АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/23/13-ц
Головуючий в першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/2491/К/14
суддя Приміч Г.І.
Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі - Трофименко О.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Чкаловської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області, Управління
Держземагенства у Криворізькому
районі Дніпропетровської області, про
визнання спільної часткової власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування за законом та виділення її
в натурі.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4,
Чкаловської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області, Управління
Держземагенства у Криворізькому
районі Дніпропетровської області, про
визнання спільної часткової власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування за законом та виділення її
в натурі, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, після смерті
якого відкрилась спадщина до числа
якої входить земельна ділянка для
ведення особистого селянського
господарства, площею 0,1649 га., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_8 є сторони по
справі: діти ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також
онук ОСОБА_3 за правом представлення.

При зверненні до нотаріуса для
оформлення спадкового майна їм було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
земельну ділянку з підстав відсутності
у них правоустановлюючих документів.

Уточнивши позовні вимоги, просили
суд: визнати за ними право спільної
часткової власності в порядку
спадкування за законом на 2/3 частини
вказаної земельної ділянки, виділивши
їм в натурі на місцевості вказану
частину земельної ділянки, площею 0,1099
га, відповідно до 1 варіанту розподілу
земельної ділянки, запропонованої
експертом за результатами проведення
судової будівельно-технічної
експертизи, опис якої наведений у
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 363, а саме: межа з
домоволодінням АДРЕСА_1, яке належить
ОСОБА_3 - 1/4 частина та ОСОБА_2 3/4 частини,
довжиною - 46,11 м.; межа з боку річки
довжиною земельної ділянки - 31,59 м.;
довжина межі з сусіднім домоволодінням
пункт 2-3 - 13,45 м., пункт 3-4 - 30,20 м.; довжина
межі між співвласниками: пункт 6-7 - 25,95
м., пункт 6-1 - 21,18 м.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційні скарзі позивачі просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
оскільки судом неповно та неправильно
встановлено обставини справи.

Так, судом не взято до уваги, що заповіт
від 18.09.2007 року містить відмітку про
його недійсніть, а секретар
Чкалівської сільської ради ОСОБА_9
підтвердила дійсність цієї відмітки,
однак не змогла пояснити обставини при
яких вона виникла, зазначивши про те, що
запис у книзі нотаріальних дій не було
зроблено за її суб'єктивним рішенням
через відсутність юридичних знань в
даній сфері. Позивачі вважають, що в
даному випадку була халатність з боку
посадової особи, що вплинуло на
порушення майнових прав спадкоємців.

Крім того, судом не взято до уваги
положення ст. 1266 ЦК України та
положення п. 5.3. Інформаційного листа
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування".

Відповідач ОСОБА_4, будучи завчасно
(11.12.2014 року) належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи у порядку ч.5 ст.76 ЦПК України
через свого представника ОСОБА_10 (т. 2
а.с. 86, 110), в судове засідання не з'явився
і про причини своєї неявки суд не
повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст.
305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5
та представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_6, які, кожен окремо, підтримали
доводи апеляційної скарги та просили
її задовольнити, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції
та не спростовано у суді апеляційної
інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (т.
1 а.с. 10).

Дітьми ОСОБА_7 є ОСОБА_17. (т. 1 а.с. 90-91),
ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.
27-28, т. 2 а.с. 7) та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 92-94).

Дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_12 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 83).

ОСОБА_3 - позивач по справі, є сином
ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та
онуком ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
(т. 1 а.с. 10, 26, 84-87).

За життя ОСОБА_7 на праві власності,
серед іншого майна, належала земельна
ділянка для ведення особистого
селянського господарства, площею 0,1649
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку (т.
1 а.с. 11,12, 104-105).

Постановою державного нотаріуса
Криворізької районної державної
нотаріальної контори ОСОБА_13 від 03.12.2012
року відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_14, яка
діяла від імені та в інтересах ОСОБА_3, у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на частину земельної
ділянки, що належала ОСОБА_7, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності на частину земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства, площею 0,1649
га, у порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_7, суд першої
інстанції виходив з того, що
спадкодавець ОСОБА_7 у встановленому
законом порядку за життя зробив
розпорядження щодо належного йому
майна, про що складено відповідний
заповіт, який є чинним, у зв'язку з чим
відсутні підстави для вирішення
питання про визнання за спадкоємцями
померлого права власності на спірне
майно у порядку спадкування за законом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті, і лише у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Тобто, за положеннями закону
спадкування за законом здійснюється у
разі неможливості спадкування за
заповітом.

Стаття 1233 ЦК України визначає, що
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно зі ст. 1235 ЦК України заповідач
може призначити своїми спадкоємцями
одну або кілька фізичних осіб,
незалежно від наявності у нього з цими
особами сімейних, родинних відносин, а
також інших учасників цивільних
відносин.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України
заповідач має право охопити заповітом
права та обов'язки, які йому належать на
момент складення заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть йому
належати у майбутньому. Заповідач має
право скласти заповіт щодо усієї
спадщини або її частини. Чинність
заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини.

Стаття 1247 ЦК України визначає, що
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Кодексу. Заповіти, посвідчені особами,
зазначеними у частині третій цієї
статті, підлягають державній
реєстрації у Спадковому реєстрі в
порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України.

Якщо у населеному пункті немає
нотаріуса, заповіт, крім секретного,
може бути посвідчений уповноваженою на
це посадовою особою відповідного
органу місцевого самоврядування(ст. 1251
ЦК України).

Стаття 1254 ЦК України визначає, що
заповідач має право у будь-який час
скасувати заповіт. Заповідач має право
у будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить. Кожний новий заповіт
скасовує попередній і не відновлює
заповіту, який заповідач склав перед
ним. Заповідач має право у будь-який час
внести до заповіту зміни. Скасування
заповіту, внесення до нього змін
провадяться заповідачем особисто.
Скасування заповіту, внесення до нього
змін провадяться у порядку,
встановленому цим Кодексом для
посвідчення заповіту і підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно інформаційної довідки із
Спадкового реєстру від імені ОСОБА_7
було складено заповіти від 20.05.2005 року
номер у реєстрі нотаріальних дій № 123;
від 18.09.2007 року № 46; від 12.06.2009 року № 15;
від 12.06.2009 року № 16; кожен з яких згідно
інформаційної довідки чинний (т. 1 а.с.40 -
41).

При цьому, як вбачається із заповіту
від 18.09.2007 року, ОСОБА_7 заповів все своє
майно, належне йому на момент смерті
своїм дітям в рівних частках: ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 25, т. 2 а.с. 12). Цей
заповіт зареєстрований у книзі
нотаріальних дій за № 46, що
підтверджується витягом з вказаної
книги нотаріальних дій та довідкою
сільської ради № 788 від 10.10.2014 року (т. 2
а.с. 77-78,83), а тому, враховуючи
відсутність відмітки про його
скасування, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо його чинності та про те,
що він, як такий, що стосується всього
майна заповідача, повністю скасовує
попередній заповіт від 20.05.2005 року, яким
ОСОБА_7 заповів ОСОБА_2 належне йому
право на пай (т. 2 а.с. 13).

12.06.2009 року ОСОБА_7 склав новий заповіт,
який зареєстрований за номером 15 в
реєстрі нотаріальних дій, та яким він
заповів в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_2
та ОСОБА_3, житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1, який належав йому на підставі
Свідоцтва про право власності від
30.12.1998 року (т. 1 а.с. 55, 102, т. 2 а.с. 11).

На звороті заповіту від 12.06.2009 року № 15
є відмітка про його скасування у
зв'язку з договором дарування від 30.08.2011
року, який оскаржено у судовому порядку
(т. 1 а.с. 180-184, т. 2 а.с. 11, 54-56), однак згідно
інформаційної довідки із Спадкового
реєстру заповіт від 12.06.2009 року № 15 є
чинним.

Отже, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що вказаний заповіт скасовував заповіт
від 18.09.2007 року лише в частині житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1, залишаючи в
силі цей заповіт в іншій частині, що
відповідає змісту ч. 2 ст.1254 ЦК України.

12.06.2009 року ОСОБА_7 склав ще один
заповіт, який зареєстрований за
номером 16 в реєстрі нотаріальних дій,
та яким заповів в рівних частка: ОСОБА_15
та ОСОБА_16 земельну ділянку для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, площею 4,876 га, яка
розташована на території Чкаловської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області, що належала
йому на підставі Державного акту на
право приватної власності від 03.09.2004
року, а також майновий пай, який
перебуває в бувшому колективі
сільського господарства "Родина" на
суму 14700 грн. (т. 1 а.с. 99-101).

На звороті заповіту від 12.06.2009 року № 16
є відмітка про його недійсність,
посвідчена секретарем Чкаловської
сільської ради ОСОБА_9, яка зазначила
про помилковість такого запису та
згідно інформаційної довідки із
Спадкового реєстру заповіт від 12.06.2009
року № 16 є чинним.

Отже, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що вказаний заповіт скасовував заповіт
від 18.09.2007 року лише в частині земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 4,876 га, яка розташована на
території Чкаловської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області, а також
майнового паю, який перебуває в бувшому
колективі сільського господарства
"Родина" на суму 14700 грн., залишаючи в
силі цей заповіт в іншій частині, що
відповідає змісту ч. 2 ст.1254 ЦК України.

Отже, з викладеного вбачається, що за
наявності трьох заповітів, складених у
різний час, два з яких з яких змінюють
перший у певній частині та не містять
указівки про скасування попереднього
заповіту в повному обсязі,
виконуватися повинні всі заповіти:
перший (заповіт від 18.09.2007 року №46) - у
частині, що не суперечить другому
(заповіт від 12.06.2009 року № 15) та третьому
(заповіт від 12.06.2009 року № 16), та другий і
третій - у повному обсязі.

Суд першої інстанції врахував
вищевикладене та правомірно прийшов до
висновку про те, що земельна ділянка
для ведення особистого селянського
господарства, площею 0,1649 га., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
входить до спадкового майна, яке ОСОБА_7
заповів у рівних частинах своїм дітям
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_11 згідно
заповіту від 18.09.2007 року, а тому, з
урахуванням положень ст. 1223 ЦК України
та відсутності відомостей щодо
скасування заповіту від 18.09.2007 року, суд
не може вирішувати питання про
визнання на неї права власності у
порядку спадкування за законом.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку, що вимоги не
доведені, не обґрунтовані, а тому не
підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду ухваленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, яке зміні чи
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: