Справа № 460/1812/14
Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/6871/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої-судді: Берези В.І.,
суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г.,

за участю секретаря судового
засідання: Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Альфа страхування»
на рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 10 вересня 2014
року у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» до
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Альфа
страхування», ОСОБА_2 про стягнення
грошової суми,-

в с т а н
о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування» на
користь Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхована
компанія «Інго Україна» 4619 грн. 49 коп.
невиплаченої суми страхового
відшкодування в порядку регресу. В
позовних вимогах про стягнення
моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
Приватне акціонерне товариство
(далі-ПрАТ) «Акціонерна страхова
компанія «Альфа страхування», просить
таке скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суд ухвалив незаконне та
необґрунтоване рішення. Мотивує тим, що
судом застосовано норми Цивільного
кодексу України, натомість повинні
були бути застосовані норми
спеціального закону - Закону України
«Про обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Відносини по розрахунку між
страховими компаніями повинні бути
врегульовані саме цим Законом.
Зазначає, що наданий позивачем
експертний висновок №3852/11, який оцінив
завдану шкоду, був проведений без
врахування коефіцієнту фізичного
зносу, який повинен застосовуватись в
обов`язковому порядку, так як ТЗ
«Тойота Рав 4», д.н.з. НОМЕР_1, до настання
ДТП від 16.12.2011 р. був раніше пошкоджений
у двох ДТП від 24.12.2008 р. та 17.07.2011 р. Саме
сума позовних вимог у розмірі 4619, 49 грн.
була утримана та недоплачена на
законних підставах, оскільки являється
сумою зниження на розмір коефіцієнту
фізичного зносу ТЗ. Крім того, вказує на
порушення судом норм процесуального
права. Вважає, що даний спір повинен
бути розглянутий Господарським судом
м.Києва.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції з`явився представник
апелянта - Хом`як О.Г., інші особи, які
беруть участь у справі, не з`явилися,
хоча були належним чином повідомлені
про час та місце судового розгляду
справи, тому таку розглянуто у їхній
відсутності, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта в підтримання
вимог апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, при
розгляді справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 16 грудня 2011 року біля 08
год. 30 хв. на перехресті пр-ту Свобода та
вул. Вірменська в м.Львові сталася
дорожньо-транспортна пригода з вини
відповідача ОСОБА_2, який, керуючи
автомобілем марки «Шкода»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, порушуючи
Правила дорожнього руху України, не
вибрав безпечної швидкості руху, не
вибрав безпечної дистанції, в
результаті чого зіткнувся з
автомобілем марки «Тойота»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, заподіявши
даному транспортному засобу технічні
пошкодження.

Також встановлено, що згідно з
постановою Шевченківського районноґо
суду м.Львова від 30.12.2011 року гр. ОСОБА_2
було визнано винним у вчиненні
адмінстративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено
стягнення у виді штрафу.

Встановлено, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль марки «Тойота»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, був
застрахований згідно з договором
№640526305.11 добровільного страхування
наземного транспорту з ПрАТ «АСК «Інго
Україна». Згідно з умовами укладеного
Договору, страховик зобов'язувався у
випадку настання страхового випадку
виплатити страхове відшкодування
страхувальнику.

Відповідно до страхового акту №62343 від
08.02.2012 року, суму страхового
відшкодування визначено в розмірі 17055
грн. 19 коп., з врахуваннм розміру
франшизи, яка перерахована платіжним
дорученням на рахунок ТзОВ «Сервісний
центр «Діамант», яким проводився
ремонт пошкодженого транспортного
засобу.

Крім того, встановлено, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль марки «Шкода»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керувала винна особа ОСОБА_2, був
застрахований страховиком ПрАТ «СК
«Альфа Страхування» згідно з полісом
про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Письмову претензію ПрАТ «АСК
«Інго Україна» про добровільне
відшкодування суми виплаченого
страхового відшкодування відповідачем
ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було
частково задоволено, в добровільному
порядку платіжним дорученням від 22.06.5012
року перераховано суму 12435 грн. 70 коп.

Саме сплату частини суми виплаченого
страхового відшкодування в розмірі 4619
грн. 49 коп. (17055 грн. 19 коп. - 12435 грн. 70 коп.)
позивач вимагає від відповідача ПрАТ
«СК «Альфа Страхування», з чим останній
не погоджується, вважаючи ці кошти
сумою зниження на розмір коефіцієнта
фізичного зносу ТЗ, виходячи з норм
Закону України «Про обов`язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Згідно зі ст. 29 даного Закону, у зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з
метою порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з висновку №3852/11
експертного автотоварознавчого
дослідження від 27.12.2011 року по листу
ПрАТ АСК «Інго-Україна» (а.с.12-14),
вартість відновлювального ремонту з
врахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу автомобіля марки TOYOTA RAV
4, реєстраційний номер НОМЕР_1,
становить 18348, 32 грн.

Отже, наявний в матеріалах справи
висновок №3852/11 експертного
автотоварознавчого дослідження від
27.12.2011 року був проведений з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу автомобіля, що спростовує
протилежні твердження апелянта.

До того ж, не заслуговують на увагу
обґрунтування вимог апеляційної
скарги в частині необхідності
застосувати власний розрахунок
апелянта завданої шкоди №2191 (а.с.80-81).

З аналізу норм п.п. 4.1., 4.3., 5.1. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних вбачається, що
перед визначенням розміру завданої
шкоди необхідно обов'язково провести
огляд пошкоджень, які зафіксувати
відповідним актом, а висновки про
розмір завданої шкоди оформити у
вигляді звіту про оцінку або висновку
експертного дослідження.

Як вбачається з матеріалів справи,
апелянт не представив доказів
здійснення огляду пошкоджень
застрахованого транспортного засобу
та складання відповідного акту, а
власний висновок про розмір заподіяної
шкоди оформив у вигляді розрахунку №
2191 підписаного особою, кваліфікація
якої невідома.

Враховуючи відсутність в матеріалах
справи будь-яких інших належних та
допустимих доказів, які би
підтверджували розмір завданої шкоди
спірному транспортному засобу, суд
першої інстанції вірно взяв до уваги
висновок №3852/11 експертного
автотоварознавчого дослідження від
27.12.2011 року по листу ПрАТ АСК
«Інго-Україна».

Додатково слід зазначити, що суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин норму ст.29 Закону
України «Про обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», невірно її обґрунтувавши.
Однак, дане обґрунтування не впливає на
правильність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.993 ЦК України, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Як вбачається з матеріалів справи,
розмір завданої шкоди застрахованому у
позивача транспортному засобу було
визначено згідно з чинним
законодавством України, тобто на
підставі Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів. Відтак, у
відповідача (апелянта) виник прямий
обов'язок компенсувати позивачу
страхову виплату в межах понесених
останнім фактичних витрат за особу, яка
була визнанна винною у скоєнні ДТП та
яка застрахувала свою цивільно-правову
відповідальність у скаржника.

Таким чином, застосувавши ст.993 ЦК
України, дослідивши обставини справи,
суд першої інстанції ухвалив правильне
по суті рішення.

Щодо посилання апелянта на
непідсудність справи загальним
(місцевим) судам, а Господарському
суду, то таке твердження є
безпідставним, оскільки позов було
подано не тільки до ПрАТ «СК «Альфа
Страхування» як юридичної особи, а і до
відповідача-2, яким є фізична особа -
ОСОБА_6, що зареєстрований у смт.
Немирів, Яворівського району,
Львівської області, що територіально
відноситься до Яворівського районного
суду Львівської області.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому апеляційну скаргу
слід відхилити.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч.1
ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Альфа страхування»
відхилити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 10 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Береза
В.І.

Судді: Бойко
С.М.

Штефаніца Ю.Г.