Справа №200/312/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи -
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
Виконавчий комітет Бабушкінської
районної у м.Дніпропетровську ради, про
визнання недійсним договору дарування
частини квартири, повернення сторін в
первісний стан, зобов"язання вчинення
певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог з
урахуванням уточнень посилаються на
те, що 05.12.2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 було
посвідчено договір дарування 1/2
частини квартири АДРЕСА_1. Цей договір
посвідчено нотаріусом на вкрай
невигідних умовах для дарувальника
ОСОБА_4, так як вона фактично не має
іншого житла, не має стабільного
доходу, отримує невелику пенсію і
подарувати сторонній особі вона нічого
не могла. На протязі останніх років
ОСОБА_4 постійно створювала конфліктні
ситуації, тому за захистом своїх прав
позивачка була вимушена звертатися до
органів міліції? прокуратури, суду. До
05.12.2013 року ОСОБА_4 неодноразово
приводила людей, які мали намір купити
квартиру, що підтверджує факт, що
насправді відбулася купівля-продаж 1/2
частини квартири, але відповідачка щоб
обійти закон, уникнути повідомлення
всіх співвласників квартири про свій
намір продати свою частку домовилася з
ОСОБА_5 про оформлення договору
дарування. 09.12.2013 та 20.12.2013 року ОСОБА_5 з
невідомою особою вдерся до їх квартири
та питав коли вони будуть її звільняти,
погрожував фізичною розправою, обіцяв
створити нестерпні умови для сумісного
проживання, в наслідок чого порушено їх
право на спокійне проживання в їх
квартирі.

Позивачка зазначає? що оскільки вона є
співвласником квартири і має переважне
право перед іншими особами на її
купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, її право на придбання 1/2 частки
квартири відповідно ч.1 ст.362 ЦК України
порушене. Вона вважає договір
дарування від 05.12.2013 року фіктивним
правочином, який прикриває інший
правочин, цей договір дарування є
удаваним правочином, укладеним з метою
приховати дійсний правочин про
купівлю-продаж. Позивач ОСОБА_1
посилається на те? що посвідченням
цього договору дарування порушені
права її малолітньої доньки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка фактично проживає та
зареєстрована в спірній квартирі з дня
народження. Нотаріус перед
посвідченням договору не витребувала
довідку про зареєстрованих у квартирі
осіб, згода органів опіки та піклування
на вчинення такого договору станом на
25.12.2013 року не надавалася, а тому цей
договір підлягає визнанню недійсним.

Позивач, посилаючись на ст.ст.16, 235, 717 ЦК
України, просить визнати недійсним
договір дарування 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 05.12.2013 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 з
представником, яка є також
представником позивача ОСОБА_3,
посилаючись на обставини, викладені в
позові, позовні вимоги підтримали.

В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_4 та представник
відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не
визнали, посилаючись на їх
необгрунтованність. ОСОБА_4 посилалася
на те, що між нею та донькою тривалий
час існують неприязні стосунки
стосовно порядку користування спірною
квартирою, натомість між нею та ОСОБА_5
склалися дружні стосунки, він її
підтримував морально, купував для неї
ліки, піклувався про неї, допоміг
поховати сина-інваліда, в зв»язку з чим
вона вирішила подарувати йому належну
їй частину квартири.

В судовому засіданні приватний
нотаріус ОСОБА_6 вважала позовні вимоги
не обгрунтованими та пояснила, що
договір дарування від 05.12.2013 року був
посвідчений нею у відповідності до
вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник
Виконавчого комітету Бабушкінської
районної у м.Дніпропетровську ради
вважала позовні вимоги обґрунтованими,
посилаючись на те, що при здійснені
угод, де право користування у житлі є у
дитини, обов»язково необхідна згода
органу опіки та піклування, яка при
укладанні спірного договору дарування
не надавалася.

Вислухавши пояснення осіб, які
з»явилися, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, зважаючи на
наступне.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов»язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов»язками наділені
обидві сторони договору.

У відповідності до ч.1 ст.627 цього
Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначення умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності ч.1 ст.628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов»язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, якими є умови
про предмет договору, умови, визначені
законом як істотні або є необхідними
для даного виду договору, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася. Якщо сторони
домовились укласти у письмовій формі
договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами. Якщо сторони
домовилися про нотаріальне
посвідчення договору, щодо якого
законом не вимагається нотаріальне
посвідчення, такий договір є укладеним
з моменту його нотаріального
посвідчення.

Згідно до ч.2 ст.640 цього Кодексу якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії

Згідно із ч.1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком
можуть бути рухомі речі, а тому числі
гроші та цінні папери, а також нерухомі
речі. Дарунком можуть бути майнові
права, якими дарувальник володіє або
які можуть виникнути у нього в
майбутньому.

Згідно до ч.1 ст. 719 ЦК України договір
дарування предметів особистого
користування та побутового
призначення може бути укладений усно.
Відповідно до ч.2 цієї статті договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.720 ЦК України
сторонами у договорі дарування можуть
бути фізичні особи, юридичні особи,
держава України, Автономна Республіка
Крим, територіальна громада.

У відповідності до ч. 1 ст.722 ЦК України
право власності обдаровуваного на
дарунок виникає з моменту його
прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам суспільства. Відповідно до ч.2
цієї статті особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4,
5, 6 цієї ж статті волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямованим на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст.234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалося цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно до ст. 41 Конституції
України право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Відповідно до ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
Закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно до ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійснені. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно ч.2 ст.386 цього Кодексу власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійснені ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_4 є матір"ю ОСОБА_1, а
ОСОБА_3 є колишнім чоловіком ОСОБА_4

На підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради 13.08.1997
року на підставі розпорядження від
13.08.1997 року, квартира АДРЕСА_1 належала
на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 (син ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а
відповідно - брат ОСОБА_1.), які
проживали в квартирі та були в ній
зареєстровані. Крім того, в квартирі з
часу народження проживає та
зареєстрована донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до технічного
паспорту на вказану квартиру,
зазначена квартира є трикімнатною, має
житлову площу 38,90 кв.м., загальну площу
66,00 кв.м., та складається з: житлової
кімнати, площею 10,5 кв.м., житлової
кімнати, площею 11,2 кв.м., житлової
кімнати, площею 17,2 кв.м., а також кухні,
площею 8,1 кв.м., ванної кімнати, площею 2,9
кв.м., вбиральні, площею 1,1 кв.м.,
коридору, площею 9,9 кв.м., вбудованої
шафи, площею 0,6 кв.м., балкону та лоджії,
площею 4,5 кв.м.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривалий час існують
неприязні відносини, в тому числі спори
з приводу встановлення порядку
користування вказаною квартирою,
проживання в ній, які були предметом
розгляду судом.

Вказане підтверджується матеріалами
справи, а саме Висновками фахівця
судово-медичного експерта №3801 від
18.10.2012 року, № 904 від 26.03.2012 року, актом
судово-медичного обстеження №3130 від
17.07.2012 року, актом обстеження
житлово-побутових умов проживання від
23.11.2012 року, складеним спеціалістами
управління-служби Бабушкінської
районної у м.Дніпропетровську ради, в
якому зазначено, що кращий вихід з
ситуації, що склалася на даний час в
сім"ї, це вирішити питання щодо продажу
даного житла, подальше сумісне
проживання родини в одній квартирі є
неможливим.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 15.04.2011 року
ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
були вселені в квартиру АДРЕСА_1. Цим
рішенням визначено, що ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_8 на праві спільної часткової
власності належить по 1/3 частині
вказаної квартири, припинено право
спільної сумісної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_8 на вказану квартиру,
визначений порядок користування цією
квартирою із виділенням в користування
ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_2 кімнати, площею
10,5 кв.м., ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виділено в
користування житлову кімнату, площею
11,2 кв.м., та житлову кімнату, площею 17,2
кв.м., із залишенням в сумісному
користуванні сторін місця загального
користування. Цим же рішенням
Комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство № 36 Бабушкінського
району м. Дніпропетровська зобов"язано
укласти з ОСОБА_1 договір найму на
користування житловою кімнатою, площею
10,5 кв.м., з ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_8 укласти договір найму на
користування житловими кімнатами,
площею 11,2 кв.м. та площею 17,2 кв.м. у
спірній квартирі.

04.02.2013 року брат позивачки ОСОБА_8
помер.

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
05.04.2013 року встановлений порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 з
виділенням в користування ОСОБА_1 з
донькою ОСОБА_2 житлової кімнати,
площею 11,2 кв.м. та лоджії; ОСОБА_4
виділено в користування житлову
кімнату, площею 10,5 кв.м., із залишенням в
загальному користуванні житлової
кімнати, площею 17,2 кв.м. з місцями
загального користування.

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину від 17.07.2013 року та 18.07.2013 року,
виданих приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
спадкоємцями належної померлому
ОСОБА_8 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 є
його мати ОСОБА_4 - на 1/6 частку спадщини,
та його батько ОСОБА_3 - на 1/6 частку
спадщини.

Таким чином, ОСОБА_4 стала власником ?
частики вказаної квартири, власником 1/6
частини квартири став ОСОБА_3,
власником 1/3 частини вказаної квартири
за рішення суду є ОСОБА_1

05.12.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був
укладений договір дарування, за яким
ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 належну їй 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п.11 договору дарування
його сторони підтвердили, що цей
договір відповідає їх дійсним намірам
і не носить характеру фіктивного та
удаваного правочину, укладається ними
у відповідності зі справжньою волею,
без будь-якого застосування фізичного
чи психічного тиску та на вигідних для
них умовах і не є результатом впливу
тяжких обставин, договір укладається
без застосування обману чи
приховування фактів, які мають істотне
значення, вони однаково розуміють
значення, умови договору, його природу
і правові наслідки, бажають настання
саме тих правових наслідків, що
створюються даним договором, а також
свідчать, що договором визначені всі
істотні умови, про що свідчать їх
особисті підписи на договорі.

Вказаний договір 05.12.2013 року був
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за № 1859. На
підставі цього договору дарування за
ОСОБА_5 зареєстровано право власності
на 1/2 частину вказаної квартири, що
підтверджується Витягом з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності.

Відповідно до листа
Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 13.01.2014 року №
Л-070 районною у місті радою як органом
опіки та піклування не надавалась
згода будь-яким особам, нотаріусу на
здійснення правочинів (продаж,
дарування, обмін) з житлом за адресою
АДРЕСА_1, де зареєстрована дитина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та яка має право
користування даною житловою площею

На даний час в спірній квартирі
проживають ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 Судом встановлено, що після
набуття у зазначеному порядку права
власності на вказану частину квартири
ОСОБА_5 не має можливості користуватися
квартирою та проживати в ній, зважаючи
на перешкоди, що чинять позивачі, які
оспорюють зазначений договір
дарування, в зв»язку з чим він
звернувся до суду з позовом про
усунення йому перешкод в користуванні
квартирою. .

На підтвердження позовних вимог
позивачів в судовому засіданні були
наданні свідчення свідками ОСОБА_1,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в
якості свідка пояснила? що вважає
договір дарування ? частини спірної
квартири, укладений між її матір'ю та
ОСОБА_5, фіктивним та вважає, що мати
продала свою частку квартири, на що
вона згоди не давала, чим порушені
права її дитини, а також її та батька.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що вона з 1999 року спілкується
з ОСОБА_1 Їй відомо, що в спірній
квартирі живуть ОСОБА_1 з донькою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та проживала ОСОБА_4 У їх
родині часто відбувалися сварки?
згодом їй стало відомо про те? що ОСОБА_4
подарила свою частку в квартирі
сторонній особі, після чого по телефону
ОСОБА_1 стали дзвонити невідомі особи
та погрожувати їй виселенням з
квартири.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_3,
04.02.2014 року до неї на роботу прийшов
ОСОБА_5 та повідомив, що він купив у
ОСОБА_4 ? частину спірної квартири.

В позовній заяві та в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 з
представником, яка є також
представником ОСОБА_3, посилалися на ч.2
ст. 234 ЦК України, зазначаючи, що
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір
дарування є фіктивним, оскільки він
нібито приховує інший правочин, що вже
є ознакою не фіктивного, а удаваного
правочину. В подальшому позивачі як на
підставу визнання правочину недійсним
посилалися на ст.ст. 235, 717 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» Держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей під час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна; неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень; органи опіки та піклування
здійснюють контроль за дотриманням
батьками та особами, які їх замінюють,
житлових прав і охоронюваних законом
інтересів дітей відповідно до закону;
для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.

Відповідно до ст.224 ЦК України правочин,
вчинений без дозволу органу опіки та
піклування (стаття 71 цього Кодексу), є
нікчемним. При цьому відповідно до
змісту зазначеної статті правочин є
нікчемним, якщо відсутній дозвіл
органу опіки та піклування у випадках,
передбачених статтею 71 ЦК України, яка
передбачає певні обмеження на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
опікунами та піклувальниками, до яких
ОСОБА_4 не відноситься, тому ці
положення не підлягають застосуванню
до даних правовідносин.

Крім того, як вказано вище, стаття 203 ЦК
України містить вичерпний перелік
вимог, не додержання яких в момент
вчинення угоди є підставою для
визнання договору недійсним. Статтями
218-235 ЦК України передбачені окремі
правові наслідки вчинення правочинів з
порушенням вимог закону. Проте, вказані
положення закону, а також ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», на яку посилаються позивачі, не
передбачені якості самостійної
підстави для визнання договору
недійсним порушення вимог статті 12
вказаного Закону, у випадку наявності
таких порушень.

Суд вважає, що позивачами не
надано будь-яких належних та доказів
того, що укладанням оспорюваного
договору дарування були порушені,
зменшені або обмеженні права та
інтереси доньки позивачки ОСОБА_2, та
не доказано в чому саме полягає таке
порушення, обмеження або зменшення,
зважаючи на те, що після укладення
спірного договору дарування місця
загального користування у квартирі
залишилися у загальному користуванні
всіх її власників, в тому числі і
дитини.

Натомість, вищевказаним рішенням
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 15.04.2011 року,
ухваленим у справі № 2-1612/11, було
припинено право спільної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на спірну квартиру та
визнано за ОСОБА_12 право власності на 1/3
частину квартири. Цим же рішенням
визнаний порядок користування
квартирою, відповідно до якого в
користування ОСОБА_1 з донькою виділена
окрема кімната, площею 11,2 кв.м., якою
вони користуються, в той час як ОСОБА_4
здійснила своє право щодо відчуження
належної їй частини квартири шляхом її
дарування цієї частини, щодо якої вона
мала окремий відкритий особовий
рахунок та особисто сплачувала
комунальні платежі, за яким крім неї не
був прописаний, та відповідно належною
їй частиною квартири ніхто крім неї не
користувався.

Суд також вважає, що позивачами
не надано будь-яких належних та
допустимих доказів про те, що договір
дарування від 05.12.2013 року є фіктивним
або удаваним. Не надано ними і доказів
того, що укладанням цього договору
порушені їх права як співвласників та
осіб, які проживають в квартирі,
зважаючи на положення ст.15 ЦК України,
ст.3 ЦПК України.

Посилання позивачів на те, що
приватний нотаріус при посвідчені
оспорюваного договору дарування не
перевірив, що в квартирі на час
укладання цього договору була
зареєстрована малолітня дитини не є
підставою для задоволення позову з
вищенаведених підстав, крім того,
встановлено? що при укладанні
вказаного договору дарування
нотаріусу була надана довідка про
склад сім"ї з КП «Жилсервіс-2» від 03.12.2013
року, в якій були наявні відомості лише
про одну зареєстровану особу - ОСОБА_4 у
відповідності до відкритого на її ім"я
особистого рахунку.

З огляду на наведене, позовні
вимоги позивачів задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш
И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_1 в
інтересах малолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
Виконавчий комітет Бабушкінської
районної у м.Дніпропетровську ради, про
визнання недійсним договору дарування
частини квартири, повернення сторін в
первісний стан, зобов"язання вчинення
певних дій.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя
Т.О. Кудрявцева