АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

при секретарі Данилко О.А.

з участю сторін: позивача -ОСОБА_1,

його
представника–ОСОБА_7,

відповідача - ОСОБА_3,
його представника - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом
вселення у житловий будинок, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 31 жовтня 2014
року,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом про усунення ОСОБА_3
перешкод в користуванні власністю
шляхом вселення у житловий будинок.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
період часу з 1971 року по 2002 рік
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5. За час спільного проживання у
них виникло право приватної власності
на житловий будинок АДРЕСА_1. На
підставі рішення Кіцманського
районного суду від 13 травня 2010 року,
даний житловий будинок було поділено, і
йому на праві приватної часткової
власності належить 51/100 частина
будинку, яка 17 травня 2012 року
зареєстрована в Кіцманському РБТІ.

___________________________________________________________________

№ 22ц/794/1653/ 2014 р.
Головуючий у І
інстанції: Мізюк В.М.

Категорія: 43

Суддя-доповідач Владичан А.І.

Зазначав, що 49/100 частин, житлового
будинку, які відповідно до рішення
суду, належали колишній дружині ОСОБА_5,
на підставі договору дарування,
подаровано синові ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 стверджував, що з дня
постановлення судом рішення і до цього
часу, із вини колишньої дружини ОСОБА_5
та сина ОСОБА_3, він позбавлений
можливості вселитися у належну йому на
праві

власності частину житлового будинку,
оскільки вони замінюють запірні замки
на хвіртці та вхідних дверях житлового
будинку та утримуванням собаки великої
породи, не впускають його на подвір'я.

На його неодноразові скарги до
Кіцманського РВ УМС отримував
відповіді про відсутність
протиправних дій зі сторони
відповідачів, вважає дані відповіді
необґрунтованими.

Крім того, на даний час відповідач
без будь якої технічної документації,
відповідних дозволів та його згоди,
веде будівельні та монтажні роботи,
самочинно вносить зміни в тій частині
житлового будинку, яка належить йому на
праві власності, а тому просив позов
задовольнити, і зобов'язати ОСОБА_3
усунути перешкоди у користуванні ним
власністю, шляхом вселення у житловий
будинок.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 31 жовтня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 31 жовтня 2014
року є незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи та зробив висновки,
що не відповідають обставинам справи.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що судом першої
інстанції в порушення норм
процесуального права залишено без
розгляду та задоволення його
клопотання про заборону відповідача
здійснювати будь-які будівельні чи
монтажні роботи в частині житлового
будинку, яка йому належить. Також суд в
своєму рішенні прийшов до
неправильного висновку, що позивач
зобов'язаний провести переобладнання
будинку, згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
оскільки висновок судової експертизи
не був предметом дослідження у цій
цивільній справі. Крім того зазначає,
що не здійснив переобладнання своєї
частини житлового будинку із-за
відсутності доступу до будинку.

Також вказує, що суд свідомо
проігнорував вимоги та докази, які
свідчать, що відповідач чинить йому
перешкоди у користуванні власністю, а
саме самовільно демонтував вхідні
двері в належну йому частині будинку,
не допускає його на подвір'я будинку,
перешкоджає його вселенню у цей
будинок .

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції прийшов хибного висновку, що
ним не надано належних доказів
порушення його права, оскільки про це
порушення також свідчить відповідні
скарги до райвідділу міліції, тому
просив суд скасувати рішення
Кіцманського районного суду та
постановити нове рішення про повне
задоволення його позовних вимог.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню,
враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний
суд перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті та
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що ні позивачем ні його
представником не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог, а
саме того, що відповідачем чиняться
перешкоди у користуванні позивачу його
власністю.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Судом вірно встановлено, що згідно
рішення Кіцманського районного суду
від 13 травня 2010 року, ОСОБА_1 являється
власником 51/100 ідеальних часток в
будівлях, що розташовані по АДРЕСА_1,
49/100 ідеальних часток у вищевказаних
будівлях належить ОСОБА_5

Відповідно до договору дарування
житлового будинку від 27 грудня 2010 року
ОСОБА_5 подарувала своєму синові
ОСОБА_3, 49/100 частини житлового будинку з
господарськими спорудами.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно статті 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку,встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
окрім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Дослідивши матеріали справи
колегією суддів встановлено, що жодних
доказів, які б підтвердили факт
перешкоджання позивачу у здійсненні
ним права користування власністю
відсутні. Також в матеріалах справи, не
містяться посилання на докази, яким
чином відповідач перешкоджає вселенню
позивача в належну йому на праві
спільної часткової власності частину
житлового будинку і своїми діями
незаконно позбавляє його права
власності на належне йому нерухоме
майно.

Посилання апелянта на те, що він
неодноразово звертався із скаргою до
Кіцманського РВ УМВС, Лужанської
селищної ради, не являються належним
доказом в підтвердження позовних
вимог, оскільки згідно висновку - 1364 від
15.06.2013 року у діях відповідачів
відсутні ознаки адміністративного
правопорушення, жодних дій, з їхнього
боку які б перешкоджали ОСОБА_1 вони не
здійснюють.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що
судом першої інстанції в порушення
норм процесуального права залишено без
задоволення його клопотання про
заборону відповідачу здійснювати
будь-які монтажні і будівельні роботи,
оскільки згідно протоколу огляду
будинковолодіння зазначено, що вхідні
двері, які ведуть в належну йому
частину будинку відсутні, кругом
будинку знаходиться будівельне сміття,
у дворі наявний пес бійцівської породи,
є доказом того, що відповідач навмисно
та протиправно чинить йому перешкоди у
користуванні та розпорядження
власністю, перешкоджає його вселенню у
будинок..

З даним аргументом апелянта колегія
суддів погодитьсь не може, оскільки
відсутність вхідних та міжкімнатних
дверей житлових кімнат, відсутність
підлоги у всьому приміщенні (частки)
будинку, а також те, що у дворі наявний
пес бійцівської породи, а кругом
будинку знаходиться будівельне сміття
не являються доказами того, що позивачу
чиняться перешкоди у користуванні
будинком.

В даному випадку, суд першої інстанції
правомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, за
безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити .

Рішення Кіцманського районного
суду Чернівецької області від 31 жовтня
2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: