Справа №591/2076/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/1609/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 33
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. ,
Дубровної В. В.

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Сумській області

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 01 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Сумській області, треті особи:
прокуратура м. Суми, прокуратура
Сумського району, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

в с т
а н о в и л а:

31 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що під час обіймання ним
посади заступника начальника сектору
карного розшуку Сумського РВ ГУМВС
України в Сумській області 04 листопада
2010 року прокурором Сумського району
стосовно нього була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2
ст. 296 КК України. Під час розслідування
кримінальної справи 5 листопада 2010 року
його затримували в порядку ст. 115 КПК
України (1960 року), 10 діб він був
затриманий і перебував у камері ІТТ
один у незадовільних умовах тримання, а
15 листопада 2010 року Сумський районний
суд обрав відносно нього запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд,
який не скасовувався до закриття
кримінальної справи. На протязі всього
часу розслідування його викликали для
допитів та пред'являли обвинувачення,
проводились обшуки за місцем його
проживання, накладався арешт на його
майно. З 29 листопада 2010 року по 25
вересня 2013 року відповідно до
постанови слідчого прокуратури від 29
листопада 2010 року він був
відсторонений від посади заступника
начальника сектору карного розшуку
Сумського РВ ГУМВС України в Сумській
області і був поновлений на цій посаді
лише 25 вересня 2013 року. Його кар'єра
невиправно постраждала.

15 листопада 2010 року його дії були
перекваліфіковані з ч. 2 на ч. 1 ст. 296 КК
України і пред'явлене обвинувачення за
ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 364 КК України. 30
листопада 2010 року справа була
направлена до Сумського районного суду
і 27 жовтня 2011 року повернута на
додаткове розслідування.

Строк слідства безпідставно після
цього продовжувався до 3, 4, 5, 6 місяців,
тобто до травня 2012 року. Однією з вимог
суду при направленні справи на
додаткове розслідування було
проведення криміналістичної
експертизи відеозапису, для якої було
необхідне його фото. Всупереч його
заяві про вилучення фото з особової
справи в УМВС, що було зроблено 13
березня 2012 року, слідчим 20 березня 2012
року був безпідставно проведений обшук
за місцем проживання його дружини і
дітей з посиланням на те, що він
добровільно відмовився надати
необхідне фото. Вказаний обшук призвів
до поширення відомостей про
притягнення його до кримінальної
відповідальності серед сусідів та
інших осіб, що підірвало його репутацію
та добре ім'я.

6 січня 2011 року в сім'ї народився другий
син, дружина знаходилась у відпустці
по догляду за ним. Притягнення до
кримінальної відповідальності
негативно вплинуло на сімейні
відносини, погіршився майновий стан,
оскільки відсторонення від посади
зменшило розмір грошового утримання,
істотно знизило рівень його доходу,
позбавило можливості своєчасно
сплачувати кредит, отриманий ним в 2007
році в ПАТ «ПриватБанк». Це призвело до
стягнення з нього за рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 30
листопада 2011 року на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованості по
процентах за користування кредитом у
розмірі 1265,13 доларів США, штрафу у
розмірі 164,21 доларів США та судових
витрат 399,84 грн., всього на суму,
еквівалентну 11791,69 грн.

Він вимушений був звертатись за
допомогою до знайомих та колег,
батьків. На грунті фінансових проблем в
сім'ї виникли сварки і шлюб був
розірваний.

18 травня 2012 року кримінальна справа за
обвинуваченням його в скоєнні тяжкого
злочину за ч. 3 ст. 364 КК України була
вдруге направлена до суду, який
постановою від 9 серпня 2013 року вдруге
направив справу прокурору для
організації додаткового
розслідування.

25 вересня 2013 року кримінальна справа
відносно нього була закрита старшим
слідчим прокуратури м. Суми в зв'язку з
відсутністю в його діях складу
кримінального правопорушення, тобто з
реабілітуючи підстав.

Внаслідок проведених відносно нього та
членів його сім'ї незаконних
процесуальних та інших протиправних
дій на стадії досудового слідства і
розгляду справи в суді він зазнав втрат
немайнового характеру у вигляді
душевних і фізичних страждань,
порушення конституційних прав,
приниження честі, гідності, ділової
репутації та авторитету як
співробітника міліції. Розмір
моральної шкоди оцінює в 28033 грн., при
розрахунку якого виходить з того, що
розмір відшкодування повинен
становити один мінімальний розмір
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом та
додатково 907 грн. в зв'язку з
перебуванням в камері ІТТ.

У зв'язку з відстороненням його від
посади та витратами на оплату правової
допомоги по кримінальній справі йому
було завдано майнової шкоди в
загальному розмірі 149809,52 грн., яка
складається з витрат на правову
допомогу по кримінальній справі в сумі
7000 грн., відшкодування суми не
отриманого грошового утримання
внаслідок відсторонення від посади в
сумі 131017,83 грн. та погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 11791,69 грн.

При обґрунтуванні недоотриманої в
зв'язку з відстороненням його від
посади суми грошового утримання у
розмірі 131017,83 грн. посилається на
довідки Сумського РВ УМВС України в
Сумській області про розмір фактично
отриманого ним грошового утримання за
період відсторонення його від посади
та про розмір грошового утримання, яке
він міг отримати, перебуваючи на
посаді. Зазначена сума 131017,83 грн. є
різницею між вказаними розмірами
грошового утримання.

Просив стягнути з державного бюджету
України на його користь 149 809 грн. 52 коп.
матеріальної шкоди та 28 033 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
прокуратури в зв'язку з притягненням до
кримінальної відповідальності, 3000 грн.
на відшкодування судових витрат за
надання правової допомоги шляхом
списання Державною казначейською
службою України з Єдиного
казначейського рахунку державного
бюджету України.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 01 серпня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 28033 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, 7000 грн.
в рахунок відшкодування витрат на
правову допомогу по кримінальній
справі та 500 грн. в рахунок
відшкодування витрат по цивільній
справі.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 1498,09 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати в частині відмови у
відшкодуванні матеріальної шкоди
(грошового забезпечення) та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги та стягнути на його
користь матеріальну шкоду в сумі 127 877,56
грн. шляхом списання Державною
казначейською службою України з
єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України та
скасувати рішення в частині стягнення
з нього на користь держави судового
збору в розмірі 1498,09 грн.

Вказує, зокрема, що судом першої
інстанції не враховано те, що з часу
порушення справи, притягнення його до
кримінальної відповідальності і до
закриття кримінальної справи він був
діючим працівником органів внутрішніх
справ, а тому при визначенні розміру не
отриманого грошового утримання
потрібно керуватися Інструкцією про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженою наказом
МВС України від 31 грудня 2007 року №499,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 12 березня 2008 року за №205/14896.

Крім того, зазначає, що він звільнений
від сплати судового збору на підставі
п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий
збір».

В апеляційній скарзі Головне
управління Державної казначейської
служби України у Сумській області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати.

Вказує, що, стягуючи на користь
позивача 28033 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, суд не
навів належних критеріїв визначення
розміру такої шкоди, тому, внаслідок
недотримання норм законодавства,
присуджена сума відшкодування
моральної шкоди є завищеною.

Зазначає, що згідно пункту 10-1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
його посадовими або службовими
особами, судам слід виходити з того, що
зазначений орган має бути відповідачем
у справі, якщо це передбачено
відповідним законом.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди судом не враховано
положення частини третьої статті 13
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», а саме:
відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом. При
цьому розмір відшкодування моральної
шкоди повинен визначатись з
урахуванням вимог розумності та
справедливості такого відшкодування,
яке має бути не більше ніж достатнім
для поміркованого задоволення
звичайних потреб потерпілої особи і не
повинно призводити до надмірного
збагачення за рахунок держави.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
підлягає частковому задоволенню, а
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
внаслідок проведених відносно нього та
членів його сім'ї незаконних
процесуальних та інших протиправних
дій на стадії досудового слідства і
розгляду справи в суді він зазнав втрат
немайнового характеру у вигляді
душевних страждань, порушення
конституційних прав, приниження честі,
гідності, ділової репутації та його
авторитету як співробітника міліції,
тобто зазнав моральної шкоди. При
визначенні розміру моральної шкоди,
суд виходив з засад розумності,
справедливості й поміркованості,
враховуючи глибину фізичних та
душевних страждань позивача, проміжок
часу, протягом якого тривали порушення
його прав.

Відмовляючи у задоволенні позову про
відшкодування розміру не отриманого
грошового утримання внаслідок
відсторонення від посади в сумі 131017,83
грн., суд першої інстанції виходив з
того, що у відповідності до ст. 12 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» та
Положення про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»,
затвердженого спільним наказом
Міністерства юстиції України та
Генерального прокурора України №6/5/3/41
від 03 березня 1996 року розмір майнової
шкоди визначає орган, що здійснював
досудове розслідування, прокуратура,
або суд, про що виносять постанову, а
тому позивач повинен був звернутися до
прокуратури м. Суми для визначення
розміру майнової шкоди. У разі
бездіяльності службових осіб
прокуратури м. Суми або незгоди з
розміром визначеної майнової шкоди він
мав право оскаржити їх до прокуратури
вищого рівня або до суду. При зверненні
до суду у такому випадку відповідачем
по справі необхідно було зазначити
прокуратуру м. Суми.

Позивач звертався до прокуратури
Сумської області з питання визначення
розміру майнової шкоди, його звернення
було спрямоване до прокуратури м. Суми,
однак після цього позивач до
прокуратури м. Суми з питання
визначення розміру майнової шкоди не
звертався.

Висновки суду про відсутність підстав
для задоволення вимог про
відшкодування майнової шкоди, а також в
частині визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди
відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що під
час обіймання позивачем посади
заступника начальника сектору карного
розшуку Сумського РВ ГУМВС України в
Сумській області 04 листопада 2010 року
прокурором Сумського району стосовно
нього була порушена кримінальна справа
за ознаками злочинів, передбачених ч.3
ст. 364 та ч. 2 ст. 296 КК України (а.с.64-71, 92-96).

5 листопада 2010 року позивача було
затримано як підозрюваного в скоєнні
злочину в порядку ст. ст. 106, 115 КПК
України (а.с.71-73).

08 листопада 2010 року старшим слідчим
прокуратури Сумського району внесено
подання про обрання відносно ОСОБА_3
як підозрюваного запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою (а.с.74-76).

Постановою Сумського районного суду
від 08 листопада 2010 року продовжено
строк затримання ОСОБА_3 як
підозрюваного до десяти діб (а.с.77).

Постановою старшого слідчого
прокуратури Сумського району від 15
листопада 2010 року притягнуто ОСОБА_3 як
обвинуваченого по кримінальній справі
та пред'явлено йому обвинувачення у
вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.
296, ч.3 ст. 364 КК України (а.с.78-81).

15 листопада 2010 року старшим слідчим
прокуратури Сумського району внесене
подання про обрання відносно ОСОБА_3
як обвинуваченого запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою (а.с.82-84).

Постановою старшого слідчого
прокуратури від 16 листопада 2010 року
відсторонено від посади виконуючого
обов'язки начальника СКР, заступника
начальника СКР Сумського РВ УМВС
України в Сумській області майора
міліції ОСОБА_3, обвинуваченого за ч. 1
ст. 296, ч.3 ст. 364 КК України (а.с.90-91).

Постановою старшого слідчого
прокуратури Сумського району від 17
листопада 2010 року притягнуто ОСОБА_3 в
якості обвинуваченого по кримінальній
справі та пред'явлено йому
обвинувачення у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 1 ст. 296, ч.3 ст. 364 КК
України (а.с.85-89).

30 листопада 2010 року старшим слідчим
прокуратури Сумського району складено
обвинувальний висновок відносно
ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 296 КК України -
хуліганство та за ч. 3 ст. 364 КК України -
зловживання владою або службовим
становищем, яке вчинено працівником
правоохоронного органу (а.с.97-124).

Постановою Сумського районного суду
від 27 жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 15 грудня 2011 року,
кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_3 за ч.1 ст. 296 КК України та за ч.3
ст. 364 КК України направлено прокурору
Сумського району для організації
додаткового розслідування (а.с.125-127,
128-130).

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 30 листопада 2011 року стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
3511,12 доларів США, що за курсом НБУ
складає 27 983,66 грн., за кредитним
договором №б/н від 11 липня 2007 року, 120
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи та 279,84
грн. на повернення судового збору
(а.с.12).

Постановою слідчого прокуратури
Зарічного району м. Суми від 14 березня
2012 року відмовлено у клопотанні
обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування
постанови про відсторонення його від
посади виконуючого обов'язки
начальника СКР, заступника начальника
СКР Сумського РВ УМВС України в
Сумській області (а.с.131-132).

15 березня 2012 року слідчим прокуратури
Зарічного району м. Суми внесене
подання до суду про санкціонування
обшуку у помешканні ОСОБА_3 (а.с.136-139).

Постановою судді Зарічного районного
суду м. Суми від 16 березня 2012 року
постановлено провести обшук в
помешканні ОСОБА_3, який мешкає в
АДРЕСА_1, який проведено 20 березня 2012, що
підтверджується протоколом обшуку
(а.с.141-145).

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 28 квітня 2012 року розірвано
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зареєстрований 04 червня 1999 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Сумської міської
ради за актовим записом №392 (а.с.13).

Постановою старшого слідчого
прокуратури Ковпаківського району м.
Суми від 05 травня 2012 року закрито
кримінальну справу стосовно ОСОБА_3 в
частині пред'явленого йому
обвинувачення у вчинені злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за
не підтвердженням даної частини
пред'явленого обвинувачення (а.с.148-153).

Постановами старшого слідчого
прокуратури Ковпаківського району м.
Суми від 10 травня 2012 року притягнуто
ОСОБА_3 як обвинуваченого по
кримінальній справі № 106600024,
пред'явлено йому обвинувачення у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.
364 КК України, і запобіжним заходом
ухилення від слідства та суду відносно
нього обрано підписку про невиїзд з
постійного місця проживання за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.154-164).

Постановою старшого слідчого
прокуратури м. Суми від 25 вересня 2013
року кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудового
розслідування за №0000170 від 10
вересня 2013 року, закрите у зв'язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364
КК України (а.с.7-10).

Наказом УМВС України в Сумській
області від 3 жовтня 2013 року № 208 о/с на
підставі постанови прокуратури міста
Суми від 25 вересня 2013 року про
скасування відсторонення від посади
майор міліції ОСОБА_3 вважається на
посаді заступника начальника СКР
Сумського райвідділу з 25 вересня 2013
року (а.с.30).

18 березня 2014 року заступником
прокурора м. Суми Мостовим М.В.
винесена постанова про відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства чи прокуратури, якою
визначено розмір відшкодування шкоди,
завданої ОСОБА_3 незаконними діями
органів прокуратури Сумської області,
у розмірі 131017,83 грн. (а.с. 241-243).

Згідно п. п. 1, 3 ч. 1, ч. 2 статті 1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»,
відповідно до положень цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження,
незаконного повідомлення про підозру
у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;

3) незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених Законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність",
"Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю"
та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

П. п. 1-1, 2 ч. 1, ч. 2 статті 2 вказаного
Закону передбачають, що право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках встановлення в
обвинувальному вироку суду чи іншому
рішенні суду (крім ухвали суду про
призначення нового розгляду) факту
незаконного повідомлення про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінального провадження
за відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у
діянні складу кримінального
правопорушення або невстановленням
достатніх доказів для доведення
винуватості особи у суді і вичерпанням
можливостей їх отримати.

Право на відшкодування шкоди, завданої
зазначеними у статті 1 цього Закону
оперативно-розшуковими заходами,
виникає у випадках, передбачених
пунктом 1-1 частини першої цієї статті,
або за умови, що протягом шести
місяців після проведення таких заходів
не було розпочате кримінальне
провадження за результатами цих
заходів.

Згідно п. п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону,
у наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються):
заробіток та інші грошові доходи,
які він втратив внаслідок незаконних
дій; штрафи, стягнуті на виконання
вироку суду, судові витрати та інші
витрати, сплачені громадянином; суми,
сплачені громадянином у зв'язку з
поданням йому юридичної допомоги;
моральна шкода.

Ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону передбачають, що
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету. Розмір сум,
які передбачені пунктом 1 статті 3
цього Закону і підлягають
відшкодуванню, визначається з
урахуванням заробітку, не одержаного
громадянином за час відсторонення
від роботи (посади), за час відбування
кримінального покарання чи виправних
робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні
дії органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
і суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Відповідно до статті 12 Закону, розмір
відшкодовуваної шкоди, зазначеної в
пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону,
залежно від того, який орган провадив
слідчі (розшукові) дії чи розглядав
справу, у місячний термін з дня
звернення громадянина визначають
відповідні органи, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратура і
суд, про що виносять постанову
(ухвалу). Якщо кримінальне провадження
закрито судом при розгляді
кримінальної справи в апеляційному
або касаційному порядку, зазначені
дії провадить суд, що розглядав
справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною
постановою (ухвалою) про
відшкодування шкоди громадянин
відповідно до положень цивільного
процесуального законодавства може
оскаржити постанову до суду, а ухвалу
суду - до суду вищої інстанції в
апеляційному порядку. Оскарження до
суду не позбавляє громадянина права
звернутись із скаргою до відповідного
прокурора.

Ст. 13 Закону передбачає, що
відшкодування моральної шкоди за
заявою громадянина вирішується судом
відповідно до чинного законодавства
в ухвалі, що приймається згідно з
частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 14 Закону, заяву про
оскарження постанови про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, досудове розслідування,
чи прокуратури, на вибір громадянина
може бути подано до суду за місцем
його проживання або за
місцезнаходженням відповідного
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, чи
прокуратури. Сторони в цих справах
звільняються від сплати судових
витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Пунктом 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, передбачалося,
що моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органів державної
влади, місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд та незаконного затримання.

Вказана норма ЦК України в редакції
Закону № 4652-VI від 13 квітня 2012 року
передбачає, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органів державної влади, місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт.

Відповідно до п. 6 Положення про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», затвердженого
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Генерального прокурора
України №6/5/3/41 від 04 березня 1996 року з
послідуючими змінами, громадянинові, а
у разі його смерті - його спадкоємцям
відповідний орган, зазначений у п.11
цього Положення, одночасно з
повідомленням про закриття справи в
стадії дізнання і попереднього
слідства або з копією виправдувального
вироку, що набрав законної сили, або
постановою (ухвалою) суду (судді)
направляє повідомлення, в якому
роз'яснює, куди і протягом якого
терміну можна звернутися за
відшкодуванням шкоди і поновленням
порушених прав.

Повідомлення складається за формою, що
встановлена в додатку до цього
положення. У повідомленні зазначається
перелік тільки тих вимог, на які даний
громадянин має право претендувати.
При відсутності відомостей про місце
проживання спадкоємців повідомлення
направляється їм не пізніше п'яти
днів з дня їх звернення до органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду.

П/п 1 п. 11 вказаного Положення
передбачає, що для визначення розміру
шкоди, переліченої в п. п. 1, 3, 4 ст. 3
Закону, громадянин протягом шести
місяців після направлення йому
повідомлення може звернутися: 1) при
закритті провадження в справі органами
дізнання або слідства Міністерства
внутрішніх справ, Генеральної
прокуратури і Служби безпеки України -
відповідно до цих органів;

Згідно п. 12 вказаного Положення:

У місячний термін з дня звернення
громадянина один з органів,
перелічених в п. 11 Положення, залежно
від того, хто з них здійснював слідчі
дії або розглядав справу, витребовує
від відповідних державних і
громадських організацій всі необхідні
документи, що мають значення для
визначення розміру завданої шкоди, і
виносить передбачену частиною 1 ст. 12
Закону постанову (ухвалу).

В прийнятій постанові (ухвалі)
вказаного органу, зокрема,
зазначається:

- найменування органу (службової особи),
що виніс таку постанову (ухвалу), і дата
її винесення;

- дата засудження громадянина,
притягнення до кримінальної
відповідальності, застосування як
запобіжного заходу взяття під варту,
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт;

- дата і підстави винесення
виправдувального вироку, скасування
запобіжного заходу у вигляді взяття
під варту, закриття кримінальної
справи (за відсутністю події злочину,
за відсутністю в діянні складу злочину
або за недоведеністю участі
громадянина у скоєнні злочину) або
закриття справи про адміністративне
правопорушення;

- зміст вимог громадянина (стягнення
заробітку, виплачених штрафів, судових
витрат, сум за надання юридичної
допомоги тощо);

- докладний розрахунок втраченого
громадянином заробітку (доходу) з
посиланням на документи, на підставі
яких проведено розрахунок (розмір
середньомісячного заробітку, період,
протягом якого громадянин був
відсторонений від попередньої посади,
перебував під вартою як запобіжного
заходу, відбував покарання або
адміністративне стягнення; сума
податків, що підлягає утриманню за цей
період часу, підсумкова сума, що
підлягає виплаті в рахунок втраченого
заробітку);

- розмір штрафів, судових витрат та
інших сум, що виплачені (стягнуті за
виконавчим листом) у зв'язку з
незаконними діями;

- розмір сум, що виплачені (стягнуті за
виконавчим листом) на користь установи
(адвоката), яка надала юридичну
допомогу;

- загальна сума, що підлягає виплаті
громадянинові в рахунок відшкодування
завданої шкоди, і порядок її виплати;

- порядок і термін оскарження і
опротестування постанови (ухвали).

Згідно з частиною 2 ст. 12 Закону у разі
незгоди з винесеною постановою про
відшкодування шкоди громадянин може
оскаржити її до суду в порядку,
встановленому для розгляду скарг на
неправомірні дії органів державного
управління і службових осіб, що
ущемляють права громадян. Оскарження
до суду не позбавляє громадянина права
звернутись зі скаргою до відповідного
прокурора.

У разі незгоди з винесеною ухвалою суду
громадянин має право оскаржити її до
суду вищої інстанції в касаційному
порядку.

Згідно п. 13 Положення, не пізніше трьох
діб після винесення постанови (ухвали)
про розмір шкоди, завірена гербовою
печаткою її копія надсилається
громадянинові або його спадкоємцям і
подається ними до відповідного
територіального органу Державного
казначейства за місцем проживання для
одержання чека.

Відшкодування громадянинові шкоди у
випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4,
ст. 3 Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.

Відповідний територіальний орган
Державного казначейства, до якого
звернувся громадянин за
відшкодуванням шкоди, надсилає до
Управління Державного казначейства в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі заявку, в
якій вказує суму відшкодування, а
Управління Державного казначейства в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі надсилає
заявку до Головного управління
Державного казначейства України.

Головне управління Державного
казначейства України перераховує
вказані кошти на рахунок Управління
Державного казначейства в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, а останні - на рахунок
відповідного територіального органу
Державного казначейства для виплати їх
громадянинові.

Виплата громадянинові суми
відшкодування проводиться установою
банку на підставі чека, виданого
органом Державного казначейства після
подання громадянином копії постанови
(ухвали) органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду про розмір
відшкодування шкоди за умов наявності
коштів на рахунку відповідного
територіального органу
Держказначейства.

Копія зазначеної постанови (ухвали)
залишається в справі відповідного
органу Державного казначейства
України.

На цій копії орган Держказначейства
робить відмітку із зазначенням дати,
номера і суми чека, виданого
громадянинові для отримання ним
зазначених коштів.

Відповідно до п. 24 Положення у разі
постановлення виправдувального
вироку, закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеності участі громадянина у
вчиненні злочину, а також у разі
закриття справи про адміністративне
правопорушення, орган дізнання,
слідчий, прокурор або суд зобов'язані
згідно з ст. 11 Закону роз'яснити
громадянинові порядок поновлення його
порушених прав і відшкодування іншої
шкоди, а також на його прохання в
місячний термін письмово повідомити
про своє рішення трудовий колектив або
громадські організації за місцем
проживання.

З доказів у справі вбачається, що
ОСОБА_3 з приводу визначення розміру
заподіяної йому шкоди звертався до
прокуратури Сумської області 24 грудня
2013 року, проте звернення було йому
повернене в зв'язку з відсутністю на
ньому підпису та дати (а.с.227-229).

14 січня 2014 року ОСОБА_3 вдруге звернувся
до прокурора Сумської області з заявою
про винесення постанови, якою просив
визначити розмір відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів
прокуратури Сумської області щодо
порушення відносно нього кримінальної
справи, слідчими діями та
процесуальними рішеннями у ході
дізнання та досудового слідства
(затриманням, проведенням слідчих дій,
обшуками, притягненням у якості
обвинуваченого тощо) та повідомити
його про прийняте процесуальне рішення
(винесену постанову з її наданням)
(а.с.17-18).

Вказане звернення було переадресоване
до прокуратури м. Суми, про що було
повідомлено позивача листом від 14
лютого 2014 року, з наданням прокуратурі
м. Суми витребуваних з Сумського РВ
УМВС України в Сумській області
документів про розмір грошового
утримання, фактично отриманого
позивачем за період проведення
досудового слідства та грошового
утримання, яке він повинен був отримати
(а.с.19, 20, 28, 29, 194-201, 227-229).

До звернення позивача з даним позовом
до суду 18 березня 2014 року заступником
прокурора м. Суми винесена постанова
про відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства чи прокуратури,
якою визначено розмір відшкодування
шкоди, завданої ОСОБА_3 незаконними
діями органів прокуратури Сумської
області, у розмірі 131017,83 грн.

В постанові роз'яснено, що згідно з
частиною 2 ст. 12 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» у разі незгоди з
винесеною постановою про
відшкодування шкоди громадянин може
оскаржити її до суду в порядку
встановленому для розгляду скарг на
неправомірні дії органів державного
управління і службових осіб, що
ущемляють права громадян. Оскарження
до суду не позбавляє громадянина права
звернутись зі скаргою до відповідного
прокурора.

При цьому прокурор послався на те, що
згідно довідки про грошове утримання,
яке міг отримувати заступник
начальника СКР Сумського РВ УМВС
майора міліції ОСОБА_3 за період з 01
листопада 2010 року по 30 вересня 2013 року
становить 162927, 25 грн. За вказаний
період ОСОБА_3 отримав в якості
заробітної плати 31909,42 грн., таким
чином, сума втраченого заробітку
становить 131017,83 грн. (а.с. 241-268).

Визначаючи вказану суму, заступник
прокурора м. Суми керувався
положеннями пункту 1 статті 3 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»,
ст.1176 ЦК України.

Таким чином, є помилковим висновок суду
про те, що ОСОБА_3 не звертався до
належного органу прокуратури з заявою
про визначення розміру заподіяної йому
матеріальної шкоди, проте він не
впливає на законність висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в цій частині з огляду на
наявність вказаної постанови
прокурора від 18 березня 2014 року, яка не
оскаржена.

З огляду на зазначене є безпідставними
доводи позивача про незаконність
рішення про відмову в задоволенні його
позову в цій частині.

Не спростовують висновків суду і
доводи відповідача про
необґрунтованість висновків суду в
частині визначення розміру
відшкодування моральної шкоди,
оскільки він узгоджується з
обставинами справи, зокрема,
тривалістю порушення прав позивача,
обсягом моральних страждань,
заподіяних в зв'язку з цим, нормами
матеріального права та роз'ясненнями,
які містяться в п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 січня 1995
року № 4 Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», згідно яких під
моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Посилання відповідача в скарзі на
незалучення до участі в справі
відповідачами органів прокуратури
також є безпідставними і не
спростовують висновків суду.

Апеляційні скарги в цій частині не
містять посилань на факти чи обставини,
які б могли були підставою для
скасування рішення суду, їх доводи не
спростовують висновків суду, не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до невірного вирішення справи.

Рішення суду в частині вирішення спору
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України і підстав для його
скасування не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін;

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Заявлене позивачем в засіданні
апеляційного суду клопотання про
залишення його позовної заяви про
відшкодування матеріальної шкоди у
вказаній частині без розгляду не
підлягає задоволенню, оскільки
апеляційне провадження не передбачає
такої можливості.

В той же час є обґрунтованими доводи
скарги позивача про незаконність
стягнення з нього в доход держави
судового збору в сумі 1498,09 гр.

Суд не навів у рішенні суду норму права,
якою керувався при стягненні судового
збору з позивача в доход держави.

Між тим, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 Закону
України «Про судовий збір» із змінами,
внесеними згідно із Законом № 245-VII від
16 травня 2013 року, судовий збір не
справляється за подання позовної заяви
про відшкодування шкоди, заподіяної
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їх посадовою або
службовою особою, а так само
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури або суду.

Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, рішення суду про стягнення
судового збору з позивача в доход
держави не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому воно в цій частині на підставі п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з віднесенням вказаних
витрат на рахунок держави.

На підставі п. 13 ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про судовий збір», керуючись п. 1 ч. 1
ст. 307, ст. 308, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України у Сумській області
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 01 серпня 2014 року в даній справі
в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
держави судового збору в сумі 1498,09 гр.
скасувати і віднести судові витрати в
цій частині на рахунок держави.

В іншій частині рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 01 серпня 2014
року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -