Справа № 510/717/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М `Я М У К Р А Ї Н И

16.10.2014 року
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: головуючого - судді
Бешлієвої Т.А.;

при секретарі - Івановій Н.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому відкритому
судовому засіданні в м. Рені Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів, -

В С Т А Н
О В И В :

Відповідач ОСОБА_2 у попередньому
судовому засіданні позовні вимоги
визнав в повному обсязі, погодився з
мотивами розірвання шлюбу наведеними
позивачем, примирення з дружиною
вважає недоцільним, дав згоду на
стягнення аліментів у розмірі, що
пропонується позивачем.

Позивач ОСОБА_1 у попередньому
судовому засіданні підтримала свої
позовні вимоги та наполягала на їх
задоволенні та стягненні судових
витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову відповідачем судом в
попередньому судовому засіданні
ухвалюється рішення в порядку
встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно
з ч. 4 ст. 174 ЦПК України за наявності для
того законних підстав при визнанні
позову відповідачем суд ухвалює
рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення по даній справі можливо
постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Судом в ході судового розгляду справи
були досліджені:

- копія паспорту на ім'я позивача
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого
Ренійським РВ УМВС України в Одеській
області 06.02.1997 р.;

- копія свідоцтва про укладення шлюбу,
серії НОМЕР_2 від 16.03.1991 р., який
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 16.03.1991 р. відділом ЗАГС
Ренійського райвиконкому, актовий
запис № 32, після укладення шлюбу
чоловікові та дружині були присвоєні
прізвища «ОСОБА_2»;

- копія свідоцтва (повторного) про
народження доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
серії НОМЕР_1 від 21.09.2011 року, виданого
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Ренійського
районного управління юстиції Одеської
області, в якому батьком вказаний
відповідач;

- копія паспорту на ім'я відповідача
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, виданого
Ренійським РВ УМВС України в Одеській
області 06.02.1997 р.;

- копія паспорту на ім'я ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого Ренійським РВ
ГУМВС України в Одеській області 29.10.2007
р.;

- квитанція про сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
28.04.2014 року звернулася до Ренійського
районного суду Одеської області з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить
розірвати шлюб з відповідачем та
стягнути з нього аліменти на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 28.04.2014 року і до ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто до
досягнення повноліття донькою ОСОБА_4.
В обґрунтування заявлених вимог в
позові вказано, що 16.03.1991 року відділом
ЗАГС Ренійського райвиконкому
районної Ради був зареєстрований шлюб
між позивачем та відповідачем, актовий
запис № 32. По теперішній час сторони
проживають разом за одною адресою.
Понад 1 рік позивач та відповідач
припинили шлюбні стосунки та ведення
спільного господарства, у зв'язку з тим,
що між ними постійно виникали сварки
внаслідок різних поглядів на сімейне
життя і ведення спільного
господарства. За глибоким переконанням
позивача, подальшого сенсу
підтримувати подібні сімейні
відносини немає, оскільки як у неї та і
у відповідача на ґрунті
сімейно-побутових проблем та
діаметрально протилежних поглядів на
сімейне життя розвинулась неприязнь
один до одного, втрачено почуття любові
та пошани. У зв'язку з зазначеним
позивач вважає, що шлюб необхідно
розірвати. Від шлюбу сторони мають двох
дітей: сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, діти
проживають сумісно з позивачем та
знаходяться на її утриманні. Позивач
вважає, що після розірвання шлюбу
необхідно визначити, що неповнолітня
донька проживатиме разом з нею.
Відповідач працює зварювальником у
Ренійському Райавтодорі та має дохід,
однак добровільно надавати
матеріальну допомогу на утримання
доньки не бажає, у зв'язку з чим, на
думку позивача, з відповідача слід
стягнути аліменти у судовому порядку у
розмірі зазначеному в позові.

В судовому засіданні позивач
наполягала на задоволенні її позовних
вимог, пояснивши, що сварки у родині
часто виникали з вини відповідача. На
теперішній час сторони спільне
господарство не ведуть, почуття між
ними втрачені, у зв'язку з чим позивач
не бачить сенсу підтримувати сімейні
відносини, тому просила суд не надавати
строк на примирення. Після розірвання
шлюбу позивач бажає залишити за собою
прізвище « ОСОБА_1». За домовленістю між
сторонами неповнолітня донька після
розірвання шлюбу буде проживати з
позивачем. Син на теперішній час
являється повнолітнім та проживає
окремо в м. Одесі. З 01.08.2014 року
відповідач не працює, оскільки його
скоротили за місцем роботи. У центрі
зайнятості на обліку відповідач
перебуває з 1.10.2014 року. Позивач
останнім часом ніяких коштів від
відповідача на утримання дочки не
отримувала, тому вважає, що чоловік
повинен виплачувати аліменти.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги визнав у
повному обсязі, пояснивши, що сварки з
дружиною дійсно були, просив не
надавати строк на примирення, на
розірвання шлюбу згодний. Не заперечує
проти того, щоб неповнолітня донька
після розірвання шлюбу залишилася
проживати з позивачем. Відповідач
також пояснив, що працював
зварювальником у Ренійському
райавтодорі, звідки 01.08.2014 року був
звільнений за скороченням штатів,
однак незважаючи не це ціле літо
працював неофіційно у приватних осіб
та зароблені гроші шли в сім`ю. 01.10.2014
року відповідач став на облік у центрі
зайнятості. Розмір грошової допомоги
по безробіттю буде складати приблизно
936 грн.

Вивчивши матеріали справи, надані
документи, вислухавши пояснення
сторін, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 51 СК України дружина
та чоловік мають рівне право на повагу
до своєї індивідуальності, своїх
звичок та уподобань.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен
з подружжя має право припинити шлюбні
відносини.

Відповідно до ст. 111 СК України суд
вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства. Суд
з`ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення ( ст.112 СК України).

Встановивши обставини
припинення шлюбних відносин сторін,
фактичні взаємини подружжя, суд
приходить до висновку, що сім`я сторін
фактично розпалася, оскільки вони хоча
і живуть сумісно, однак припинили
шлюбні стосунки і ведення спільного
господарства. Як випливає із ситуації,
яка склалася, між позивачем і
відповідачем втратилися почуття
любові і пошани, взаємодопомоги і
підтримки, тобто морально-правові
підстави шлюбу.

За таких обставин шлюб сторін існує
суто формально і підлягає розірванню.
Приходячи до такого висновку, суд
враховує фактичні обставини справи та
інтереси кожного з подружжя, а також їх
неповнолітньої дитини. Застосування
заходів щодо примирення подружжя при
даних обставинах, суд вважає
недоцільним, оскільки ні позивач, ні
відповідач зацікавленості в
збереженні сім`ї не проявили, якихось
заходів щодо примирення чи збереження
сім`ї не приймали, обидва згодні на
розірвання шлюбу.

Згідно положень ст. 113 СК України
особа, яка змінила прізвище у зв`язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу і надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки заявлена вимога
позивача про залишення шлюбного
прізвища не суперечить діючому
законодавству, суд задовольняє її та
вважає за можливе залишити за
позивачем після розірвання шлюбу
прізвище «ОСОБА_1».

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК
України, якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Враховуючи означені вимоги
діючого законодавства, встановлені
обставини справи на момент розірвання
шлюбу, а також те, що батьки дитини
проживають разом, суд визначає, що за
домовленістю позивача та відповідача
неповнолітню дитину - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, треба залишити проживати
разом із матір`ю ОСОБА_1

Ст. 115 цього ж Кодексу передбачено, що
документом, який засвідчує факт
розірвання шлюбу судом, є рішення суду
про розірвання шлюбу, яке набрало
законної сили. Рішення суду про
розірвання шлюбу після набрання ним
законної сили надсилається судом до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем ухвалення
рішення для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян та проставлення
відмітки в актовому записі про шлюб.

Згідно ст. 19 Конвенції про права
дитини, яка ратифікована постановою
Верховної Ради України № 789-ХІІ від
27.02.1991 року та набула чинності в Україні
з 27.09.1991 року, держави-учасниці, які її
підписали, взяли на себе зобов'язання
вживати усіх необхідних законодавчих
та інших заходів з метою захисту дитини
від неналежного піклування з боку
батьків чи інших осіб.

Відповідно до ст.9 Конституції
України означена Конвенція є складовою
національного законодавства.

Згідно зі ст. 51 Конституції
України батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Ст. 180 СК України також встановлює
обов'язок батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Даний
обов'язок покладений як на матір
дитини, так і на батька. Означений
обов'язок є особистим і індивідуальним
для кожного з батьків.

Одним із способів захисту прав
неповнолітньої дитини при ухиленні
батьків від обов`язку її утримувати є
законодавчо передбачена можливість
судового стягнення коштів на її
утримання.

За відсутності домовленості між
батьками про сплату аліментів на
дитину той із них, з ким вона проживає,
вправі звернутися до суду з
відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181
СК України аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку (
доходу) її матері, батька або в твердій
грошовій сумі ( ст.184 СК) і виплачуються
щомісячно. Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж
зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Оскільки відповідачем в
добровільному порядку матеріальна
допомога позивачу на утримання їх
сумісної дитини не надається, а
домовленість про способи надання
утримання на дочку між сторонами не
досягнута, то суд, враховуючи обставини
справи, матеріальне положення сторін, а
також інтереси неповнолітньої дитини
сторін, задовольняє позовні вимоги
позивача в повному обсязі та стягує з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_1 аліменти у вищезазначеному
розмірі на утримання їхньої сумісної
дочки ОСОБА_4 до досягнення нею
повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено,
що аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову, тому, враховуючи те, що
позивачем позов до суду пред'явлено
28.04.2014 року, аліменти з відповідача слід
присудити з зазначеної дати.

Доводи відповідача про те,
що він працював влітку неофіційно та
зароблені гроші шли в сім`ю суд не
приймає до уваги, оскільки цьому не
надано ніяких доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст.ст. 51, 56, 84, 110-112, 113, 114, 115,
160, 180,181, 182, 183,191 Сімейного кодексу
України, - суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 16.03.1991 р. відділом ЗАГС
Ренійського райвиконкому районної
Ради актовий запис № 32, які мають одну
неповнолітню дитину - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1
залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_1».

У зв'язку із обставинами, що склалися на
момент розірвання шлюбу, за
домовленістю сторін суд визначає, що
неповнолітня дитина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 залишається проживати
разом з матір`ю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця смт. Цебрикове
Великомихайлівського району Одеської
області, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання
неповнолітньої доньки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 28.04.2014 року і до ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто до
досягнення повноліття донькою ОСОБА_4.

Згідно із ст. 367 ЦПК України, рішення
суду в частині стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_4 підлягає негайному
виконанню - у межах суми платежу за один
місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового
збору в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.А. Бешлієва