Номер провадження: 22-ц/785/6617/14
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Дрішлюк А.І., Процик М.В.,

за участю секретаря - Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного агентства з
інвестицій та управління
національними проектами України про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, третя особа - ОСОБА_3, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 28 травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

11.02.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Державного агентства з
інвестицій та управління
національними проектами України про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, третя особа - ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що з 30 липня 2010
року ОСОБА_2 працював в структурі
державної установи «Одеський
регіональний центр з інвестицій та
розвитку» (в теперішній час -
Державного агентства з інвестицій та
управління національними проектами
України). Згідно наказу від 20 січня 2014
року №12/к, позивача було звільнено з
займаної посади як такого, що не
відповідає займаній посаді ст. 40 ч.1 п.2
КЗпП України.

Позивач вбачає, що адміністрацією
підприємства при його звільненні були
допущені значні порушення трудового
законодавства, що явилось підставою
для звернення до суду із вимогами про
поновлення на роботі, стягнення суми
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу станом на 15 травня
2014 року в розмірі 20496,45 гривень та суми
компенсації заподіяної моральної
шкоди в розмірі 50000,00 гривень.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання
з'явився, заявлені вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Представник Державного агентства з
інвестицій та управління
національними проектами України у
судове засідання з'явився, заявлені
вимоги не визнав, просив суд в
задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явився.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 28 травня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким поновити
його на роботі на посаді директора ДБУ»
Одеський регіональний центр з
інвестицій та розвитку», що належить до
сфери управління Державного агентства
з інвестицій та управління
національними проектами України;
стягнути з Державного агентства з
інвестицій та управління
національними проектами України на
користь ОСОБА_2 середню заробітну плату
за весь час вимушеного прогулу з 20.01.2014
р. по день ухвалення рішення із
розрахунку 222,96 грн. за один календарний
день згідно розрахунку (а.с. 199);
стягнути на користь ОСОБА_2 з
Державного агентства з інвестицій та
управління національними проектами
України заподіяну моральну шкоду у
розмірі 50000 грн., посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що не встановлено
порушень трудового законодавства в
діях відповідача при звільненні
працівника ОСОБА_2, як такого, що не
відповідає займаній посаді.

Однак погодитись з таким висновком
суду першої інстанції не можна,
оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд не
правильно застосував норми
матеріального закону.

Колегія суддів вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2008 року
наказом Державного агентства України з
інвестицій та інновацій за №86-Одес.
було утворено державну установу »
Одеський регіональний центр
інноваційного розвитку» з віднесенням
її до сфери управління Державного
агентства України з інвестицій та
інновацій та було призначено ОСОБА_2
виконуючим обов'язки директора
державної установи «Одеський
регіональний центр інноваційного
розвитку».

Постановою Кабінету Міністрів
України №356 від 17 травня 2010 року
Державне агентство України з
інвестицій та інновацій було
перейменоване на Державне агентство
України з інвестицій та розвитку.

27 липня 2010 року наказом Державного
агентства України з інвестицій та
розвитку №20 було перейменовано
державну установу «Одеський
регіональний центр інноваційного
розвитку» в державну установу
«Одеський регіональний центр з
інвестицій та розвитку». Тим же наказом
ОСОБА_2 було призначено виконуючим
обов'язки директора державної установи
«Одеський регіональний центр з
інвестицій та розвитку».

30 липня 2010 року в трудову книжку
ОСОБА_2 було зроблено запис про те, що
його призначено на посаду директора
Одеського регіонального центру з
інвестицій та розвитку.

Відповідно до Указу Президента
України від 12 травня 2011 року
правонаступником Державного агентства
України з інвестицій та розвитку є
Державне агентство з інвестицій та
управління національними проектами
України (Держінвестпроект України).

Згідно наказу адміністрації
Держінвестпроекту України №12/к від 20
січня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з
посади директора державної бюджетної
установи «Одеський регіональний центр
з інвестицій та розвитку» як такого, що
не відповідає займаній посаді на
підставі ст. 40 ч.І п.2 КЗпП України.

В силу ст. 40 ч.І п.2 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Із наказу про звільнення ОСОБА_2
вбачається, що підставою прийняття
такого рішення є два документи:
доповідна записка директора
Департаменту інвестиційної політики
та регіонального розвитку
Держінвестпроекту від 20 січня 2014 року
№10/0/8-14 з посиланням на протокол
засідання колегії Одеської обласної
державної адміністрації від 17 грудня
2013року. Де вказано, що впродовж 2013 року
з боку директора державної бюджетної
установи «Одеський регіональний центр
з інвестицій та розвитку» ОСОБА_2
допущено систематичне та неналежне
виконання доручень Держінвестпроекту.
Зазначене та фахова невідповідність
даного керівника привели до того, що
результативні показники державної
бюджетної установи «Одеський
регіональний центр з інвестицій та
розвитку» у 2013 році були одними з
найнижчих серед регіональних центрів,
незважаючи на те, що його штатна
чисельність та кошторис є одними з
найбільших. Та лист Одеської обласної
державної адміністрації від 27.12.2013
року № 01/02-15/8391 про звільнення ОСОБА_2,
який грунтується на тому, що 17
грудня 2013 року на черговому засіданні
колегії Одеської обласної державної
адміністрації було розглянуто питання
роботи державної бюджетної установи
«Одеський регіональний центр з
інвестицій та розвитку». За
результатами розгляду зазначеного
питання роботу ОСОБА_2 на посаді
директора державної бюджетної
установи «Одеський регіональний центр
з інвестицій та розвитку» визнано
незадовільною.

Однак постановою Одеського
окружного адміністративного суду від
12 березня 2014року, яка залишена без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду 08 липня 2014року,
скасовано рішення колегії Одеської
обласної державної адміністрації від
17 грудня 2013року по 5-му питанню » Про
роботу державної бюджетної установи «
Одеській регіональний центр з
інвестицій та розвитку» щодо
активізації інвестиційної діяльності
у регіоні» в частині пункту 1 та пункту
2, оскільки приймаючи рішення про
визнання незадовільною роботу
директора бюджетної установи «
Одеський регіональний центр з
інвестицій та розвитку « ОСОБА_2
колегія Одеської обласної ради діяла в
порушення « Положення про колегію
Одеської обласної державної
адміністрації» затвердженого
розпорядженням Одеської обласної
державної адміністрації № 722/А-2011 від
08.09.2011р. ( а.с.46-49,242-243).

Таким чином, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції помилково
дійшов висновку про законність
звільнення позивача на підставі
пункту другого частини першої статті 40
КЗпП України, оскільки не доведено
факту невідповідності ОСОБА_2 займаній
посаді внаслідок недостатньої
кваліфікації.

Напроти, ОСОБА_2 15 червня 2011року від
Державного агентства України з
інвестицій та розвитку була надана
подяка за сумлінну працю, високий
професіоналізм, вагомий внесок у
забезпечення реалізації державної
політики у сфері інвестиційного та
інноваційного розвитку ( а.с. 6). Згідно
довідки про заробітну плату за
грудень 2013року ОСОБА_2 нараховувалась
надбавка за високі досягнення у праці
в розмірі 50% та премія за листопад
та грудень 2013року ( а.с. 192), що свідчить
про те, що ОСОБА_2 відповідав займаній
посаді, оскільки отримував надбавки за
високі досягнення у праці.

На підставі наказу Держінвестпроекту
від 12 лютого 2014 року №11/0/7-14 «Про
проведення планового внутрішнього
аудиту діяльності державної бюджетної
установи «Одеський регіональний центр
з інвестицій та розвитку» у період з 17
лютого 2014 року по 07 березня 2014 року
проведено плановий внутрішній аудит
діяльності державної бюджетної
установи «Одеський регіональний центр
з інвестицій та розвитку» за період з 01
квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року. За
результатами проведеного аудиту,
виявлені порушення мали суттєвий вплив
на діяльність установи в цілому, тому
аудиторський висновок діяльності
даної установи є негативним. Головною
причиною такої ситуації стала
невідповідність керівника займаній
посаді та його неспроможність
забезпечити управління державною
бюджетною установою «Одеський
регіональний центр з інвестицій та
розвитку».

Суд першої інстанції помилково
посилався на результати вищевказаного
аудиту, оскільки даний аудит
проведено після звільнення ОСОБА_2 з
роботи і підставою для його звільнення
20 січня 2014року бути не може.

Згідно п.21 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів», при
розгляді справ про звільнення за п.2
ст.40 КЗпП України суд може визнати
правильним припинення трудового
договору в тому разі, якщо встановить,
що воно проведено на підставі
фактичних даних, які підтверджують, що
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу. З цих
підстав, зокрема, може бути розірваний
трудовий договір з керівником
підприємства, установи, організації
або підрозділу у зв'язку з нездатністю
забезпечити належну дисципліну праці у
відповідній структурі. Не можна
визнати законним звільнення з цих
підстав лише з мотивів відсутності
спеціальної освіти (диплома), якщо
відповідно до чинного законодавства
наявність її не є обов'язковою умовою
виконання роботи, обумовленої трудовим
договором. Проте у випадках, коли
згідно з законодавством виконання
певної роботи допускається після
надання в установленому порядку
спеціального права (водії
автомобільного та електротранспорту
тощо), позбавлення цього права може
бути підставою для звільнення
працівника з мотивів невідповідності
займаній посаді або виконуваній роботі
з додержанням правил ч.2 ст.40 КЗпП.
Висновки атестаційної комісії щодо
кваліфікації працівника підлягають
оцінці у сукупності з іншими доказами
по справі.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що позивача без достатніх підстав
було звільнено з посади директора
державної бюджетної установи
«Одеський регіональний центр з
інвестицій та розвитку» на підставі ст.
40 ч.І п.2 КЗпП , оскільки факт
невідповідності займаній посаді
внаслідок недостатньої кваліфікації
не встановлено, йому не було
запропоновано переведення на іншу
роботу.

Враховуючи наведене, колегія
суддів прийшла до висновку про
поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді
директора державної установи «
Одеській регіональний центр з
інвестицій та розвитку» з 20 січня
2014року .

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України
при винесені рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Згідно з довідкою заробітна
плата ОСОБА_2 за листопад 2013року
складає 4677,5грн. ( а.с. 193), за грудень
2013року - 8922,85грн. ( а.с. 192). 4677,5+ 8922,85=
13600,35грн. Листопад та грудень 2013року
складають 61 день. 13600,65грн.:61день=
222,96грн.- середня заробітна плата за
один день.

З 21 січня 2014року по 22 вересня 2014року
становить 245 днів (11+28+31+30+31+30+31+31+22). 245
днів х 222,96грн.= 54625,20грн. - 8265,39грн., які
були виплачені ОСОБА_2, = 46359,81грн.

Таким чином на користь ОСОБА_2 з
відповідача підлягає стягненню
заробітна плата за час вимушеного
прогулу з 21 січня 2014р. по 22 вересня 2014р. (
день винесення рішення суду) в розмірі
46359гривень 81коп.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі ,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв;язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 у
зв;язку з незаконним звільненням з
роботи була заподіяна моральна шкода,
оскільки порушення його законних прав
призвело до моральних страждань та
вимагало він нього додаткових зусиль
для організації його життя без роботи.

З урахуванням засад виваженності,
розумності та справедливості моральна
шкода підлягає стягненню в розмірі
1000гривень.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
сумі 463 гривні 60коп.

Керуючись ст.ст. 209, 307 ч.1п.2, 309 ч.1п.п.3,4,
316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 28 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді
директора державної установи "
Одеській регіональний центр з
інвестицій та розвитку".

Стягнути з Державного агентства з
інвестицій та управління
національними проектами України на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 21 січня 2014року
по 22 вересня 2014року в розмірі 46359
гривень 81коп.

Стягнути з Державного агентства з
інвестицій та управління
національними проектами України на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 1000гривень.

Стягнути з Державного агентства з
інвестицій та управління
національними проектами України на
користь держави судовий збір в
розмірі 463гривні 60коп.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
М.В. Процик

А.І.Дрішлюк