Справа № 456/4488/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4600/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 06 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, Стрийської міської ради
Львівської області, Інспекції
Архітектурно-будівельного контролю
Львівської області про визнання права
власності на спадщину в порядку
спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом в якому з урахуванням уточнень
просить суд визнати за ним право
власності на спадкове майно - 3/4 частини
житлового будинку та на 3/4 частини
господарських будівель та споруд, а
саме: підвал а4, а5, сходи а1, прибудова а2,
літня кухня Б, гараж В, вбиральня Д,
сарай Е, навіс Є, вимощення а і д,
огорожа 1, ворота 2, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом, після смерті матері ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та після
смерті батька ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке належало їм на
праві спільної сумісної власності. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що його батьки
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за час спільного
проживання побудували будинок,
придбали автомобіль та заощадили
грошові вклади. На день смерті його
матері він був неповнолітнім, його
батько ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_5
відмовилися від своїх часток у
спадщині на його користь і він
успадкував автомобіль і грошові вклади
(спадкова справа №56/1980р.). На будинок та
господарські споруди
правовстановлюючі документи були
відсутні і тому нотаріальна контора
свідоцтво про право на спадщину не
видала. Він все своє життя проживав у
вказаному будинку разом з батьками, а
його сестра - відповідач у справі пішла
жити у житловий будинок АДРЕСА_2.
Вважає, що долучені до позовної заяви
рішення та акти органів місцевого
самоврядування свідчать про законне
набуття батьками права власності на
вказане будинковолодіння. За життя
батько ОСОБА_7 збудував прибудову,
провів переобладнання кухні та
коридору під житлову кімнату, які
згідно технічного паспорту вважаються
самочинно збудованими. До смерті
батька він проживав разом з ним та
сім'єю у будинку, опікувався ним,
доглядав його, а після смерті, поховав
та залишився проживати у будинку. Однак
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
будинок, він не може належним чином
оформити всі документи та стати
власником, а тому просить визнати за
ним право власності на 3/4 частини
будинковолодіння з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 06 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що рішення є необґрунтованим
у зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи. Вказує, що
самочинною забудовою є лише прибудова
а2 площею 12.7 кв. м., а тому безпідставним
є твердження суду, що житловий будинок
є самочинно добудованим і
перебудованим, а визнання права
власності на 3/4 його частини без
введення будинку в експлуатацію не
відповідатиме вимогам чинного
законодавства. Окрім того зазначає, що
він просив районний суд визнати за ним
право власності на 3/4 частини
спадкового майна без включення в нього
прибудови а2 площею 12,7 кв.м. Також
звертає увагу, що суд помилково прийшов
до висновку, що його мати - ОСОБА_6 не
набула права власності на спірне
домоволодіння.

Просить скасувати рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області 06 травня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким задоволити
його позов.

Представники Стрийської міської
ради Львівської області та Інспекції
Архітектурно-будівельного контролю
Львівської області в судове засідання
не з'явилися, хоча про розгляд
повідомлялись належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с.
235-236), про причини неявки суд не
повідомила та з клопотанням про
відкладення розгляди справи не
звертались, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, учасників
процесу, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
були подружжям шлюб .

За час перебування у шлюбі ними було
побудовано житловий будинок АДРЕСА_1.,
що підтверджується рішенням
виконавчого комітету Стрийської
міської ради депутатів трудящих №150/2а
від 25.03.1966 р. (а.с.6), акту про закінчення
будівництва і введення в експлуатацію
індивідуального домоволодіння від
17.12.1974 р. (а.с.8), договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку
(а.с.10-13).

Право власності на будинковолодіння по
АДРЕСА_1. було в цілому оформлене на
ОСОБА_7, що підтверджується
реєстраційним посвідченням від 09.01.1975р.
(а.с.9).

Відповідно до ст. ст. 60,70 СК України
майно, набутне подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності;
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Оскільки вказаний житловий будинок, що
в АДРЕСА_1. був побудований ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 під час перебування їх у шлюбі,
був спільною сумісною власністю
подружжя., і так як частки дружини та
чоловіка є рівними, то кожному з них
належало на праві власності по 1/2
частині будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає,
що висновок Стрийського
міськрайонного суду Львівської обл., що
померла ОСОБА_6 не набула права
власності на спірне домоволодіння,
тому не можна вважати, що належна їй, за
нормами сімейного законодавства,
частина спірного будинку входить до
складу спадщини, не відповідає вимогам
діючого на той час законодавства.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2., що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_6, спадкоємцем її
майна став син покійної - позивач по
справі ОСОБА_2 (а.с.56-66), і зокрема
прийняв спадщину в частині грошових
вкладів та автомобіля. Вказане також
має підтвердженням оглянутою
спадковою справою №56/1980.

23 липня 2013 року Стрийська державна
нотаріальна контора відмовила
позивачу в оформленні спадщини в
частині будинку, посилаючись на
відсутність документів, які
підтверджували б право власності
померлої на спадкове майно.

Відповідно до п. 4.1 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України №296 від 22.02.2012 року,
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна

Оскільки правовстановлюючий документ
на спадкове майно виданий на ОСОБА_7, і
це свідчить про неможливість подання
спадкоємцем - позивачем по справі,
правовстановлюючого документа щодо
належності ОСОБА_6 спадкового майна -
будинку, колегія суддів вважає, що у
позивача відсутні обставини, що
стверджують наявність умов для
одержання у нотаріуса свідоцтва про
право на спадщину.

Між тим, оскільки зі змісту ст.ст.548, 549
ЦК УРСР (1963 року) слідує, що прийняття
частини спадкового майна свідчить про
прийняття спадщини в цілому, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_2 як спадкоємець
першої черги, успадкував ? частину
житлового будинку по АДРЕСА_1., що
належала його покійній матері ОСОБА_6

Як вбачається із копії свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_7 - батько
позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_7 із
заявами про прийняття спадщини, як
спадкоємці першої черги, звернулися як
позивач ОСОБА_2, так і відповідач ОСОБА_9
(а.с.105-119), що є спадкоємцями першої
черги.

Отже частка позивача в спадковому
майні складає ? частин житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції відмовив позивачу
у визнанні права власності на ? частини
житлового будинку по АДРЕСА_1., з
покликанням про те, що вказаний будинок
є самочинно перебудованим, а отже в
силу положень пункті 6 Постанови № 6
Пленуму вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» спадкодавець не набув на
нього права власності, а тому воно не
входить в склад спадщини.

Проте колегія суддів не погоджується
із таким висновком суду першої
інстанції, з покликанням на наступне.

Житловий будинок по АДРЕСА_1.
побудований в 1974 р. на відведеній
земельній ділянці, що вбачається
згідно договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку та
введений в експлуатацію Актом про
закінчення будівництва і введення в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння від 17.12.1974 р. (а.с.8-13).

Згідно реєстраційного посвідчення,
право власності на спірний будинок
оформлено на ОСОБА_7

Таким чином житловий будинок по
АДРЕСА_1. не може вважатись самочинно
побудований, а отже позивачем
правомірно фактично успадковано в 1980р.
його 1/2 частину після смерті матері -
ОСОБА_6, та 1/4, в 2012р. після смерті батька
- ОСОБА_7

Той факт, що у житловому будинку
проведено переобладнано під житлову
кімнату коридору та кухні, позначених
на поверхневому плані будинку
відповідно « 1-2» та « 1-6», а також
переміщення стінних перегородок, не є
підставою вважати такі самочинними
добудовами чи реконструкцією будинку,
або ж переведення цілого будинку в
статус самочинного.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції про те, що прибудови до
будинку здійснені покійним ОСОБА_7, і
зокрема прибудова а2, прибудова а3,
сарай Е, гараж В, сарай Б, є самочинними,
а отже не входять до складу спадщини.

Так, у технічному паспорті на
домоволодіння в складі двох житлових
будинків, виготовленого Стрийським
міжрайонним бюро технічної
інвентаризації 18.05.2012 р. (а.с.18-27),
вбачається, що будинковолодіння, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. станом
на 10.05.2012 р., загальна площа складає 116,5
кв.м., з яких 65,3 кв.м. житлової, 51,2 кв.м.
допоміжна, також значаться у якості
самочинно збудованих або
переобладнаних у будинку приміщення:
прибудова а2, прибудова а3, сарай Е,
гараж В, сарай Б.

З врахуванням
вищенаведеного, колегія суддів дійшла
висновку, що спадкуванню підлягає
будинковолодіння станом на 1975 рік, яке
складалося з житлового будинку
загальною площею 104,0 кв.м. відповідно до
акту про закінчення будівництва і
введення в експлуатацію
індивідуального домоволодіння (а.с.8), а
тому визнає за ОСОБА_2 право власності
на 3/4 житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Покликання апелянта в апеляційній
скарзі про те, що всі самочинні
добудови до будинку здійснені покійним
батьком і зокрема: прибудова а2,
прибудова а3, сарай Е, гараж В, сарай Б,
були узаконені, що стверджується
технічним паспортом від 04.03.2014р. та що
такі, за винятком прибудови а2, входять
до складу спадщини, не відповідають
нормам закону.

Так, п.п. 6, 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами ст.. 376 ЦК України (про правовий
режим самочинного будівництва)», яким
передбачено, що право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво так і їхні спадкоємці. При
розгляді справ щодо самочинного
будівництва судам слід мати на увазі,
що відповідно до ст. 26 ЗУ№2780-Х-ІІ спори
з питань містобудування вирішуються
радами, інспекціями державного
будівельного архітектурного контролю
у межах їх повноважень, а також судами
відповідно до законодавства. За
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
чи оспорення. У зв»язку із цим
звернення до суду з позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво має здійснюватися за
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право. Якщо позивач не
звертався до компетентного державного
органу із заявою про прийняття об»єкта
до експлуатації, суд вирішує спір по
суті з урахуванням наведених обставин
та вимог закону.

Враховуючи наведене, а також
відсутність доказів звернення
позивача до Інспекції державного
будівельного архітектурного контролю
про прийняття вищезазначених об»єктів
( прибудов та господарських
споруд ) і зокрема: прибудови а2,
прибудови а3, сараю Е, гаража В, сараю Б,
в експлуатацію, звернення до інших
компетентних державних органів з
приводу узаконення самочинного
будівництва, суд першої інстанції
вірно відмовив позивачу у визнанні
права власності на них. А тому
апеляційна скарга в цій частині
задоволенню не підлягає.

За таких підстав, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції в
частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог про визнання права
власності на спадщину в порядку
спадкування за законом, слід скасувати
та ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, визнавши
за ОСОБА_2 право власності на ? частин
житлового будинку по АДРЕСА_1. В решті
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись п.2 п.1 ст.307, 309, 314, ст.ст. 316,317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської обл.
від 06 травня 2014 р. скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 3/4 частин житлового
будинку, що в АДРЕСА_1.

В решті рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
І.І. Кабаля

Н.Л. Шумська