Справа № 456/1664/14
Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/6523/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 24 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третьої особи: органу опіки та
піклування Стрийської районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третьої особи: служби у справах дітей
виконкому Стрийської міської ради про
визначення місця проживання дитини, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 24 липня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третьої особи: органу опіки та
піклування Стрийської районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини -
відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Визначено
місце проживання дитини ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір'ю - ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
не прийняв до уваги, що дитина з дня
народження фактично проживала у сім'ї
батька у с. Конюхів, Стрийського району
Львівської області. Вважає, що
постановивши таке рішення, суд не
виходив з інтересів дитини, а лише з
інтересів матері, оскільки з ним для
доньки це звична, усталена, комфортна
обстановка серед люблячих її тата,
бабусі та дідуся. Крім того, зазначає,
що представник органу опіки та
піклування Стрийської міської ради
надала суду висновок комісії з питань
захисту прав дітей, яким пропонувала
суду залишити дитину на його вихованні.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити первісний позов та
визначити місце проживання дитини з
батьком у АДРЕСА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2 і його представника
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, заперечення доводів скарги
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся
до ОСОБА_4 з позовом про визначення
місця проживання дитини - ОСОБА_6

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що відповідачка - його
колишня дружина, шлюб з якою розірваний
рішенням Стрийського міськрайонного
суду 05 серпня 2011р. Від народження
дитина проживає разом ним та
виховується у нормальних комфортних
умовах, які він створив в с.Конюхів
Стрийського району.

Відповідачка не має постійного місця
проживання, зареєстрована у с. Ганівці
Жидачівського району, часто переходить
жити з однієї приватної квартири на
іншу, забирає дитину і зникає. Він
постійно змушений розшукувати дитину,
яка скаржиться йому, що мати залишає її
на чужих людей, а сама йде на роботу в
нічну зміну.

Дитина має проживати у відповідних
для виховання і гармонійного розвитку
умовах. Відповідачка негативно впливає
на дитину, своєю поведінкою, сприяє
неадекватному формуванню особистості
дитини. Виходячи з інтересів дитини,
яка потребує постійної уваги,
повноцінної сім'ї, вважав, що дитина
повинна проживати з ним

ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_2 із
зустрічним позовом про визначення
місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних
вимог посилалася на те, що до
пред'явлення даного позову донька
постійно проживала з нею.

Після розірвання шлюбу, повіривши
відповідачу, вона разом з дитиною
переїхали на проживання до нього.
Однак, примирення тривало недовго, а
саме: до моменту написання нею розписки
в органи державної виконавчої служби
та міліції про те, що вона немає
претензій щодо наявної заборгованості
відповідача по несплачених аліментах.
25.03.2014р. між ними виникла сперечка,
внаслідок якої відповідач вигнав її з
дому.

Відповідач утримує доньку в с.
Конюхів Стрийського району, не
дозволяє їй спілкуватись з донькою,
чинить перешкоди в нормальному її
вихованні. Переживаючи за здоров'я та
добробут доньки, вона декілька разів на
день намагалась побачитись з нею, але
безрезультатно. Відповідач повідомив,
що донька не бажає її бачити. Вона
припускає, що відповідач та його рідні
умисно налаштовують доньку проти неї.

У рішенні суду у справі про
розірвання шлюбу чітко зазначено, що
донька залишається з нею. В інтересах
доньки, щоб остання проживала саме з
нею, а не з батьком, оскільки дівчинка
потребує більше жіночої, маминої уваги,
так як саме мати вчить доньку бути
жінкою.

Вона має постійне місце праці, за яким
позитивно характеризується,
стабільний самостійний дохід, який
дозволяє створити всі необхідні умови
для проживання та нормального розвитку
дитини. Тому просила задовольнити
позов.

Судом встановлено, що рішенням
Стрийського міськрайонного суду 05
серпня 2011р. було задоволено позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів задоволено. У
мотивувальній частині рішення
зазначено, що відповідач ОСОБА_2
підтвердив, що донька проживає з
дружиною. Суд також вирішив стягувати з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання
доньки ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення
останньою повноліття, починаючи з
14.07.2011р.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
домовилися про те, що після розірвання
шлюбу донька проживатиме з нею. Після
розірвання шлюбу вони двічі мирилися,
проживали разом з дитиною два місяці у
квартирі, яку винаймали. З січня по
вересень 2013р. ОСОБА_4 проживала разом з
дитиною в будинку матері, потім знову
чотири місця з відповідачем в с.
Конюхів. Після того як в черговий раз
посварилися з ОСОБА_2 переїхала
проживати до будинку матері в АДРЕСА_1,
де й проживає з січня 2014р. по даний час.

З врахуванням досліджених в
судовому засіданні доказів, зокрема
показань свідків, та того, що батько
ОСОБА_2 всупереч домовленості
самочинно змінив місце проживання
дитини ОСОБА_6, яка повинна була
проживати з матір'ю, суд в
оскаржуваному рішенні визначив місце
проживання дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
із матір'ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому суд вказав, що не всі
обставини, наведені ОСОБА_2 в позовній
заяві, доведені в судовому засіданні
належними та допустимими доказами, а
саме: що мати залишала доньку на
тривалий період (декілька днів) у
сумнівних знайомих з кримінальним
минулим; що поневірялась з дитиною по
сумнівних квартирах; що мати негативно
впливає на дитину своєю поведінкою,
сприяє неадекватному формуванню
особистості дитини.

Одночасно суд вказав, що достовірно
встановлено, що ОСОБА_4 не зловживає
алкоголем, не вживає наркотичних
засобів, має постійне місце праці та
стабільний заробіток, позитивно
характеризується за місцем праці,
забезпечена житлом та має змогу
створити комфортні умови для
проживання і розвитку дитини.

Судова колегія погоджується з
висновками суду з врахуванням
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 160,
частини 1 статті 161 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

За принципом 6 Декларації прав
дитини прийнятою Генеральною
Асамблеєю 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли наявні виняткові
обставини, розлучатися зі своєю
матір'ю.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 та відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, виходив з того,
що дитина відповідно до принципу 6
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року не повинна бути розлучена із
матір'ю.

Виходячи із інтересів самої
дитини та з врахуванням того, що
сторони у справі позитивно
характеризуються, мають приблизно
однаковий рівень доходу та рівні умови
для забезпечення нормального розвитку
дитини, а також враховуючи малолітній
стан дитини, яка окрім виховання
потребує постійного догляду та
піклування, судова колегія
погоджується з такими висновками суду.

Посилання апелянта на те, що суд не
врахував письмовий висновок органу
опіки та піклування Стрийської міської
ради, яким було запропоновано суду
залишити дитину на його вихованні
(а.с.60 -61) судова колегія не приймає до
уваги з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 СК
України орган опіки та піклування
подає до суду письмовий висновок щодо
вирішення спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

З врахуванням вищенаведених
обставин суд підставно не погодився з
висновком органу опіки та піклування.

Під час розгляду справи в
апеляційному суді 14.11.2014 року слухання
справи відкладено для витребування з
служби у справах дітей виконкому
Стрийської міської ради акту щодо
обстеження побутових умов по місцю
проживання ОСОБА_4

Як пояснили сторони в судовому
засіданні цей акт було складено
службою у справах дітей виконкому
Стрийської міської ради, однак до
матеріалів справи він не долучений.

З вказаного акту від 23.04.2014 року,
який надісланий апеляційному суду,
встановлено, що по місцю фактичного
проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 є
належні умови проживання.

Тому не заслуговують на увагу
посилання апелянта на те, що не були
обстежені умови проживання дитини з
матір'ю.

Таким чином, не встановивши при
ухваленні рішення виключних обставин,
які б давали підстави дійти висновку
про можливість розлучення дитини з
матір'ю, суд дотримався вказаного
принципу 6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому доходить висновку, що підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржуване
рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 24 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.