Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц - 778/185/ 2014
інстанції: Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів:
Подліянової Г.С.

Дашковської О.В.

при секретарі:
Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 жовтня
2013 року у справі за заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про скасування рішення
третейського суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із заявою, в якій вказує, що з
19.12.1995р. по 08.05.2007р. знаходилась у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

За час шлюбу за спільні кошти подружжя
був побудований житловий будинок , що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
оформлений на ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності САА №307283
від 11.06.2003р.

Позивач вважає, що вказане нерухоме
майно є спільною сумісною власністю
подружжя і вона нарівні з ОСОБА_3, має
право розпоряджатись ним за взаємною
згодою. Однак всупереч цьому, 05.11.2007р.
між відповідачами було укладено угоду
до договору позики від 09.10.1994р.,
відповідно до якої вказаний житловий
будинок ОСОБА_3 передав у власність
ОСОБА_5

10.12.2007 року постійно діючий
третейський суд при ТБ «Регіональний
Арбітраж» ухвалив рішення, яким визнав
дійсною вказану угоду та визнав право
власності за ОСОБА_5 на вказаний
житловий будинок, вирішивши при цьому
питання про права та обов'язки ОСОБА_4,
яка участі у розгляді цієї справи не
приймала.

На підставі вказаного, заявник просить
поновити їй строк на оскарження
рішення третейського суду тому, що до
звернення до суду вона була позбавлена
житла, була вимушена придбати житло у
кредит, для виплати якого працює на
заробітках за межам Запорізької
області, тому не мала можливості
особисто захищати свої права в суді та
не мала коштів для оплати послуг
адвоката. Також просить скасувати
вказане рішеннятретейського суду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 жовтня
2013 року заяву ОСОБА_4 про скасування
рішення третейського суду задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк на оскарження
рішення третейського суду від 10.12.2007р.
по справі №001-12/07.

Скасовано повністю рішення постійно
діючого Третейського суду при ТБ
«Регіональний Арбітраж», прийняте
10.12.2007р. в м.Донецьку, по справі №001-12/07 у
спорі між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яким
визнано дійсною угоду від 05.11.2007р. до
договору позики від 09.10.1994р., що була
укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також
визнано право власності за ОСОБА_5 на:
перша черга житлового будинку, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вищезазначеною
ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
просить ухвалу суду скасувати, і
постановити нову про відмову в
задоволенні заяви про поновлення
процесуального строку та залишити її
без розгляду..

Як вбачається з матеріалів справи
представником ОСОБА_3 є адвокат ОСОБА_8 (
а.с.212-214). Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК
України вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі. ОСОБА_3, його представник
ОСОБА_8, ОСОБА_5, будучи своєчасно та
належним чином повідомленими про час і
місце розгляду справи до апеляційного
суду двічі не з"явилися.. Про причини
неявки суду не повідомили. За таких
обставин судова колегія вбачає в діях
ОСОБА_3, ОСОБА_5 зловживання
процесуальними правами та порушення
вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України, згідно якої
особи, які беруть участь у справі,
зобов"язані добросовісно здійснювати
свої права і виконувати процесуальні
обов"язки. Крім того, апеляційна скарга
не містить доводів щодо дослідження
нових доказів у справі. Викладені в ній
доводи не можуть бути доповнені на
даний час, оскільки це заборонено ст. 300
ЦПК України. Виходячи з наведеного та у
відповідності до вимог ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
поважності причин неявки апелянта
ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 в судове
засідання і вважає, що їх неявка,
належним чином повідомленими про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України
рішення третейського суду може бути
скасовано лише у випадках,
передбачених цією статтею. Рішення
третейського суду може бути скасовано
у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято
рішення третейського суду, не
підвідомча третейському суду
відповідно до закону; 2) рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди.
Якщо рішенням третейського суду
вирішені питання, які виходять за межі
третейської угоди, то скасовано може
бути лише ту частину рішення, що
стосується питань, які виходять за межі
третейської угоди; 3) третейську угоду
визнано судом недійсною; 4) склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідав вимогам закону;
5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участі у справі. Скасування судом
рішення третейського суду не позбавляє
сторони права повторно звернутися до
третейського суду, крім випадків,
передбачених законом. Рішення
міжнародного комерційного арбітражу
може бути скасовано судом лише з
підстав, передбачених міжнародним
договором України та/або Законом
України "Про міжнародний комерційний
арбітраж".

Задовольняючи вимоги заявника та
скасовуючи рішення третейського суду,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
визнання дійсною угоди від 05.11.2007 року
до договору позики від 09.10.1994 року, що
була укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в
результаті якої за ОСОБА_5 було визнано
право власності на житловий будинок,
який був предметом розгляду
третейського суду, являвся нікчемним,
оскільки нотаріально не посвідчений та
не пройшов державної реєстрації. У
зв'язку з тим, що нікчемний правочин не
створює прав та обов'язків сторін,
цивільні правовідносини між сторонами
не виникли, то підстави для визнання за
ОСОБА_5 права власності на спірну
нерухомість третейський суд не мав.
Крім того, спірний будинок належав на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому визнаючи право
власності на спірний будинок за ОСОБА_5,
третейський суд вирішив питання про
права та обов"язки ОСОБА_4, яка не брала
участі у розгляді справи.

Даний висновок суду ґрунтується
на матеріалах справи і відповідає
вимогам закону.

Судом встановлено, що 10 грудня 2007
року рішенням постійно діючого
третейського суду при товарній біржі «
Регіональний Арбітраж» визнано
дійсною угоду від 05 листопада 2007 року
до договору позики, який укладався між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 09.10.1994 року. За ОСОБА_5
визнано право власності на першу чергу
жилого будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1

З 19.12.1995 року по 08.05.2007 рік ОСОБА_4
знаходилась у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 Право власності на спірний
будинок було зареєстровано за ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності САА №307283 від 11.06.2003року,
тобто під час перебування у шлюбі з
ОСОБА_4

Відповідно до ст.24 КпШС України ( в
редакції 1969 року), який діяв на час
виникнення права власності на спірний
будино, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Права ОСОБА_4 на частку цього будинку
ніким не оскаржувалися.

Як вбачається із матеріалів
справи, участі при розгляді
третейської справи ОСОБА_4 не брала, але
судом було вирішено питання про її
право власності на вказану вище
нерухомість.

Крім того, рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 23.02.2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5. КП Бердянської міської
ради з технічної інвентаризації про
визнання угоди недійсною було вказано
на нікчемність оскаржуваної угоди від
05.10.1997 року, яка була визнана дійсною
рішенням третейського суду від 10.12.2007
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 389-1 ЦПК
України сторони, треті особи, а також
особи, які не брали участі у справі, у
разі якщо третейський суд вирішив
питання про їх права і обов'язки, мають
право звернутися до суду із заявою про
скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення
третейського суду подається до суду за
місцем розгляду справи третейським
судом сторонами, третіми особами
протягом трьох місяців з дня прийняття
рішення третейським судом, а особами,
які не брали участі у справі, у разі
якщо третейський суд вирішив питання
про їх права і обов'язки, - протягом
трьох місяців з дня, коли вони
дізналися або повинні були дізнатися
про прийняття рішення третейським
судом.

Заява, подана після закінчення
строку, встановленого частиною другою
цієї статті, залишається без розгляду,
якщо суд за заявою особи, яка її подала,
не знайде підстав для поновлення
строку, про що постановляється ухвала.

За правилами ч. 1 ст. 73 ЦПК України
суд поновлює або продовжує строк,
встановлений відповідно законом або
судом, за клопотанням сторони або іншої
особи у разі його пропущення з поважних
причин.

В обґрунтування заяви про поновлення
строку на оскарження рішення
третейського суду та про його про
скасування ОСОБА_4 послалася на те, що
їй не було відомо про існування рішення
третейського суду, так як вона не була
присутня при розгляді третейської
справи, дізнавшись про рішення
третейського суду, ОСОБА_4 одразу ж
почала оскаржувати до суду угоду від
05.11.2007 року, яка була укладена між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і яка була визнана
дійсною рішенням постійно діючого
третейського суду від 10.12.2007 року.

За її позовом було ухвалено
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 23.02.2011 року у справі 577/2011,
яким було встановлено факт нікчемності
угоди на підставі якої було вирішено
справу третейським судом. Будучи
позбавлена житла, ОСОБА_4 придбала
житло у кредит, а через кризу та
коливання курсу валют платежі за
кредит була позбавлена засобів до
існування, тому не могла оплатити
послуги адвоката щодо оскарження
рішення третейського суду. Вона
зазнала серйозних моральних страждань,
які призвели до суттєвого погіршення
здоров'я.

Суд взяв до уваги зазначені
позивачкою обставини, надавши їм
правову оцінку, а також те, що ЦПК
України не містить вичерпного переліку
поважності причин пропуску строку на
оскарження. Вони оцінюються у кожній
конкретній справі, виходячи із
фактичних обставин. При цьому мають
враховуватись положення ст. 129
Конституції України та ст. ст. 17, 389-1 ЦПК
України про право особи на оскарження
рішення третейського суду і прийшов до
обгрунтованого висновку про
поважність наведених заявником
причини пропуску строку і поновив його.

За таких обставин постановлене у
справі судове рішення є законним і
обґрунтованим, тому воно не підлягає
скасуванню, а доводи апеляційної
скарги , які зводяться про відсутність
підстав для поновлення процесуального
строку ОСОБА_4 на оскарження рішення
третейського суду, не заслуговують на
увагу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ст. 312 ,
313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 жовтня
2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: