АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/3849/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.

суддів: Кривчун Т.О., Триголова В.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника ПТДВ «Рубін» -
Спиці В.Я., представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Полтавського
товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін»

на рішення Октябрського районного суду
м.Полтави від 27 жовтня 2014 року

по справі за позовом Полтавського
товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання недійсними
правочинів,-

за позовом ОСОБА_5 до Полтавського
товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» (далі ПТДВ
«Рубін») про виселення з нежитлового
приміщення,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до Полтавського
товариства з додатковою
відповідальність «Рубін» про
припинення права власності останнього
на частку у спільній власності на
нежитлове приміщення загальною площею
57,7 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1,
оскільки попередні власники
подарували йому частки: 18.03.2013 року
ОСОБА_6 - 7/200ч., а 29.03.2013 року ОСОБА_7 - 3/100ч.
та ОСОБА_8 - 7/200ч.

12.11.2013 року Полтавське товариство
з додатковою відповідальністю «Рубін»
пред»явив зустрічний позов до ОСОБА_4
про визнання недійсними:

- додаткового договору №1 від 07 серпня
2013 року до договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу 29.03.2013 року за реєстровим
номерами 217;

- додаткового договору №1 від 07 серпня
2013 року до договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу 24.04.2013 року за реєстровим
номерами 292.

Товариство вважало, що
відповідно до даних договорів ОСОБА_4
не мав права набувати у власність 13/200
частини будинку по АДРЕСА_1 , оскільки
станом на 07 серпня 2013 року ( посвідчення
зазначених додаткових угод до
договорів дарування) ОСОБА_8 мала у
власності лише 193/200 часток, ОСОБА_7 - 97/100
часток , ОСОБА_6 - 193/200 часток
нежитлового приміщення за вказаною
адресою.

15.09.2014 року ПТДВ «Рубін»
доповнило позов вимогою визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
29 жовтня 2013 року , укладений між ОСОБА_4
і ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за
реєстровим номером 1119.(а.с.181)

У квітні 2014 року третя особа
ОСОБА_2 заявив самостійні вимоги,
уточнивши їх заявою від 23.06.2014 року,
пред»явивши позов про виселення
Полтавського товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» з усім
належним йому майном із нежитлового
приміщення, яке складається в цілому з:
торгової зали (1) пл.37,6 кв.м., кабінету (2)
пл.14,3 кв.м., коридору (3) пл. 2,9 кв.м.,
вмивальні (4) пл.1,3 кв.м., вбиральні (5)
пл.1,6 кв.м., загальною площею 57,7 кв.м., в
розмірі 3/100 частин житлового будинку
«А-4» загальною площею 584,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: м.Полтава,
вул.Жовтнева, будинок №25а, оскільки
вказане приміщення він купив в ОСОБА_4
Посилався на те, що товариство чинить
йому перешкоди в користуванні його
власністю, тому відповідно до ч.1ст.391 ЦК
України, як власник майна, вимагає
усунення перешкод. (а.с.133-134, 152).

Ухвалою Октябрського районного
суду м.Полтави від 16 вересня 2014 року
позов ОСОБА_4 до Полтавського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рубін» про
припинення права власності - залишено
без розгляду.(а.с.217)

Рішенням Октябрського районного
суду м.Полтави від 27 жовтня 2014 року в
задоволенні зустрічних позовних вимог
Полтавського товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання недійсними
правочинів щодо права власності на 1/10
частину будинку відмовлено за
безпідставністю.

Позов ОСОБА_2 до Полтавського
товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» про
виселення з нежитлового приміщення
задоволено повністю.

Виселено Полтавське товариство
з додатковою відповідальністю «Рубін»
з усім належним йому майном з
нежитлового приміщення, яке
складається в цілому з : торгової зали
(1) пл.37,6 кв.м., кабінету (2) пл.14,3 кв.м.,
коридору (3) пл.2,9 кв.м., вмивальні (4) пл.1,3
кв.м., вбиральні (5)( пл.1,6 кв.м., загальною
площею 57,7 кв.м., в розмірі 1/10 частин
житлового будинку «А-4» загальною
площею 584,9 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з Полтавського
товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» на користь
ОСОБА_2 243,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПТДВ
«Рубін» , посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
прохало скасувати рішення та ухвалити
нове по суті позовних вимог.

Процесуальними порушеннями
зазначає тривалість розгляду справи,
невідповідність записів журналів
судового засідання фактичному
судовому процесу, безпідставність
відхилення суддею-головуючим у справі
заявленого їй відводу, необгрунтоване
прийняття від третьої особи
уточненого позову про виселення, який є
фактично новим позовом, не
витребування офіційних копій
документів від реєстраційної служби та
приватного нотаріуса.

Також посилається на порушення
районним судом норми статті 346 ЦК
України, оскільки ПТДВ «Рубін» не
позбавлялося права на спірне нежитлове
приміщення, а суд , не дослідивши
витяги з державних реєстрів речових
прав, вказав у своєму рішенні інші
частки у праві власності ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 (13/200ч.) та ОСОБА_6 (7/200).

Звертає увагу на невідповідність
даних у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно щодо спірного
об»єкту - нежитлового приміщення в
житловому будинку А-4 по АДРЕСА_1

На його думку, приватний нотаріус
ОСОБА_9 не мала права посвідчувати
договір купівлі-продажу від 29.10.2013 року
щодо продажу ОСОБА_4 спірного
нежитлового приміщення, оскільки на
той час діяла ухвала Октябрського
райсуду м.Полтави від 13.08.2013 року щодо
арешту спірного нерухомого майна.

Безпідставним, на думку апелянта,
є посилання на рішення Октябрського
райсуду м.Полтави від 15.07.2014 року по
справі №554/1882/14-ц, оскільки воно було
зупинено ухвалою ВССУ від 23.09.2013 року.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог Полтавського
товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» та
задовольняючи позов ОСОБА_2, місцевий
суд виходив з того, що рішенням
Октябрського районного суду м.Полтави
від 15 липня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 28.08.2014 року, визнано
припиненим з 31 липня 2006 року право
власності Полтавського товариства з
додатковою відповідальністю «Рубін»
на частку у праві спільної часткової
власності на спірне нежитлове
приміщення, а право власності ОСОБА_8
на 7/200 ч., ОСОБА_7 - на 3/100 ч., ОСОБА_6 - 7/200 ч.
- визнано з 31.07.2006 року та припинено з
моменту укладення ними договорів
дарування на користь ОСОБА_4 відповідно
з 24.04.2013 та 29.03.2013р. Тому укладення
договорів дарування, додаткових угод
до них та договору купівлі-продажу між
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 - є правомірним та не
порушує права товариства.

Колегія погоджується з таким
висновком районного суду, виходячи з
наступного.

Статтею 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, що включає в себе обов»язок
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень (статті 10,60
ЦПК). Тому ПТДВ «Рубін» мало довести
наявність передбачених законом
підстав для визнання недійсними
оспорюваних ним договорів та що їх
укладення порушило права товариства,
яке не було стороною правочинів.

Стаття 204 ЦК України встановлює
презумпцію правомірності правочину,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 статті 215 ЦК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
право чин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням Октябрського районного
суду м.Полтави від 04.03.2013 року
визначено частки та визнано на ці
частки право власності за ОСОБА_8 - на
7/200, ОСОБА_6 - 7/200, ОСОБА_7 - 3/100 у праві
спільної часткової власності на
нежитлове приміщення площею 57,7 кв.м.,
яке складається в житловому будинку А-4
з : торгової зали - 1 площею 37,6 кв.м.,
кабінету - 2 площею 14,3 кв.м., коридору -3
площею 2,9 кв.м., вмивальні - 4 площею 1,3
кв.м., вбиральні - 5 площею 1,6 кв.м./а.с.19-20/.

Відповідно до посвідчених
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
договору дарування від 29.03.2013 року,
р.№217, та договору дарування від 24.04.2013
року, р.№292, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_6
подарували належні їм на підставі
вищезазначеного судового рішення
частки ( 7/200 + 3/100 +7/200 = 1/10) зазначеного
нежитлового приміщення ОСОБА_4./а.с.21,23/.
Набуте ОСОБА_4 право власності в день
укладення та посвідчення договорів
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно./а.с.22,24/

Згідно договору купівлі-продажу
від 29 жовтня 2013 року , посвідченого
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
р.№1119, ОСОБА_4 продав ОСОБА_2
вищезазначене нежитлове приміщення ,
яке становить 1/10 частку у праві
власності на житловий будинок «А-4» по
АДРЕСА_1/а.с.135/ Перехід права власності
зареєстрований у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно./а.с.136/

Доводячи відсутність права
дарувальників ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6
на спірний об»єкт нерухомості, та в
послідуючому - права ОСОБА_4 на продаж,
товариство посилається на те, що в
договорі дарування зазначені частки в
нежитловому приміщенні площею 57,7 кв.м.,
а додатковими угодами та потім в
договорі купівлі-продажу частки
визначені в житловому будинку А-4
загальною площею 584,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Однак такі доводи є неспроможним
з огляду на те, що на час укладення
договорів дарування та додаткових угод
до них , а також договору
купівлі-продажу рішення Октябрського
районного суду м.Полтави від 04.03.22013
року було чинним., а вказаним рішенням
за ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 визнано право
власності на нежитлове приміщення
площею 57,7 кв.м. у відповідних частках у
житловому будинку АДРЕСА_1

Крім того, рішенням Октябрського
районного суду м.Полтави від 15.07.2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 28 серпня 2014 року, припинено право
власності Полтавського товариства з
додатковою відповідальністю «Рубін»
на частку у праві спільної часткової
власності на спірне нежитлове
приміщення з 31 липня 2006 року./а.с.159-167 т.1/

Також правомірність погашення
права власності ПТДВ «Рубін» у
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно у зв'язку з
недопущенням дублювання запису щодо
права власності на нежитлове
приміщення, яке знаходиться за адресою:
м.Полтава, вулиця Жовтнева, будинок
номер 25 а, підтверджується постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.03.2014 року
по справі №816/6708/13-а та постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
в цій же справі. /а.с.

ПТДВ «Рубін» не довело порушень
вимог закону при вчиненні оспорюваних
ним правочинів, які були б підставою
для визнання їх недійсними, тому
місцевий суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні його позову.

Щодо рішення місцевого суду в
частині задоволення позову третьої
особи - ОСОБА_2 про виселення з
нежитлового приміщення, то колегія
суддів визнає за необхідне змінити
його, виходячи з наступного.

Відповідно до норм ст.ст.27,31 ЦПК
України позивач самостійно визначає
предмет і підставу позову.

В розумінні
цивільно-процесуального права
підставу позову складають власне не
норми матеріального права, які
підлягають застосуванню до
правовідносин сторін, а зазначення
фактичних обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги.

Як убачається з позовної заяви,
ОСОБА_2, посилаючись на перехід до
нього права власності на нежитлове
приміщення площею 57,7 кв.м. по АДРЕСА_1
згідно договору-купівлі продажу від
29.10.2013 року, вимагав усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження вказаним майном шляхом
зобов»язання відповідача звільнити
нежитлове приміщення . При цьому
позивач, посилаючись на норму ч.1 ст.391
ЦК України, помилково виклав свою
вимогу як виселення товариства з
належного йому нежтлового приміщення.

Частина 2 статті 16 ЦК України
визначає способи захисту цивільного
права та інтересу. Цей перелік не є
вичерпним, оскільки згідно абзацу 2
частини 2 статті 16 ЦК суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України
захистом права власності від порушень,
не пов»язаних із позбавленням
володіння, є право власника майна
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Таким чином, ОСОБА_2, як власник
нежитлового приміщення, має право
вимагати від відповідача усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
зобов»язання його звільнити це
приміщення. Вимога про виселення є
некоректною, оскільки спірне
приміщення є нежитловим , а
правовідносини між сторонами
регулюються нормами цивільного права,
а не житлового.

Місцевий суд помилково не
врахував вказані обставини та норми
права, прийнявши рішення про виселення
юридичної особи з нежитлового
приміщення. Тому рішення в цій частині
підлягає зміні шляхом застосування
належного способу захисту порушеного
права, визначеного Цивільним кодексом,
з урахуванням фактичних обставин,
якими ОСОБА_2 обґрунтовував свій позов
(підстави позову).

Доводи апеляційної скарги
зводяться до незгоди з рішенням суду, з
діями головуючого в даній справі, до
переоцінки доказів та тлумачення норм
права на власну користь, однак не
спростовують правильність висновків
районного суду та колегії суддів при
перегляді рішення в апеляційній
інстанції.

Посилання апелянта на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права щодо
безпідставного відкриття провадження
у справі за позовом ОСОБА_4. є
неспроможними з огляду на те, що ухвала
про відкриття провадження
переглядалася апеляційною інстанцією
та ухвалою від 04.11.2013 року залишена без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309 п.п.3,4 ,
314, 316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Полтавського
товариства з додатковою
відповідальністю «Рубін» -
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду
м.Полтави від 27 жовтня 2014 року -
змінити в частині задоволення позову
ОСОБА_2, виклавши абзац третій
резолютивної частини рішення в
наступній редакції:

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_2
права користування та розпорядження
належним йому майном - нежитловим
приміщенням загальною площею 57,7 кв.м.,
що знаходиться в житловому будинку літ.
«А-4» по АДРЕСА_1, що становить 1/10
частину вказаного будинку,
зобов'язавши Полтавське товариство з
додатковою відповідальністю «Рубін»
звільнити нежитлове приміщення, яке
складається в цілому з: торгової зали (1)
площею 37,6 кв.м., кабінету 2(2) пл.-14.3 кв.м.,
коридору (3) пл..2,9 кв.м., вмивальні (4)
пл..1,3 кв.м., вбиральні (5) пл.1,6 кв.м.,
загальною площею 57,7 кв.м., що становить
1/10 частину житлового будинку «А-4»
загальною площею 584,9 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - суддя /підпис/
Л.І.Пилтипчук

Судді: /підпис/
Т.О.Кривчун

/підпис/
В.М.Триголов

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук