АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9612/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Зосименко С.Г. Доповідач -
Черненкова Л.А.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 березня
2014 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_2, УДАІ ГУМВС України в
Дніпропетровській області про
звернення стягнення на предмет застави
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»,
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», третя особа: УДАІ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
про застосування наслідків нікчемного
правочину шляхом захисту прав
власності і усунення перешкод в
здійсненні права власності на
автомобіль, -

В С Т А Н О
В И Л А:

23 липня 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі: ПАТ КБ«ПриватБанк»)
звернувся до суду із позовом про
звернення стягнення на предмет
застави, посилаючись на те, що 03.07.2007
року між ним та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № DNК0АК88360415, згідно
якого остання отримала кредит у
розмірі 163614 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитними коштами у
розмірі 14,04% на рік з кінцевим терміном
повернення 02.07.2014 року. Вимоги до
відповідача, що випливають із
вказаного кредитного договору, були
забезпечені укладеним з ПАТ «А-Банк»
договором поруки № 167 від 20.10.2010 року та
договором застави рухомого майна -
автомобіля MITSUBISHI, модель: L 200, рік
випуску: 2007, тип Т3: легковий
універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3,
реєстраційний номер: НОМЕР_1, укладеним
03.07.2007 року з ОСОБА_2, яка свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконала і має
заборгованість станом на 05.07.2013 року у
розмірі 155748,18 грн. (78008,25 грн. -
заборгованість за кредитом, 51455,13 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 3200,40 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 23084,40 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором),
тому банк просив суд в рахунок
погашення цієї заборгованості
витребувати у відповідача ОСОБА_2 та
передати в заклад (володіння) шляхом
опису ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет
застави, комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та звернути
стягнення на предмет застави, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу вказаного автомобіля
банком з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату
свідоцтва про реєстрацію т/з замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію т/з
або його дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням банку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу, стягнути з відповідачів
солідарно суму у розмірі 10 000 грн., а
також стягнути з ОСОБА_2 витрати на
юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. та
судовий збір.

10 жовтня 2013 року ОСОБА_2 подала до суду
зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи
її тим, що підписаний 03.07.2007 року між нею
та ПАТ КБ «Приватбанк» договір застави
автотранспорту № DNК0АК88360415, згідно
умов якого в забезпечення виконання її
зобов'язань за кредитним договором №
DNК0АК88360415 від 03.07.2007 року в заставу
передано її автомобіль марки MITSUBISHI,
модель: L 200, рік випуску: 2007, тип Т3:
легковий універсал-В, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_1,
був укладений в порушення вимог ч. 2 ст.
13 Закону України «Про заставу» в
простій письмовій формі без
нотаріального посвідчення, тому є
нікчемним, та 27.06.2013 року їй стало
відомо про внесення Дніпропетровською
філією ДП «Інформаційний центр» на
підставі цього договору до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
реєстраційний запису про заборону
відчуження її автомобіля, що порушує її
права та не надає змоги їй
розпоряджатися своїм майном, у зв'язку
з чим просила суд застосувати наслідки
нікчемності цього договору шляхом
зобов'язання Дніпропетровської філії
ДП «Інформаційний центр» внести до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна реєстраційний запис про
вилучення реєстраційного запису про
заборону відчуження вищевказаного
автомобіля.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 березня
2014 року ухвалено: в задоволенні позову
ПАТ КБ «Приватбанк» та зустрічного
позову ОСОБА_2- відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить змінити рішення
суду в частині відмови в задоволенні
його позову про звернення стягнення на
предмет застави та ухвалити нове
рішення про його задоволення,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну
скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», рішення
суду - залишити без змін, посилаючись на
необґрунтованість та надуманість
доводів апеляційної скарги.

Справа неодноразово була розглянута
судовими інстанціями.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції повністю не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет застави суд
виходив з того, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
09 квітня 2013 року встановлено факт
безпідставного утримання ПАТ КБ
«Приватбанк» заставного автомобіля
ОСОБА_2 та зобов'язано банк повернути
останній цей автомобіль, що також було
встановлено рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
07 лютого 2014 року про його вилучення з
чужого незаконного володіння ПАТ КБ
«Приватбанк».

Проте погодитись із такими висновками
суду першої інстанції не можна,
оскільки суд неправильно застосував
матеріальний закон та порушив норми
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції вказані вимоги
закону не враховані.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
«Про заставу» у випадках, коли
предметом застави є нерухоме майно,
космічні об'єкти, транспортні засоби,
що підлягають державній реєстрації,
договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правовстановлюючих
документів.

На підставі ст. 19 цього Закону за
рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Між тим, суд першої інстанції
вищеназвані норми закону залишив поза
увагою та, відмовляючи в задоволенні
позову ПАТ КБ «Приватбанк» про
звернення стягнення на предмет застави
вказаних підстав в рішенні не навів і
послався лише на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
09 квітня 2013 року та від 07 лютого 2014 року
про встановлення факту безпідставного
утримання ПАТ КБ «Приватбанк»
заставного автомобіля ОСОБА_2 із
зобов'язанням банку повернути його
власнику та про вилучення автомобіля з
чужого незаконного володіння, не
врахувавши при цьому, що зазначені
рішення обґрунтовувалися відсутністю
правової підстави утримання
автомобіля у банку після скасування
заочного рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
26 березня 2012 року про звернення
стягнення на цей же предмет застави
ухвалою цього ж суду від 13 листопада 2012
року, а не безпідставністю вимог по
суті заявленого банком такого ж позову.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
щодо стягнення з відповідачів
солідарно суму у розмірі 10 000 грн.
залишені судом першої інстанції поза
увагою і в рішенні суду не наведено
обґрунтування відмови у задоволенні
цієї частини позову, як і щодо вимог про
витребування предмету застави та
передачі його в заклад банку.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує в частині відмови у
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк
та в цій частині ухвалює нове рішення
з наступних підстав.

Спірні правовідносини у сторін
виникли, зокрема, щодо звернення
стягнення за договором застави у
зв'язку невиконанням позичальником
кредитного зобов'язання.

Судова колегія встановила, і це
підтверджується матеріалами справи, що
03 липня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк"
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір №DNK0AK88360415, за умовами якого
банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 163 614
грн., а остання зобов'язалась повернути
кредитні кошти до 02 липня 2014 року та
сплатити проценти за користування
кредитом в розмірі 14,04% річних. Того ж
дня в забезпечення виконання
зобов'язань боржника за кредитним
договором, між сторонами був укладений
договір застави рухомого майна
№DNK0AK88360415. За умовами вказаного
договору ОСОБА_2 передала в заставу
належний їй на праві власності
автомобіль Mitsubishi L200, державний
номерний знак НОМЕР_1. У зв'язку з
неналежним виконанням зобов'язань за
кредитним договором в позичальника
виникла заборгованість перед банком в
розмірі 155 748,18 грн. станом на 05.07.2013 року.
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ
"ПриватБанк" в рахунок погашення
вказаної вище заборгованості просили
звернути стягнення на заставлений
транспортний засіб. Заперечуючи проти
позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" та
звертаючись до суду з зустрічним
позовом ОСОБА_2 вказувала на те, що
укладений між сторонами 03 липня 2007 року
договір застави є нікчемним, оскільки
не посвідчений нотаріально.

Відповідно до частини першої статті 220
ЦК України у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Разом з тим, відповідно до положень
статті 13 ЗУ "Про заставу" (в редакції
чинній на момент укладення договору
застави) договір застави повинен бути
укладений у письмовій формі.

У випадках, коли предметом застави є
нерухоме майно, космічні об'єкти,
договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правоустановчих
документів. Нотаріальне посвідчення
договору застави нерухомого майна
здійснюється за місцезнаходженням
нерухомого майна, договору застави
космічних об'єктів за місцем
реєстрації цих об'єктів.

Угодою сторін може бути передбачено
нотаріальне посвідчення договору
застави і в тих випадках, коли це є не
обов'язковим в силу законодавства
України, але на цьому наполягає одна із
сторін.

Таким чином, на момент укладення
договору застави рухомого майна №
DNK0AK88360415 від 03 липня 2007 року,
нотаріальне посвідчення договору
застави у випадках, коли предметом
застави є транспортний засіб, законом
не вимагалось, та не було передбачено
нотаріальне посвідчення вказаного
договору угодою сторін.

Відповідно до вимог ст. ст. 526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
заставою.

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України
в разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також вимог, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 2 Закону України "Про заставу"
визначаються основні положення про
заставу. Відносини застави, що не
передбачені цим Законом, регулюються
іншими актами законодавства України.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про
заставу" визначено, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Законом України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" визначено правовий режим
регулювання обтяжень рухомого майна,
встановлених із метою забезпечення
виконання зобов'язань, а також правовий
режим виникнення, оприлюднення та
реалізації інших прав юридичних і
фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Закон України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" є
спеціальним законом із питань
правового режиму регулювання обтяжень
рухомого майна.

Положення Закону України "Про заставу"
та ст. 590 ЦК України застосовуються лише
в частині, що йому не суперечить.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Статтею 25 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", передбачено п.4 ч.2
спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону.

Однією з процедур, передбачених ст. 26
Закону України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" є
продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі - продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах.

Крім того, згідно п.24 спірного договору
застави на предмет застави може бути
звернено стягнення на підставах
передбачених чинним законодавством
(а.с.14-15).

Відповідно до пп. 40, 42 "Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 7 вересня 1998 року, зняття з
обліку транспортних засобів
проводиться після їх огляду в
підрозділах Державтоінспекції на
підставі заяви власника, документа, що
посвідчує особу, виконавчого напису
нотаріуса, постанови державного
виконавця або рішення суду.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у своєму позові
визначив спосіб реалізації
заставленого майна, що відповідає як
договору застави, так і чинному
законодавству.

Судова колегія вважає, що є підстави
для задоволення позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» щодо звернення стягнення
на предмет застави, оскільки в судовому
засіданні апеляційної інстанції
встановлено, що умови кредитного
договору позичальник не виконувала, на
сьогоднішній день заборгованість за
кредитом не погашена, відповідач
ОСОБА_2 припинила сплачувати кредитні
кошти банку з серпня 2011 року, що не
заперечувалось вказаним відповідачем
та підтверджено розрахунком банку
(а.с.5-6), строк повернення кредиту за
вказаним кредитним договором сплив 02
липня 2014 року, згідно витягу про
реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна 27.06.2013 року
спірний предмет застави зареєстровано
на підставі зазначеного договору
застави (а.с.16).

Доводи ОСОБА_2 про те, що звернення
стягнення на предмет застави за
відсутністю у неї цього предмета
застави у зв'язку із знаходженням його
у заставодержателя - банку є
безпідставним, судова колегія вважає
неспроможними, оскільки ця обставина
не перешкоджає в судовому порядку
звернути стягнення на предмет застави
з огляду на вищевказані вимоги діючого
законодавства та умови укладених між
сторонами договорів (кредитного та
застави).

Щодо позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» про витребування у
відповідача ОСОБА_2 та передачі в
заклад (володіння) шляхом опису ПАТ КБ
«ПриватБанк» предмету застави,
комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт), то ці вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки
встановлено матеріалами справи та не
заперечується сторонами у справі, що
предмет застави знаходиться у
заставодержателя - позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» на підставі заочного
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 26 березня
2012 року про звернення стягнення на цей
же предмет застави, яке скасовано в
подальшому ухвалою цього ж суду від 13
листопада 2012 року.

Відносно позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» щодо стягнення з
відповідачів (боржника та поручителя
ПАТ «А-Банк» солідарно суму у розмірі 10
000 грн., то судова колегія вважає, що
вказані вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки одночасно не
можна задовольнити вимоги кредитора
зверненням стягнення на предмет
застави та стягненням суми боргу з
позичальника, яка є заставодавцем.

Пунктом 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Таким чином, солідарне стягнення з
позичальника та поручителя-юридичної
особи за цією справою є неможливим,
оскільки заявлено позов до
заставодавця, яка є позичальником про
звернення стягнення на предмет
застави, а питання стягнення боргу за
кредитним договором та договором
поруки між юридичними особами повинно
розглядатись в господарському суді.

В іншій частині заочне рішення не
оскаржене і не є предметом
апеляційного оскарження та в межах
оскарження його позивачем ПАТ КБ
«ПриватБанк» - залишається без змін.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням
часткового задоволення позову з ціною
позову в розмірі 155 748,18 грн., то понесені
судові витрати ПАТ КБ «ПриватБанк» в
розмірі 1557,48 грн., підлягають стягненню
з відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача. Судова колегія не вбачає
підстав для стягнення з ОСОБА_2 витрат
на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн.,
оскільки доказів понесення цих витрат
позивачем суду не надано.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 березня
2014 року - скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» з ухваленням нового
рішення в цій частині.

Задовольнити частково позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», ОСОБА_2, УДАІ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
про звернення стягнення на предмет
застави.

Звернути стягнення на предмет застави:
автомобіль MITSUBISHI, модель: L 200, рік
випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал -
В, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний
номер: НОМЕР_1, що належить на праві
власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, проживає
за адресою: 49000, АДРЕСА_1) в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № DNK0AK88360415 від 03.07.2007 року
станом на 05.07.2013 року в розмірі 155 748,18
грн., шляхом продажу вказаного
автомобіля публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» (,
розташованого за адресою: 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги,50) з укладанням від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з наданням необхідних
повноважень публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанк» для здійснення продажу:
на отримання дублікату свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
замість втраченого, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
понесені судові витрати: судовий збір у
розмірі 1557,48 гривень ( одна тисяча
п'ятсот п'ятдесят сім гривень 48
копійок).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - відмовити.

В іншій частині рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 12 березня 2014 року
- залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Л.А. Черненкова

Судді
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко