Справа № 147/642/14-ц
Провадження № 2/147/242/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 року.
Тростянецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого судді Савченко
С.М.,

при секретарі Подоляг Т.І.,

Тростянецький районний суд Вінницької
області у складі:

головуючого судді Савченко С.М.,

при секретарі Подолян Т.І.,

з участю: представника позивача
Тимчик Б.О.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Тростянець цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовною
заявою і просив стягнути з відповідача
на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»:
заборгованість у розмірі 10390 грн. 11 коп.
за кредитним договором №б/н від 23.05.2006
року. Також просив стягнути з
відповідача судові витрати.

На обґрунтування позову повідомив, що
відповідно до укладеного договору №б/н
від 23.05.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2500 грн. 00 коп. у виді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Банк свої зобов'язання за
договором та угодою виконав, однак
відповідачка, отримавши суму кредиту,
свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконує, у
зв'язку з чим станом на 31.03.2014 року
заборгованість відповідача перед
банком становить 13547 грн. 20 коп., яка
складається з наступного: 2417 грн. 22 коп.
- заборгованість за кредитом та 11129 грн.
98 коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, штрафи: 500 грн. 00
коп. - фіксована частина, 470 грн. 96 коп. -
процентна складова. Від вказаної суми
заборгованості віднімається сума, у
розмірі 4128 грн. 05 коп., яка була
задоволена судовим наказом
Тростянецького районного суду від
24.09.2008 року, різниця становить 9419 грн. 15
коп.. Отже заборгованість до стягнення
становить 10390 грн. 11 коп..

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини зазначені у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, заперечив
щодо їх задоволення. Заперечення
обгрунтував тим, що вимоги позивача не
законні та не обгрунтовані, оскільки у
зв'язку з закінченням строку позовної
давності позивач втратив право на
звернення до суду з даним позовом.
Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованості за кредитним договором
сальдо простроченої заборгованості
виникло 31.07.2006 року, тобто з цього дня
позивач дізнався про порушення свого
права, як наслідок розпочався відлік
позовної давності, який закінчився -
31.07.2009 року

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 23.05.2006 року між
ЗАТ КБ «Приватбанк», на даний час
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений
договір №б/н та підписані Умов та
правил надання банківських послуг,
згідно яких останньому був наданий
кредит в сумі 2500 грн. 00 коп. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.8-12).

ОСОБА_2 зобов'язання по кредитному
договору належним чином не виконував,
кредит не погашав, в наслідок чого
станом на 31.03.2014 року заборгованість
відповідача перед банком становить 10390
грн. 11 коп.. Даний факт підтверджується
розрахунком заборгованості (а.с.5-7).

Відповідно до п.3.1-3.3 Умов та правил
надання банківських послуг, для
надання послуг банку клієнту кредитної
картки, клієнт своїм підписом у заяві
та пам'ятці клієнта посвідчує
укладення договору між банком про
надання банківських послуг, шляхом
надання відповідної суми кредитного
ліміту.

Пунктами п.3.17, п.5.2, п.6.9 Умов та правил
надання банківських послуг
передбачено, що при наявності у клієнта
прострочення по кредитному ліміту, а
також відсоткам за користування
кредитним лімітом, банк має право:
після закінчення строку вкладу, вклади
та нараховані відсотки перечислити на
відповідний картковий рахунок клієнта
або розірвати даний договір. Також у
випадку порушення держателем
встановлених законодавством України
вимог та умов даного кредитного
договору, банк має право призупинити
дію кредитної картки та визнати картку
недійсною до моменту погашення
заборгованості, а також вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань в цілому чи у відповідній
визначеній банком частині у випадку
невиконання держателем своїх
кредитних зобов'язань згідно
кредитного договору. У разі виникнення
заборгованості, держатель зобов'язаний
протягом 30 днів з моменту її виникнення
погасити дану заборгованість.

За таких обставин, суд вважає, що
правовідносини, що виникли між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачем є
зобов'язальними, і регулюються нормами
ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію ( передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема
із договорів та інших правовідносин.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (
термін).

Як вбачається із матеріалів позову,
зокрема п.9.12 Умов та правил надання
банківських послуг кредитний договір
укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 діє до моменту належного
виконання сторонами обов'язків, а
строк дії картки, відповідно до п.3
Правил користування платіжною картою,
закінчується в останній календарний
день зазначеного місяця на картці. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не повідомить іншу сторону про
припинення дії картки, він автоматично
продовжується.

Відповідно до заяви позичальника, яка є
складовою частиною кредитного
договору, строк дії кредитного ліміту
відповідає строку дії кредитної
картки. Згідно ксерокопії кредитної
картки, які наявні у матеріалах справи,
строк дії картки відповідача
встановлений до травня 2009 року.

Заява позичальника про припинення дії
договору в матеріалах справи відсутня,
а тому відбулась її пролонгація із
збереженням тих умов, на яких вона була
видана.

Разом з тим, суд приходить до висновку
про застосування у даному спорі строку
позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг загальної та спеціальної
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки із
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.

Згідно правової позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс
14), відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Також відповідно до постанови судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від
06.11.2013 року, Верховним Судом України
висловлено правову позицію про те, що у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань перед
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватись з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

З копії кредитної картки вбачається, що
строк її дії закінчився останнього
календарного дня місяця травень 2009
року. Також з копії розрахунку
заборгованості станом на 31.03.2014 року
видно, що як і до цього часу так і після
закінчення дії картки ОСОБА_2 будь яких
дій спрямованих на погашення
заборгованість по тілу кредиту не
вчиняв.

Таким чином, з моменту закінчення
строку дії картки та прострочення
сплати тіла кредиту - 09.03.2007 року до
моменту звернення банку з позовом -
13.05.2014 року встановлений законом
загальний трирічний строк позовної
давності сплив.

Ствердження представника позивача про
продовження строку дії картки до
п'ятого місяця 2013 року не спростовують
доводів відповідача.

Оскільки судом встановлено, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з позовом (строк позовної
давності), про причини пропуску строку
давності представник позивача не
повідомив, не вказав на їх поважність
та не просив його поновити, а
відповідач наполягає на застосуванні
строку позовної давності, то існують
підстави для відмови у задоволенні
позову згідно вимог ст. 267 ЦК України.

Питання судових витрат суд вирішує
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 11, 252-255, 256, 261, 267, 509, 526, 530, 1047, 1054 ЦК
України, ст.ст. 10, 11 ,60, 76, 88, 169, 209, 212, 213, 214,
215, 360-7 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
через Тростянецький районний суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: