АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9415/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бондаренко Г. В. Доповідач -
Петренко І.О. Категорія 81
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Синельниківського
міськрайонного управління юстиції на
ухвалу Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2014 року по справі
за поданням Синельниківського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України до виконання
аліментних зобов'язань ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні подання
державного виконавця
Синельниківського МУЮ
Дніпропетровської області про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України до виконання аліментних
зобов'язань ОСОБА_2 (а.с.57-58).

В апеляційній скарзі ВДВС
Синельниківського МУЮ
Дніпропетровської області просить
ухвалу скасувати, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права(а.с.60-62).

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити , а ухвалу суду залишити без
змін з таких підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" передбачено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон, наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших
органів(посадових осіб) вирішується
судом за місцезнаходженням органу
державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Із справи вбачається, що 19 травня 2014
року державним виконавцем ВДВС
Синельниківського МРУЮ
Дніпропетровської області відкрито
виконавче провадження ( ар. сп. 47) на
підставі виконавчого документа:
виконавчого листа № 191/4121/13-ц від 12
травня 2014 року, виданого
Синельниківським міськрайонним судом
Дніпропетровської області про
стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н, на
користь осіб або закладу, де будуть
проживати діти (ОСОБА_3) в твердій
грошовій сумі в розмірі 800 грн. з усіх
видів заробітку (доходу) боржника, але
не менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, щомісячно на
утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення
найстаршою дитиною повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_4 р., включно ( ар. сп. 48).

Боржниця є громадянином України,
добровільно рішення суду не виконує,
кошти на утримання дітей не сплачує,
даний факт підтверджується
матеріалами виконавчого провадження, а
саме розрахунком заборгованості ( ар.
сп. 51). Боржниця мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, відомості щодо його
працевлаштування відсутні, допомогу в
центрі зайнятості, а також дохід у
вигляді пенсії, іншого виду доходу, з
якого можливо провести утримання, не
отримує ( ар. сп. 52,53,54).

Заборгованість по сплаті аліментів
станом на 01 вересня 2014 р., згідно
складеного розрахунку становить - 9333,33
грн.( ар. сп. 51).

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції надано вірної оцінки
обставинам справи, зокрема державним
виконавцем належними та допустимим
доказами не підтверджено факт ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
не надано доказів того, що боржник
належним чином був повідомлений про
необхідність з'явитись до виконавчої
служби, з приводу виконання
зазначеного виконавчого листа, не
надано доказів про вручення боржнику
постанови про відкриття виконавчого
провадження , відсутні докази про
отримання боржницею викликів до
відділу ВДВС, докази вживання заходів
щодо розшуку боржника.

Тому, колегія суддів приходить до
висновку про те, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються, і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність ухвали суду, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права не можуть бути
взяті до уваги, оскільки зазначені
доводи не спростовують висновки про
відсутність підстав для обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи, та
фактично являються незгодою з
висновками суду по оцінці наданих
доказів та існуючих обставин справи,
тож суд дійшов вірного висновку щодо
необхідності відмовити державному
виконавцеві в задоволенні подання щодо
обмеження права виїзду за кордон
ОСОБА_2

Так , посилання в апеляційній скарзі на
те , що згідно довідки-розрахунку
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів сукупно перевищує суму
відповідних платежів за шість місяців ,
самі по собі не підтверджують і не
спростовують факт ухилення боржниці
від виконання ними зобов»язань , а з
наданих з поданням документів не можна
зробити висновок про те , а чи відомо
взагалі боржниці про наявність у неї
вище вказаних зобов»язань.

Тому, колегія суддів вважає, що ухвала
суду постановлена з дотриманням норм
матеріального і процесуального
законодавства, у зв'язку із чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню
через свою недоведеність, а
оскаржувана ухвала - залишенню без
змін.

Підстав для скасування ухвали не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Синельниківського
міськрайонного управління юстиції -
відхилити.

Ухвалу Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- С.П.Котушенко

- М.М.Романюк