Справа № 450/843/13 Головуючий у 1
інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/6451/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, представника
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
представника Сороки-Львівської
сільської ради Андросюк З.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3, ОСОБА_7 - ОСОБА_5 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, Сороки-Львівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області про
скасування рішень, визнання недійсними
свідоцтв про право власності на
житловий будинок та скасування їх
реєстрації, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом та скасування його
реєстрації, визнання права власності,-

в с
т а н о в и л а:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з даним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7,
Сороки-Львівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, та, з врахуванням уточнення
позовних вимог, остаточно просила суд:
скасувати рішення виконавчого
комітету Сороки-Львівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області №101 від 29.08.2003 р. та
№108 від 09 жовтня 2003 року; визнати
недійсними: свідоцтво про право
власності серії НОМЕР_1 від 04.11.2003 року
за ОСОБА_8 на 19/50 частки житлового
будинку АДРЕСА_1 та свідоцтво про право
власності серії НОМЕР_2 від 04.11.2003 року
на 31/50 частки цього житлового будинку
за ОСОБА_7 та скасувати реєстрацію цих
свідоцтв; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
04 жовтня 2004 року за ОСОБА_3 після смерті
ОСОБА_9 на спадкове майно, яке
складається з 19/50 частки житлового
будинку АДРЕСА_1 та скасувати
реєстрацію цього свідоцтва і права
власності ОСОБА_3 на 19/50 частки цього
житлового будинку; визнати право
власності ОСОБА_2 на 1/10 частку
житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Судом постановлено скасувати рішення
виконавчого комітету
Сороки-Львівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області №108 від 09 жовтня 2003 року в
частині затвердження висновку
Львівського ОДКБТІ та ЕО № І/8007 від
22.09.2003 року про визначення ідеальних
долей між співвласниками на будинок
АДРЕСА_1 та проведення державної
реєстрації вищевказаного об'єкта та
визнати недійсним свідоцтво про право
власності серії НОМЕР_1 від 04.11.2003 року
ОСОБА_8 на 19/50 частки житлового будинку
АДРЕСА_1.

Крім того, цим же рішенням скасовано
реєстрацію №3306419 від 04.11.2003 року права
власності ОСОБА_9 на 19/50 частки
житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про
право власності серії НОМЕР_2 від 04.11.2003
року ОСОБА_7 на 31/50 частки житлового
будинку АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію №3306419 від 04.11.2003
року права власності ОСОБА_7 на 31/50
частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від 04
жовтня 2004 року, виданого державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори Підгірняк Н.С. та
зареєстрованого в реєстрі за №3950,
після смерті ОСОБА_9 спадкоємцю ОСОБА_3
на спадкове майно, яке складається з 19/50
частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію №3950 свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
04 жовтня 2004 року, виданого державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори Підгірняк Н.С.,
після смерті ОСОБА_8 спадкоємцю ОСОБА_3
на спадкове майно, яке складається з 19/50
частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію №3306419 від 11.10.2004
року права власності ОСОБА_3 на 19/50
частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/10
частку будинковолодіння АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5, яка діє
в інтересах та від імені відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_7. В апеляційній скарзі,
посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, неправильне застосування
судом норм процесуального та
матеріального права, постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів.

Апелянт стверджує, що згідно
погосподарської книги 1996-2000 р.р.
спірний житловий будинок побудований у
1979 р. житловою площею 74 кв.м. та
складається з 5 кімнат, 4 з яких є жилі, і
не може бути спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_8,
оскільки починаючи з 1981 року
неодноразово перебудовувався і
реконструйовався зусиллями ОСОБА_8 з
донькою ОСОБА_7 Крім того зазначає, що
судом не взято до уваги, що у будинковій
книзі навпроти прізвища позивачки
стоїть штам з інформацією про прописку
07.06.1976 року та штамп про виписку без
зазначення дати такої виписки, а також
вказує на те, що жодної інформації про
прописку чи проживання за вказаною
адресою батька позивачки ОСОБА_11
матеріали справи не містять. Крім цього
стверджує, що суд безпідставно не
застосував строк позовної давності.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову (а.с. 203-208).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачів ОСОБА_5 на
обґрунтування апеляційної скарги,
представника Андросюк З.П. на визнання
апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 в
заперечення на скарги, дослідивши
матеріали вказаної цивільної справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Однак вказане рішення суду цим вимогам
процесуального Закону в повній мірі не
відповідає.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути визнання права,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

У відповідністю зі ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_11, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та є сестрою
відповідачів у справі ОСОБА_3 і ОСОБА_7,
які є співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1 відповідно 19/ 50 та 31/50 його
частки. В цьому ж будинку проживає і
позивач.

Звернувшись до суду з вказаним позовом,
ОСОБА_2 стверджує, що вона від
народження проживає у спірному
будинку, який було побудовано її
батьками в період шлюбу в 1955 році, а
тому цей будинок був їх спільним
майном, як подружжя. Вважає, що після
смерті батька в ІНФОРМАЦІЯ_1 році вона
фактично вступила в управління цим
майном, проживаючи в цьому будинку та
успадкувала 1/10 частки цього будинку, а
тому вважає, що оформлення права
власності на цей будинок у відповідних
частках на підставі рішень виконавчого
комітету Сороки-Львівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області №101 від 29.08.2003 р. та
№108 від 09 жовтня 2003 року на
відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_7 є
незаконним, оскільки порушує її право
власності на цей будинок.

Положеннями ст.ст.1216, 1218 ЦК України
передбачено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших
осіб(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2
та її пояснень в судових засіданнях,
остання пов'язує набуття нею у
власність 1/10 частки будинку АДРЕСА_1
саме з успадкуванням після смерті її
батька, ОСОБА_11, який помер в
ІНФОРМАЦІЯ_1 році.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції
1963 р., що діяла на час смерті ОСОБА_11) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 р.
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном і зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
фактично погоджуючись з доводами
позивача, прийшов до висновку, що
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 перебуваючи у шлюбі
спільно збудували в 1955 році будинок в
АДРЕСА_1, який, є спільною сумісною
власністю подружжя, а тому, виходячи з
положень ст.28 КпШС УРСР (в ред.1969 р.),
визнав, що на момент смерті ОСОБА_11 в
ІНФОРМАЦІЯ_1 році останньому фактично
належало 1/2 частка цього будинку.

Оскільки на момент смерті батька
ОСОБА_11 позивачка ОСОБА_2 була
неповнолітньою, проживала і по даний
час прописана (зареєстрована) у
спірному житловому будинку АДРЕСА_1,
вступила в управління і володіння
спадковим майном, то, згідно мотивів
суду, у відповідності до вимог ст.549 ЦК
УРСР в редакції 1963 р. визнається такою,
що прийняла спадщину в розмірі 1/10
частки спірного будинку з урахуванням
всіх спадкоємців.

Однак, на думку судової колегії, до
таких висновків суд першої інстанції
прийшов помилково, належно не
врахувавши фактичні обставини справи
та не давши належну оцінку наявним у
справі доказам.

Зокрема в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази, які б з
достатньою очевидністю свідчили про
те, що спірний будинок був набутий
спільною працею ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в
період їхнього перебування у шлюбі, як
того вимагає ст.22 КпШС (1926 р.), що діяла
на час забудови житлового будинку 1955
року.

Та обставина, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9
перебували в зареєстрованому у шлюбі з
1951 року ґрунтується лише на поясненнях
самої позивачки та не підтверджено
документальними доказами.

Згідно погосподарської книги
с.Сорока-Львівської сільської ради за
1986-1990 роки за господарством ОСОБА_9 в
АДРЕСА_1, яка зазначена як голова сім`ї,
числиться житловий будинок 1955 року
забудови загальною площею 65 кв.м. що
складається з двох кімнат площею 60
кв.м., сараю і літньої кухні (а.с.8-9).

В той же час, в матеріалах справи
відсутні будь-які дані щодо
забудовника цього будинку, виділення
земельної ділянки під його забудову,
відповідного дозволу органу місцевого
самоврядування та проектної
документації на будинок, як і того, що
цей будинок, який числиться як
робітничий двір, будувався вказаним
подружжям ОСОБА_9.

Відсутні в матеріалах справи і інші
докази того, що спірний будинок був
спільною сумісною власністю подружжям
ОСОБА_9 на момент смерті ОСОБА_11, а такі
висновки суду ґрунтуються лише на
поясненнях позивача, які об'єктивно
нічим не підтверджені.

Більш того, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази того, що
померлий ОСОБА_11 до дня своєї смерті
був зареєстрований та проживав в цьому
господарстві.

За життя подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не
вирішували питання щодо оформлення
права власності на будинок в АДРЕСА_1 ,
який був збудований в 1955 році.

В той же час з погосподарської книги
с.Сорока-Львівської сільської ради за
1996-2000 роки в господарстві в АДРЕСА_1, де
головою сім`ї вказано ОСОБА_9, числиться
житловий будинок 1979 року забудови,
житловою площею 74 кв.м., на п'ять кімнат,
з яких 4 кімнати жилі, який за своєю
технічною характеристикою суттєво
відрізняється від забудови 1955 року та
свідчить про новостворене майно.

Інших погосподарських кних АДРЕСА_1 за
попередні роки не збереглося, що не дає
можливості дійти однозначного
висновку про те, що спірний будинок
належав ОСОБА_11 та ОСОБА_9 як спільне
майно подружжя.

Таким чином, у суду першої інстанції, з
врахуванням фактичних обставин справи
та наявних доказів, не було достатніх
підстав вважати, що спірний будинок на
момент смерті ОСОБА_11 на правах
власності належав цьому спадкодавцю і
був об'єктом спадкування, та що ОСОБА_2
прийняла у спадок 1/10 частки цього
спірного будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, за
згодою місцевого органу
самоврядування вказаний будинок
неодноразово добудовувався, зокрема:
на підставі рішення
с.Сорока-Львівської сільської ради №8
від 26.03.1981 року"Про дозвіл на
будівництво сараю та літньої кухні гр.
ОСОБА_9 (а.с.178), рішення
с.Сорока-Львівської сільської ради №8
від 24.03.1982 року про дозвіл на добудову
гаражу та сараю гр. ОСОБА_7 на
присадибній земельній ділянці матері
ОСОБА_9(а.с.179).

Рішенням виконавчого комітету
Пустомитівської районної ради №393 від
15.11.1984 року "Про дотримання чинного
законодавства в індивідуальному
житловому будівництві" відмінено
попереднє рішення виконкому №183 від
17.05.1984 р. про знесення самовільно
збудованих будівель
гр.ОСОБА_13.(чоловіком ОСОБА_7) (а.с.180).

Рішенням виконавчого комітету №101 від
29 серпня 2003 року Про оформлення права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за заявкою гр.ОСОБА_3, як
правонаступника після смерті ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_2 р., виконкомом прийнято
рішення оформити право власності на
частину цього будинку за померлою.

А згідно рішення виконавчого комітету
№108 від 09 жовтня 2003 року "Про визначення
ідеальних долей між власниками" та
оформлення права власності на житловий
будинок" розглянувши заяву ОСОБА_7
виконкомом вирішено затвердити
висновок ОДКБТІ та ЕО "1/8007 від22.09.2003р.
про визначення ідеальних долей між
співвласниками на буд. АДРЕСА_1.

За нормами ст.293 ЦК України правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується. Власник майна, права
якого порушені внаслідок видання
правового акта органом державної
влади, органом влади Автономної
Республіки Крим або органом місцевого
самоврядування, має право вимагати
відновлення того становища, яке
існувало до видання цього акта. У разі
неможливості відновлення попереднього
становища власник має право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Виходячи із заявлених позовних вимог,
фактичних обставин справи,
встановлених правовідносин, колегія
суддів приходить до висновку, що
оспорювані позивачем ОСОБА_2 рішення
с.Сорока-Львівської сільської ради не
порушують прав та законних інтересів
позивача, яка фактично не довела свого
права власності на спірний будинок, а
тому її позов про визнання незаконними
рішень виконавчого комітету
Сороки-Львівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області за №101 від 29.08.2003 р. та №108 від 09
жовтня 2003 року та їх скасування не
підлягає задоволенню.

З огляду на викладене не підлягають
задоволенню і інші позовні вимоги
позивача ОСОБА_2 щодо визнати
недійсними свідоцтв про право
власності ОСОБА_8 та . ОСОБА_7 на будинок
та реєстрацію цих свідоцтв як і
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 04 жовтня
2004 року після смерті ОСОБА_9 за
спадкоємицєю ОСОБА_3 на спадкове майно
та скасування реєстрації цього
свідоцтва.

Кім того, при вирішенні питання щодо
скасування реєстрації №3306419 від 11.10.2004
року права власності ОСОБА_3 на 19/50
частки житлового суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити чи скасувати рішення суду
першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування або зміни рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення слід скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1ст.307, ч.1ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3,
ОСОБА_7 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
заявлених позовних вимог ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.