АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/2073/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 211/2069/13-ц
інстанції - Паприга В.А.
Доповідач - Ляховська І.Є.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 22 серпня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про встановлення юридичного факту
проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу та визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4
про встановлення юридичного факту
проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу та визнання права
власності. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що з 18.07.1992 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_4, від якого має
доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та мешкала
разом з відповідачем та донькою за
адресою АДРЕСА_1. 22 квітня 2002 року шлюб
між сторонами було розірвано, проте з
травня 2002 року вони знову відновили
свої сімейні стосунки та продовжили
спільне мешкання за вищевказаною
адресою. 27 грудня 2003 року сторони
придбали домоволодіння за адресою
АДРЕСА_2, провели в ньому ремонті
роботи та 28 вересня 2004 року усі разом
зареєструвались там. У період
перебування у фактичних
шлюбно-сімейних стосунках з
відповідачем позивач народила доньку
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є інвалідом
дитинства та батьком якої є
відповідач. Під час проживання однією
сім'єю, за спільні кошти, окрім
вищевказаного домоволодіння,
сторонами було придбано автомобіль
«HYUNDAI Н-200», 2000 року випуску, номерний
знак НОМЕР_2, причіп Ч3 81021, 1995 року
випуску, номерний знак НОМЕР_5, та
автомобіль ОСОБА_7 - 308, 2001 року випуску,
номерний знак НОМЕР_1. З вересня 2012 року
з вини відповідача шлюбні стосунки
сторін фактично припинені і позивач
була змушена разом з донькою ОСОБА_6
переїхати до іншого помешкання. Тому,
уточнивши позовні вимоги в останній
редакції від 29 липня 2014 року, позивач
просила суд встановити факт проживання
її та відповідача однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з травня 2002
року по вересень 2012 року; визнати
домоволодіння за адресою АДРЕСА_2,
автомобіль «HYUNDAI Н-200», 2000 року випуску,
номерний знак НОМЕР_2, причіп Ч3 81021, 1995
року випуску, номерний знак НОМЕР_5,
такими що були набуті сторонами за час
спільного проживання та належать їм на
праві спільної сумісної власності, та
розділити це майно, визнати за
позивачем право власності на 2/3 частини
домоволодіння за адресою АДРЕСА_2, на 2/3
частини автомобіля «HYUNDAI Н-200», 2000 року
випуску, номерний знак НОМЕР_2 та
причепа Ч3 81021, 1995 року випуску, номерний
знак НОМЕР_5.

Ухвалою суду від 22.08.2014 року позовну
заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог
щодо автомобілю ОСОБА_7 - 308, 2001 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, залишено
без розгляду.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 22 серпня 2014 року

позов ОСОБА_2 задоволено частково,
встановлено факт проживання однією
сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як чоловіка і
дружини, за період з 01.01.2004 року по
вересень 2012 року; визнано автомобіль
"HYUNDAI Н-200", 2000 року випуску, номерний
знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_7, кузов №
НОМЕР_3, колір білий; авто-причіп ЧЗ81021,
номерний знак НОМЕР_5, шасі НОМЕР_6,
колір світло-сірий, 1995 року випуску, що
зареєстровані за ОСОБА_4, такими, що
набуті ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за час
спільного сумісного проживання та
такими, що належать їм на праві
спільної сумісної власності; розділено
вказане майно та визнано за ОСОБА_2
право власності на 2/3 частини
зазначеного вище автомобіля "HYUNDAI Н-200"
та авто-причепа, 1/3 частини вказаних
транспортних засобів залишено у
власності ОСОБА_4; стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 понесені нею витрати
по сплаті судового збору в розмірі 570
грн.60 коп. та витрати за проведення авто
товарознавчої експертизи в розмірі 800
грн. В іншій частині позовні вимоги
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду в
частині відмови у задоволенні вимог
щодо встановлення факту проживання
сторін однією сімєю без реєстрації
шлюбу у період з травня 2002 року по 01
січня 2014 року, визнання домоволодіння
за адресою вул.Пастера, 10 в м.Кривому
Розі таким, що було набуто під час
спільного проживання сторін та
належить їм на праві спільної сумісної
власності, визнання за позивачем права
власності на 2/3 частини
вищезазанченого домоволодіння та
ухвалення в цій частині нового рішення
про їх задоволення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на її
думку, суд помилково застосував при
вирішенні даної справи норми КпШС
України, оскільки відповідно до
роз'яснень п. 12 Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 1998 року «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сімю України»,
спори про поділ майна осіб, які живуть
однією сімєю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, мають
вирішуватися згідно з п. 17 Закону
України «Про власність». Крім того,
судом при розгляді справи не враховано
правової позиції ВСУ від 25 грудня 2013
року по справі № 6-135ц13. А також суд
взагалі не встановив факт придбання
спірного домоволодіння за рахунок
спільної праці сторін у період їх
фактичних шлюбних відносин, вважаючи,
що ці факти не мають юридичного
значення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 18 липня 1992
року по 22 квітня 2002 року сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі, в
якому у них народилась донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-17 т.1) .

25 жовтня 1995 року сторони придбали
авто-причіп Ч3 81021, 1995 року випуску,
номерний знак НОМЕР_5, який був
зареєстрований за відповідачем ОСОБА_4
(а.с. 33 т.1).

27 грудня 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4
укладено договір купівлі - продажу
домоволодіння, розташованого за
адресою АДРЕСА_2, зареєстрований
приватним нотаріусом ОСОБА_9,
відповідно до якого ОСОБА_4, придбав у
власність вищевказане домоволодіння.

Право власності відповідача за
вказаним договором зареєстровано в
Комунальному підприємстві
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації» 11.02.2004 року, номер
запису 47724 в книзі 211- 4 ( а.с 162- 163 т.1).

Згідно копії свідоцтва про
народження ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін
народилася спільна дитина ОСОБА_6 ( а.с.
14 т.1).

Також в період спільного
сумісного проживання сторін ними було
придбано автомобіль «HYUNDAI Н-200», 2000
року випуску, номерний знак НОМЕР_2,
який 22.09.2006 року зареєстровано за
відповідачем ОСОБА_4

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що в судовому
засіданні знайшло своє підтвердження
те, що в період спільного сумісного
проживання сторін ними було придбано
автомобіль «HYUNDAI Н-200», 2000 року випуску,
номерний знак НОМЕР_2, та авто-причіп
ЧЗ81021, номерний знак НОМЕР_5, шасі
НОМЕР_6, колір світло-сірий, 1995 року
випуску, які зареєстровані за
відповідачем ОСОБА_4, тому в цій
частині позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню. Врахувавши, що разом з
позивачем проживає неповнолітня
дитина сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка
є інвалідом дитинства та потребує
постійного догляду, та додаткових
матеріальних затрат на лікування, суд
задовольнив позовні вимоги в частині
розділу вищевказаного майна між
сторонами, виділивши позивачу у
власність 2/3 його частини.

Колегія суддів погоджується з таким
рішенням суду з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи,
позивач звернулась до суду із позовом,
предметом якого є спір щодо майна,
придбаного сторонами у період
сумісного проживання з 2002 року до 2012
рік та зареєстрованого на ім'я
відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
дослідив всі надані сторонами докази, в
повному обсязі встановив
правовідносини сторін, надав їм вірну
юридичну оцінку та дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову, встановивши факт
проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 як чоловіка і дружини у період з
01 січня 2004 року по вересень 2012 року та
визнавши автомобіль "HYUNDAI Н-200", 2000
року випуску, номерний знак НОМЕР_2,
двигун НОМЕР_7, кузов № НОМЕР_3, колір
білий; та авто-причіп ЧЗ81021, номерний
знак НОМЕР_5, шасі НОМЕР_6, колір
світло-сірий, 1995 року випуску, що
зареєстровані за ОСОБА_4, такими, що
набуті сторонами за час спільного
сумісного проживання та такими, що
належать їм на праві спільної сумісної
власності, розділивши це майно та
визнавши за позивачем право власності
на 2/3 частини спірного майна.

Зважаючи на те, що рішення суду в
частині задоволення позовних вимог
сторонами не оскаржено, колегія суддів
не вважає за необхідне вдаватися до
обговорювання правильності цієї
частини рішення.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, крім того, відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо
визнання домоволодіння за адресою
АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю
та розподілу цього домоволодіння і
визнання за нею права власності на 2/3
його частини., що і є предметом
апеляційної скарги позивача.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції при вирішенні справи
правильно застосував норми
матеріального права, які діяли на
момент придбання спірного
домоволодіння, оскільки відповідно до
ч. 1 ст. 58 Конституції України, ч.ч. 1,2 ст. 5
ЦК України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про визнання
домоволодіння спільною сумісною
власністю та його розподіл.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не
містять підстав для її задоволення.

Так, посилання позивача на невірне
встановлення судом періоду фактичного
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, а саме з 01 січня з 2004
року, а не з 2002 року, як того просила
позивач, є безпідставними, оскільки
пунктом 1 розділу VII Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України
визначено, що цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували
на зазначену дату, норми СК
застосовуються в частині лише тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності.

Ці права та обов'язки визначаються на
підставах, передбачених СК (абз. 2 п. 1
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3).

Оскільки Сімейний кодекс набрав
чинності з 01 січня 2004 року і зворотної
сили не має, то положення ст.. 74 цього
Кодексу застосовують виключно до
правовідносин, які виникли після дати
набрання ним законної сили (Аналіз
судової практики розгляду справ про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення за 2010 рік, здійснений
Верховним Судом України).

Таким чином, факт перебування сторін у
фактичних шлюбних відносинах з травня
2002 року по 01 січня 2004 року не може бути
підставою для застосування положень
Сімейного кодексу України щодо майна,
набутого до набрання ним чинності,
оскільки, як зазначалось вище, закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі.

Також безпідставними є посилання на
неправильне застосування норм
матеріального права, зокрема положень
Закону «Про власність», та
невстановлення судом факту придбання
домоволодіння у період їх фактичних
шлюбних відносин.

Згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про
власність», який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними;
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, є їхньою спільною
частковою власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними,
розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в пункті 5 постанови №20
від 22 грудня 1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»,
оскільки праця є основою створення і
примноження власності громадян, розмір
частки учасника спільної сумісної
власності визначається ступенем його
трудової участі, якщо інше не
випливає із законодавства України.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК,
суд розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Особа, яка бере участь у
справі, зобов'язана надати усі наявні у
неї докази та довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу.
Доказуванню підлягають обставини, що
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виник спір.

Як убачається з матеріалів справи,
докази щодо доведеності позивачем
ступеня своєї трудової участі у
придбанні спірної нерухомості на
момент придбання домоволодіння № 10 по
вул. Пастера у м. Кривому Розі,
зареєстрованого на ім'я відповідача,
відсутні.

Також не можуть бути взятими до уваги
доводи апеляційної скарги про не
врахування судом при розгляді справи
правової позиції ВСУ від 25 грудня 2013
року по справі № 6-135ц13, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що домоволодіння, набуте
відповідачем до 27 грудня 2003 року року,
придбане внаслідок спільної праці або
спільних трудових зусиль сторін та є
об'єктом їх спільної сумісної
власності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В. Михайлів