АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7100/14 Доповідач - Кукліна Н.О.
Справа № 639/5349/14-ц
Категорія : трудові Головуючий 1 інст. - Єрмоленко В.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При секретарі Лашакової Д.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

по апеляційній скарзі ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про визнання наказу № 62-К від 20.05.2014р. керуючого санацією Булижина І.В. щодо звільнення позивача з роботи незаконним, поновлення з 20.05.2014 року на роботі на посаді налагоджувальника технологічного обладнання 6 розряду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування зазначених позовних вимог посилався на те, що він працював на підприємстві з 1975 року по 20.05 2014 року, був звільнений на підставі ч. І ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Про існування наказу про звільнення йому стало відомо лише 21.05.2014р., коли його запросив керуючий санацією та повідомив про скорочення штату працівників, після чого видав трудову книжку із записом про звільнення. Позивач вважає звільнення незаконним та безпідставним через те, що його про скорочення штату за два місяця до звільнення не повідомляли, в порушення вимог ст. 43 КЗПП України не узгоджували питання про його звільнення з профспілковою організацією, яку він очолює на підприємстві.

Відповідач - ДП «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченка» проти позову заперечував, вказуючи, що на підприємстві у межах справи про банкрутство здійснюється санація , 17.01.2014р. по підприємству видано наказ № 12з про приведення чисельності штату працівників у відповідність з об'ємами виробництва на 2014 р. На виконання вимог ч.2 ст. 40 , ч.І ст. 42 , ст. 49-2 КЗпП України позивача офіційно повідомлено про майбутнє скорочення, запропоновані всі вільні вакансії на підприємстві, від переведення на які ОСОБА_3 відмовився. В лютому 2014р. виконавчий директор підприємства звернувся з листом до голови профспілкового комітету профспілки ВО «Моноліт» ОСОБА_3 з повідомленням про надання документів, які підтверджують реєстрацію профспілки, її легалізацію та підстави на представництво працівників - членів профспілки на підприємстві, яких позивач не надав. На заводі діє лише одна первинна профспілкова організація ВО «Моноліт» Всеукраїнської громадської організації - Профспілки працівників космічного та загального машинобудування України, яка зареєстрована як юридична особа за місцем знаходження підприємства, членом якої позивач не є . На підприємстві поступове скорочення проводиться з 2009 року, встановлено неповний робочий тиждень з графіком роботи-понеділок, вівторок, вже декілька років роботи для налагоджувальника технологічного обладнання немає, цехи ліквідуються через скрутне матеріальне становище підприємства, кризи неплатежів. Профспілкова організація ВО «Моноліт», яку очолює ОСОБА_3, ніяких взаємовідносин з підприємством не має. Позивача звільнено з роботи з дотриманням законодавства про працю , проведено остаточний розрахунок , кошти перераховано на картковий рахунок позивача у відділенні Банку (а.с. 78-83).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року в позові ОСОБА_3 до ДП "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки судом невраховані вимоги законів України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», КЗпП України, ст.43 Конституції України щодо узгодження звільнення, як голови профспілкового комітету, з вищестоящим профспілковим комітетом.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, обговоривши наведені в скарзі доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі наказу № 171л від 10.03.1975р. прийнятий на роботу на посаду налагоджувальника ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» (а.с.6-8). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.11.2009р. у межах розгляду справи про банкрутство запроваджено процедуру санації ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» , ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.06.2013 р. призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Булижина І.В. (а.с.87-93).

Наказом керуючого санацією ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про приведення чисельності працівників підприємства у відповідність з об'ємами виробництва на 2014р. за №12з від 17.01.2014р. зобов'язано виконавчого директора та заст. директора по кадрам забезпечити відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України скорочення чисельності персоналу за додатком до наказу про вивільнення 29 осіб, в тому числі двох штатних одиниць налагоджувальника технологічного обладнання цеху 91 (а.с. 99-100). З наказом №12 з від 17.01.2014 року про вивільнення позивач ОСОБА_3 ознайомлений під особистий підпис 25 лютого 2014 року . На момент звільнення позивача на ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Г.Г.Шевченка» не було вільних вакансій за відповідною професією чи спеціальністю ОСОБА_3 Від переведення на запропоновані відповідачем вакантні посади позивач відмовився. Наказом № 62-к від 20.05.2014 року ОСОБА_3 звільнено з посади налагоджувальника технологічного обладнання за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, проведено остаточний розрахунок з перерахуванням на картковий рахунок належних позивачеві сум при звільненні. ( а.с. 84-85, 111-114).

Згідно до ст. 40 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку реорганізації, перепрофілювання установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами статті ст.49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При звільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до роз'яснень, що містяться п.19 постанови Пленуму Верхового суду України № N 18 від 26.10.95 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку, що на підприємстві дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, в тому числі двох посад налагоджувальника технологічного обладнання, одну з яких обіймав позивач, що давало підстави для звільнення ОСОБА_3 з роботи згідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, яке проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗПП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно до ст. 43 КЗпП України та роз'яснень, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верхового суду України № N 18 від 26.10.95 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

Відповідно до ст. ст. 16 ,37 Закону Україні «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності » профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею. Для легалізації профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви з додатками статуту (положення), протоколу установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, про засновників об'єднань. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси найманих працівників при підписанні колективного договору.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що на підприємстві діє первинна профспілкова організація ВО «Моноліт» Всеукраїнської громадської організації - Профспілки працівників космічного та загального машинобудування України, яка є стороною підписаного колективного договору на 2008-2010 p.p. Профспілкова організація, очолювана головою ОСОБА_3, від участі у представницькому органі для укладання колективного договору на 2008-2010 p.p. відмовилася.

В ході розгляду справи до суду апеляційної інстанції надійшло повідомлення голови Харківської обласної організації солідарних профспілок УМРП "Праця" № 02/14/25 від 08 грудня 2014 року на підтвердження, що ОСОБА_3 є головою профкому профспілкової організації робітників ПО "Моноліт" від обласної ради Харківської обласної організації солідарних профспілок УМРП "Праця", до якої на виконання вимог ст.ст. 43, 252 КЗпП України направлено запит щодо надання згоди або відмову в дачі згоди на звільнення працівника Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченка" - ОСОБА_3.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Надане на запит суду апеляційної інстанції рішення Харківської обласної організації солідарних профспілок УМРП "Праця" про відмову у згоді на звільнення ОСОБА_3, як голови профкому, з займаної посади налагоджувальника технологічного обладнання ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» у зв'язку із скороченням чисельності працівників підприємства , не є обгрунтуваним, що дає право роботодавцю звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Виходячи з встановлених у справі обставин, положень ст.ст. 43, 252 КЗпП України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності » само по собі не направлення безпосередньо роботодавцем запиту про згоду профспілкового органу, членом якої є позивач, на звільнення позивача з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗПП України , виконання цих вимог закону щодо надання згоди або відмову в дачі згоди на звільнення працівника Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченка" - ОСОБА_3 в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, не може стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового про задоволення позову ОСОБА_3 до Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позивача, що фактично його звільнення з роботи пов'язано не з скороченням чисельності штату працівників на підприємстві та займаної ним посади налагоджувальника технологічного обладнання, а з виконанням ним обов'язків голови профспілки, судом першої інстанції перевірялися і визнані безпідставними.

Згідно ст.. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді 1 інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом 1 інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду 1 інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд першої інстанції виходив відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК України із повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухваленні нового.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів , перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1 інстанції, визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року залишити без ззмін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :