договором виконав у повному обсязі,
надавши відповідачу кредит у розмірі,
передбаченому умовами Кредитного
договору.

ОСОБА_2 не погасив заборгованость за
Кредитом, відсотками, комісією, а також
іншими витратами відповідно до умов
Договору.

Судова колегія вважає визначити розмір
заборгованості ОСОБА_2, який підлягає
стягненню за договором №DNH4KP88191022 в сумі
47640,54 грн, який складається з
наступного: заборгованість за кредитом
- 9763,74 грн., заборгованість за
відсотками 24924,76 грн., заборгованість з
пені 9763,74 грн., штраф (фіксована частина)
500 грн., штраф (відсоток від суми
заборгованості) 3288,30 грн.

Таким чином, при вирішенні справи суд
першої інстанції в порушення ст.ст. 212-124
ЦПК України на вищенаведене уваги не
звернув , неповно з'ясував обставини
справи , належним чином не перевірив
доводи позивача, тому оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК
України щодо законності та
обґрунтованості, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
судового рішення і ухвалення нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Судові витрати згідно ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України,
розподіляються відповідно до
пропорційно задоволених позовних
вимог, а саме з ОСОБА_2 підлягає
стягненню на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» документально
підтверджені судові витрати, які
складаються зі сплати судового збору:
при зверненні з позовною заявою до суду
першої інстанції у розмірі 476,41 грн. та
при подачі апеляційної скарги у
розмірі 238,20 грн, а всього у розмірі 714,61
грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" - Шуліка
Аліни Володимирівни - задовольнити
частково.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 25 вересня
2014 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 03.06.2006 № DNH4KP88191022 в розмірі 47 640,54
(сорок сім тисяч шістсот сорок) гривень
54 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» судовий
збір у розмірі 714 (сімсот чотирнадцять)
гривень 61 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді колегії -