АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 2/754/1392/14
Головуючий у 1-ій інстанції - Зотько Т.А.
Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

у складі головуючого - судді:
Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А.,
Семенюк Т.А.,

при секретарі:
Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 28.07.2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Головне управління юстиції у м. Києві
про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 28.07.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про усунення від
права на спадкування, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу в якій просив просить скасувати
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 28.07.2014 року та постановити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю. В
обґрунтування своїх вимог зазначає, що
під час розгляду справи судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_2 просила задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
доводів. Представник відповідача
ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної
скарги заперечував, вважаючи, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з того, що в ході розгляду
справи, суду не було надано достатніх
доказів, які б свідчили про те, що
спадкодавець тривалий час перебував у
безпорадному стані через похилий вік
або тяжку хворобу, що за життя у
встановленому законом порядку він був
визнаний особою, яка потребує
сторонньої допомоги, в той час як сама
по собі наявність у спадкодавця
захворювань не свідчать про
безпорадність його стану, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Колегія суддів погоджується з
рішенням суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
суд при вирішенні такої справи згідно з
вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити
як факт ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30 травня
2008р. «Про судову практику у справах про
спадкування» ухилення особи від
надання допомоги спадкодавцеві, який
її потребував, полягає в умисних діях
чи бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню
судом питання, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб, чи
мав спадкоємець матеріальну та фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має
значення сукупність обставин: ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги при можливості її надання,
перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї
особи. Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у віці 82
років, на його майно - 1/2 частину, яка
складається з 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею
0,0404 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 -
відкрилась спадщина.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6, як діти померлого
ОСОБА_5 є єдиними спадкоємцями першої
черги за законом.

Також судом установлено, що хоча
спадкодавець і був інвалідом ІІ групи,
проте, не перебував у безпорадному
стані, внаслідок похилого віку, тяжкої
хвороби або каліцтва,був матеріально
забезпеченою людиною, а навіть сам
допомагав своїм дітям.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що вимога
позивача є необґрунтованою та
недоведеною, оскільки відсутня
сукупність обставини, при яких можливе
усунення особи від права на
спадкування.

Вірним є висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про усунення від
права на спадкування, оскільки,
передбачених законом підстав для їх
усунення від спадкування немає.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 28.07.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: