Справа № 138/3250/14-ц
Провадження №:2/138/938/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючої судді Жикевич Т.Б.,

за участі секретаря Алєксєєвої І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Могилів-Подільському в приміщенні суду справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 18 травня 2013 року біля 19 год. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 під час суперечки наніс позивачу удари в праву частину обличчя спричинивши йому перелом кісток верхньої щелепи та носової перегородки. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 11 червня 2013 року вказані вище тілесні ушкодження належать до пошкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров'я більше 21 доби. Відносно відповідача було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.122 КК України і, в судовому засіданні 14 жовтня 2013 року ОСОБА_2 визнав свою вину. Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду того ж числа відповідача було визнано винним у скоєнні злочину за вказаною нормою. Заявлений позивачем цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди у виді витрат на лікування в сумі 10000 грн. суд залишив без розгляду. Позивач вказує, що своїми діями відповідач завдав йому матеріальної шкоди на суму 2292 грн.29 коп., оскільки з 20 травня 2013 року по 02 липня 2013 року відповідач лікувався амбулаторно і, на лікування ним було витрачено 400 грн. На протезування пошкодженої щелепи витрачено 730 грн. та 100 грн. на діагностику УЗІ та рентген знімки. Позивач продовжував лікуватися і ним було витрачено ще 1000 грн. Окрім цього позивачем було витрачено 713,00 грн. на поїздки в лікарню в тому числі в місто Вінниця.

Вказані вище обставини стали приводом для звернення до суду з даним позовом в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в загальному розмірі 2943,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з підстав зазначених в позовній заяві та просила суд позов задовольнити в повній мірі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених в наданих суду запереченнях.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що в позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Нормами статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а в п.1.ч.2 даної статті зазначено, що реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Суд встановив, що 14 жовтня 2013 року вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за ч.1 ст.122 КК України за що йому було призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування обраного покарання з випробовуванням та встановлено іспитовий строк - 1 рік. Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 залишено без розгляду, а цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 2000 грн. (а.с.3-4).

Згідно вироку суду ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочину за обставин, що 18.05.2013 біля 19.00 год. він, знаходячись по АДРЕСА_1, на ґрунті тривалих неприязних відносин, під час суперечки наніс ОСОБА_3 один удар кулаком лівої руки в праву частину обличчя, спричинивши останньому тілесне ушкодження: синець на обох повіках правого ока, який сходиться у зовнішнього та внутрішнього кута, з набряком м'яких тканин на всю праву щоку, синець на спинці носа та перелом кісток верхньої щелепи типу For-2, які згідно висновку судово-медичної експертизи №224/96 від 11.06.2013 виникли від дії тупого предмету, можливо 18.05.2013 та всі у сукупності належать до пошкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров'я більше 21-ої доби.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зокрема, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вказаним вище вироком суду встановлено, що злочинним діями відповідача було завдано шкоду здоров'ю позивача.

Той факт, що з 18.05.2013 і до часу вирішення даної справи майнову шкоду відповідач позивачу не відшкодовував визнано відповідачем під час розгляду даної цивільної справи.

За загальним правилом встановленим ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, яке регулює питання відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, встановлює, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Факт завдання тілесних ушкоджень позивачу, крім вироку суду, підтверджується дослідженими в судовому засіданні висновками судово-медичної експертизи (висновки №199 від 23.05.2013 та № 224/96 від 11.06.2013), які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 38-40).

Разом з тим, експерт ОСОБА_4, в судовому засіданні 24.12.2014 пояснив суду, що з технічних причин резолютивна частина додаткового висновку судово-медичної експертизи № 224/96 від 11.06.2013 не містить зазначення про отримання ОСОБА_3 травми носа, а саме перелому носового паростка, що кваліфікується, як перелом носу. Експерт підтвердив наявність вказаної травми у позивача, оскільки мотивувальна частина вказаного висновку вказує про це. Зазначив, що дана технічна помилка не призвела до неправильності визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_3 Крім того, експерт пояснив суду, що факт отримання струсу головного мозку за обставин, що стались, можливо, 18.05.2013 за участю позивача та відповідача він не констатував у своїх висновках за відсутності об'єктивних неврологічних даних про це, або даних МРТ. Факту вибитих зубів у позивача за тих обставин експерт не пам'ятає, однак зазначив, що для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень пошкодження зубних протезів не має значення. Разом з тим, в разі наявності у потерпілої особи зламаних зубів експерт обов'язково даний факт зафіксував би.

Таким чином, зважаючи на вказані вище докази, данні досліджених висновків та пояснення експерта суд вважає доведеним факт нанесення 18.05.2013 позивачу тілесних ушкоджень відповідачем у виді синця на обох повіках правого ока, який сходився у зовнішнього та внутрішнього кута, з набряком м'яких тканин на всю праву щоку, синця на спинці носа, перелому носа та перелому кісток верхньої щелепи, типу For-2.

Факт пошкодження зубного протезу (зубного мосту) свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшов та є недоведеним.

Позивач надав суду три товарні чеки датовані 27.06.2013, 14.10.2014 та 23.10.2014 за оплату зубопротезування на загальну суму 728,98 грн., а також чек від 23.10.2014 на купівлю пального для автомобіля на суму 161,00 грн. (а.с.7,8). Разом з тим, за недоведеності факту пошкодження зубів позивача саме відповідачем під час події, що сталась між сторонами спору 18.05.2013 та відповідно недоведеності причино-наслідкового зв'язку та вини відповідача, встановлення якої є обов'язковим для настання цивільно-правової відповідальності особи, свідчить про відсутність підстав для стягнення таких коштів з відповідача на користь позивача.

Той факт, що позивач поніс витрати для відновлення свого здоров'я після події, що сталась між сторонами спору 18.05.2013 знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи. Разом з тим, розмір визначеної позивачем шкоди доведено лише частково, враховуючи таке.

Згідно довідок сільської ради №429 та №430 від 25.11.2014 позивач проживає в АДРЕСА_1 (а. с. 22,23).

Так, 20.05.2013 КУ «Могилів-Подільська міська стоматологічна поліклініка» надала направлення ОСОБА_3 на консультацію і челюсно-лецевого лікаря ВОКЛ ім..Пирогова. Направлення видано в зв'язку із констатацією діагнозу: забій тканин обличчя, перелом верхньої щелепи з права по Ліфор ІІ. (а.с.9).

Крім того, на зворотному боці вказаного направлення міститься опис рентгенівських знімків носу та щелепи особи. Опис вчинено лікарем Могилів-Подільської лікарні та датований 20.05.2013 за №6462. В свою чергу направлення на ренген з приводу травми кісток носу ОСОБА_3 видано судмедекспертом 20.05.2013 (а.с. 32).

Відповідно до оригіналів квитанцій, 20.05.2013 в Могилів-Подільській міській лікарняній касі оплачено 20,00 грн. Як пояснила представник позивача дані кошти були сплачені за два рентгенівські знімки, тобто по 10,00 грн. за один знімок (а.с. 8).

Згідно виписок із медичної карти хворого ОСОБА_3 №1576 та 2046 21.05.2013 та 02.05.2013 він був на прийомі у челюсно-лецевого лікаря Вінницької обласної клінічної лікарні ім.М.І.Пирогова (а.с.5,6).

З виписки за № 1576 від 21.05.2013 слідує, що хворому встановлено діагноз: перелом верхньої щелепи типу For ІІ. Призначено було амбулаторне лікування у лікаря стоматолога хірурга за місцем проживання. Зазначено, що хірургічного втручання хворий не потребує. Призначено медичні препарати: Нафтізін, Дексалгін та Цефтріаксон.

Згідно товарного чеку від 21.05.2013 зазначені медичні препарати та допоміжні засоби та препарати для них були придбані на суму 132,42 грн. (а.с. 8).

Виписка №2046 від 02.07.2013 містить діагноз аналогічний попередньому і хворому рекомендовано нагляд лікаря-стоматолога за місцем проживання.

Крім того, згідно записів медичної картки ОСОБА_3, 1966 р.н., жителя АДРЕСА_1: 20.05.2013 він був на прийому в лікарів, зокрема, лора, стоматолога, невролога; 21.05.2013 в окуліста, лора та невролога; 29.05.2013 в окуліста.

Так, 21.05.2013 лікар невролог призначив хворому лікування у виді прийому медичних препаратів, а саме: Анальгіну, Димедролу, Аскорбінової кислоти, Лізину, Тіоцетаму.

Зазначені медичні препарати та допоміжні засоби для них були придбані на суму 191,39 грн. (товарний чек від 21.05.2013) та на суму 59,00 грн. (два товарних чеки від 24.05.2013, один з яких продубльовано продавцем із зазначенням повного найменування препаратів) (а.с. 8, 15).

Товарний чек датований 29.05.2013 суд не бере до розгляду, як неналежний доказ, оскільки медикаменти купувались в іншій установі ніж по товарному чеку від 24.05.2014, і як пояснила представник позивача працівники даної установи не видали дублікат такого чеку із зазначенням повного найменування препаратів. Відтак, належність даного доказу не обґрунтовано (а.с. 8).

Також, 21.05.2013 лікар окуліст призначив хворому для застосування очні краплі, які були придбані того ж дня, що підтверджується чеком на суму 6,25 грн. (а.с. 8).

Крім того, представник позивача зазначила, що для можливості прибуття з села Тропове, що знаходиться в Могилів-Подільському районі до міста Могилів-Подільський та міста Вінниці для повідомлення про злочин в правоохоронні органи, для огляду судмедекспертом, для огляду та консультації в лікарів позивачем було витрачено кошти на пальне для автомобіля. На підтвердження даної обставини суду надано ряд чеків, зокрема, чеки з АЗС на пальне, за 20.05.2013 на суму 107,00 грн. та 53,50 грн., за 21.05.2013 на суму 159,97 грн., за 24.05.2013 на суму 55,50 грн., (а.с. 7). Такі докази суд прийняв до розгляду та вважає їх належними, оскільки у вказані дати позивач дійсно був, як в м. Могилів-Подільському так і в м. Вінниці з метою вирішення вказаних вище питань. Дії позивача у зазначені дати досліджені вище. Об'єм придбаного палива є співмірним із необхідним об'ємом для подолання відстані від місця проживання позивача до районного центру та обласного центру, оскільки, крім іншого, автошляхова відстань від районного центру Могилів-Подільського до обласного центру м. Вінниця становить 122 км.

Дані витрати є реальними збитками, а тому вони також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, суд не приймає до розгляду, як доказ чек на придбання пального, датований 07.06.2013, оскільки його належність не доведена в ході розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача пояснила суду, що її чоловік, який є її довірителем працює по трудовому договору в Російській Федерації і 20.05.2013 від мав їхати на роботу, однак враховуючи те, що під час події, яка сталась між ним та відповідачем він тимчасово втратив працездатність він був змушений повернути в касу залізниці придбаний квиток, і вартість квитка йому було повернуто за вирахуванням 68,60 грн., згідно закону. Тобто позивач зазнав майнової шкоди в розмірі утриманої вартості квитка з вини відповідача. Такі обставини підтверджено трудовим договором №6 від 26.02.2013 та залізничним квитком (а.с.7, 26). Враховуючи те, що вказані кошти є реальними збитками суд вважає, що їх також слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Факт оплати УЗІ в розмірі 100,00 грн., оплати третього ренгензнімку в розмірі 10,00 грн. та факт сплати решти коштів зазначених в позові в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли, оскільки не були підтвердженні жодними доказами.

Вказані вище норми та зміст досліджених судом доказів, зокрема тих які суд оцінив, як належні свідчать про те, що позивачем понесенні матеріальні витрати, а саме кошти на лікування та відновлення своїх прав, які є майновою шкодою. Розмір такої шкоди доведено позивачем в загальному розмірі 853,63 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивачем понесені витрати на правову допомогу, розмір яких становить 300,00 грн. згідно квитанції адвоката (а. с. 10).

Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в особі державного бюджету м. Могилів-Подільського.

Керуючись ст.3 Конституції України, ст. ст. 22, 280, 1166, 1195 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 785,03 гривень, а також судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь на користь державного бюджету м. Могилів-Подільського судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. (банк одержувача: ГУДКСУ у Вінницькій області м. Вінниця, МФО 802015, номер рахунку 0009, , одержувач коштів УДКСУ у Могилів-Подільському районі та м. Могилеві-Подільському (м. Могилів-Подільський) 22030001; призначення платежу "Судовий збір, код ЄДРПОУ Могилів-Подільського міськрайонного суду 26423235, Пункт 1.1.). Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.Б. Жикевич