Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Шептицька
С.С.

за участі третіх осіб та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
„Оранта" на рішення Рівненського
міського суду від 4 листопада 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
„Оранта", треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,:
ОСОБА_2, ОСОБА_3; про стягнення
страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 4 листопада 2014 року зазначений
позов задоволено: стягнуто із
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" (далі - НАСК "Оранта"
або Страховик) на користь ОСОБА_1 50 000
гривень страхового відшкодування і 1
713,64 гривень судових витрат.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі відповідач покликається на його
необґрунтованість через порушення
судом норм процесуального і
матеріального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та невідповідність
висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про
недодержання вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України щодо законності і
обґрунтованості оскаржуваного рішення
та оцінювання доказів у справі.
Посилаючись на роз'яснення п.16
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" та вимоги ст. 33
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", вважала, що в
разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку надати письмове повідомлення
страховику про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого
Моторно-транспортним страховим бюро
України зразка шкода відшкодовується
її завдавачем.

На її думку, матеріали справи не
містять доказів про те, що ОСОБА_3 у
передбачений законом строк і порядок у
письмовій формі повідомляв НАСК
„Оранта" про настання
дорожнього-транспортної пригоди, що
сталася 6 вересня 2013 року. Також позивач
не надав транспортний засіб для огляду
представнику Страховика, а
автотоварознавчу експертизу проведено
без участі НАСК "Оранта".

Вважає, що висновок експерта
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру №
70 від 07.10.2013 року складено з порушенням
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів.
Зазначені порушення позивачем усунуті
не були. ОСОБА_1 не було надано
протоколу огляду, калькуляції
ремонтних робіт, фототаблиць
пошкодженого транспортного засобу,
документів, що підтверджують
кваліфікацію експерта.

З цих міркувань просить рішення
Рівненського міського суду від 4
листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Іншими особами, які беруть участь у
справі, рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі та з'явились
в судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу слід
частково задовольнити.

Матеріалами справи встановлено, що 6
вересня 2013 року приблизно о 10 год. 10 хв.
ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки
автомобілем „ВАЗ-2109", держ. номерний
знак НОМЕР_1, на автодорозі
Городище-Рівне-Старокостянтинів 143
км+050 м., на перехресті нерівнозначних
доріг, повертаючи ліворуч не надав
переваги в русі автомобілю „Renault Scenic",
держ. номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2 та допустив
зіткнення з даним автомобілем,
унаслідок чого обидва транспортні
засоби зазнали механічних пошкоджень.

31 жовтня 2013 року кримінальне
провадження №20000344 від 06.09.2013 року
закрито ст. слідчим СУ УМВС України в
Рівненській області в зв'язку з
відсутністю в діянні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286
КК України (а.с. 5-7).

Постановою Рокитнівського районного
суду від 6 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено
адміністративне стягнення у виді 340
гривень штрафу (а.с. 9-10).

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України
постанова у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Та обставина, що відповідальність
ОСОБА_3 застрахована НАСК "Оранта",
сторонами не заперечується. Про цей
факт свідчить також і Поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС2411510, де зазначено про дію
договору з 23 травня 2013 року по 22 травня
2014 року. Ліміт відповідальності на
одного потерпілого за шкоду, завдану
майну, становить 50 000 гривень.

Власником автомобіля „Renault Scenic", держ.
номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_1 , що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3.

З висновку експерта-автотоварознавця
№70 від 01.10.2013 року, зробленого в ході
досудового розслідування, що внесене
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань №0000344 від 06.09.2013 року
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України, вбачається, що
матеріальний збиток, завданий
власникові автомобіля "Renault Scenic", держ.
номерний знак НОМЕР_2, у результаті
пошкодження у дорожньо-транспортній
пригоді на момент проведення
експертизи склав 57 744, 96 гривень (а.с.
11-15).

Вважаючи, що оскільки після
неодноразових звернень відповідач не
задовольнив його вимогу про сплату
страхового відшкодування, чим порушив
його суб'єктивне цивільне право,
позивач у липні 2014 року звернувся до
суду з вимогою стягнути на його користь
із НАСК "Оранта" суму страхового
відшкодування у межах ліміту
відповідальності, тобто 50 000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та застосувавши до спірних
відносин норми матеріального права,
які підлягали застосуванню, судом
першої інстанції зроблено правильний
висновок, що дорожньо-транспортна
подія є страховим випадком, у зв'язку з
чим відповідальність зі сплати
страхового відшкодування на користь
позивача покладається на НАСК "Оранта".

З матеріалів справи вбачається, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_3 потрапив з тілесними
ушкодженнями у вигляді закритої
черепно-мозкової травми зі струсом
головного мозку, поєднаного з
осадженням лобної ділянки голови,
забою грудної клітини з наявністю
крововиливу на лівій половині грудної
клітини, забою правового кульшового
суглоба, які згідно з висновком
судово-медичної експертизи від 29.10.2013
року №1166 відносяться до легких з
короткочасним розладом здоров'я (а.с.
5-7).

Водій застрахованого транспортного
засобу наполягає на тому, що під час
перебування у лікарні його матір
віднесла до Страховика письмову
заяву-повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, що
частково збігається з наявною на а.с. 21
листом-відповіддю НАСК "Оранта" від 13
лютого 2014 року.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 19 своєї постанови від 01.03.2013
року №4 "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки", видно, що з урахуванням
змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону
України "Про страхування" у разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
переконатися, що ця подія є страховим
випадком, і має оцінюватися судом у
кожному конкретному випадку.
Наприклад, несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку (пункт 5 частини
першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини
першої статті 991 ЦК) може бути підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком. При цьому суди також повинні
мати на увазі, що порушення
страхувальником визначеного договором
страхування строку подання документів,
що стосуються страхового випадку, не є
порушенням визначеного договором
строку повідомлення про настання
страхового випадку.

Обставин, що перешкоджали би НАСК
"Оранта" дізнатися про те, що
дорожньо-транспортна пригода є
страховим випадком, відповідачем
наведено не було. Більше того, своїм
листом №09-03-092656 від 13.02.2014 року
Страховик сам погодився, що
дорожньо-транспортна пригода, яка
відбулася 6 вересня 2013 року на
автодорозі
Городище-Рівне-Стракостянтинів 143 км +
050 м за участю автомобілів „ВАЗ-2109",
держ. номерний знак НОМЕР_1, та „Renault
Scenic" держ. номерний знак НОМЕР_2, носить
ознаки страхового випадку (а.с. 21).

Таким чином спростовуються доводи
апеляційної скарги про недодержання
ОСОБА_3 вимог п. 33.1.4 ст. 33 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" щодо неподання у триденний
строк з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди
письмового повідомлення встановленого
зразка.

Не можна погодитися і з покликаннями
автора скарги про покладення обов'язку
відшкодувати матеріальну шкоду на її
заподіювача, оскільки ОСОБА_3, беручи
участь у суді першої інстанції як третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, відмовився від
добровільного відшкодування за
власний рахунок, що вказує про
обґрунтованість права позивача
пред'явити позов до Страховика.

Хибними є міркування особи, яка подала
апеляційну скаргу, про те, що висновок
експерта-автотоварознавця при
досудовому розслідуванні, внесеному до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань №0000344 від 06.09.2013 року
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України, є висновком експерта в
розумінні вимог ст. 66 ЦПК України. Крім
того, НАСК "Оранта" покликається на
порушення судом правил ч. 6 ст. 147 ЦПК
України щодо диспозитивності висновку
експерта і оцінки його в сукупності з
іншими доказами й положень Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів, що
затверджена 24 липня 2009 року Наказом
№133551159, зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 4 серпня 2009 року №72416740.

Норми ч. 1 ст. 64 ЦПК України
передбачають, що будь-які документи,
акти, довідки, листування службового
або особистого характеру або витяги з
них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи, є письмовими доказами.

Оскільки експертиза проводилася в
кримінальному судочинстві й не за
правилами, встановленими цивільним
процесуальним законом, тому висновок
експерта-автотоварознавця, що
міститься на а.с. 11-15 і поданий ОСОБА_1 як
додаток до позовної заяви, слід вважати
саме письмовим доказом, який
оцінюється судом згідно зі ст.ст. 64, 212
ЦПК України.

Разом з тим, Поліс №АС2411510
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
ОСОБА_3 містить вказівку про розмір
франшизи, який становить 510 гривень.

Норми п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачають, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
ману потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як убачається, суд першої інстанції на
викладене положення закону уваги не
звернув, що призвело до помилкового
стягнення разом зі страховим
відшкодуванням й франшизи, яка не
підлягає стягненню зі Страховика.

Незастосування норм матеріального
права, які підлягали застосуванню,
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
мотивом для зміни оскаржуваного
рішення зі зменшенням розміру
страхового відшкодування на розмір
франшизи.

На підставі п. 12.1 ст. 12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від
4 листопада 2014 року змінити, зменшивши
розмір страхового відшкодування, що
підлягає стягненню із Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" на користь ОСОБА_1, із 50 000
(п'ятдесят тисяч) гривень до 49 490 (сорок
дев'ять чотириста дев'яносто) гривень.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: