Справа № 343/881/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2066/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Шалаути Г.І.,

суддів: Мелінишин
Г.П., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Бойчука
Л.М.,

з участю: представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат», Сколівського
військового ЛПК про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи за
апеляційною скаргою представника
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» - Чебачової Юлії
Олександрівни на рішення Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 21 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

07.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом
до Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат», Сколівського
військового ЛПК про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи в
розмірі 2 853, 63 грн., підзвітні кошти у
розмірі 5 333, 25 грн. витрачені в
інтересах відповідачів на придбання
нафтопродуктів, 810 грн. заборгованості
за оплачену ним та не видану
лісопродукцію .

В подальшому вимоги в частині
стягнення підзвітних коштів, стягнення
боргу за неотриману лісопродукцію по
заяві ОСОБА_3 ухвалою суду було
залишено без розгляду.

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 21
серпня 2014 року позов ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» про стягнення
середнього заробітку за час

затримки розрахунку при звільненні
задоволено частково. Стягнуто з
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» в користь ОСОБА_3 2 245,
91грн.та 500 грн. витрат за надання
правової допомоги.

Поновлено строк на звернення до суду.

В апеляційній скарзі представник
апелянта посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
зазначив, що позивач працював на ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» з 03.05.2012 року по 05.04.2013
року контролером. Наказом №99-к від
05.04.2013 року позивач був звільнений з
роботи за згодою сторін по п. 1 ст. 36 КзПП
України. 17.05.2013 року з ним був
проведений розрахунок із затримкою на
26 днів. До суду позивач звернувся 07.04.2014
року, пропустивши визначений законом
3-х місячний строк, передбачений ст. 233
КзПП України для звернення до суду з
такою вимогою, який обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Апелянт вважає, що судом першої
інстанції безпідставно поновлено
строк позовної давності позивачу,
оскільки причина пропуску строку -
звернення в різні інстанції за
захистом порушеного права не є
поважною. При цьому апелянт зсилається
на офіційне тлумачення частини першої
ст. 233 Кодексу законів про працю
України, яке викладено в Рішенні
Конституційного Суду № 4-рп/2012 від
22.02.2012 року, що положення ч. 1 ст. 233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду із заявою про
вирішення трудового спору про
стягнення середньомісячного заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди, встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли такий
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично
розрахувався з ним.

Оскільки відповідач фактично
розрахувався з позивачем 17.05.2013 року, а
позов до суду ОСОБА_3 подав 07.04.2014 року з
пропуском строку позовної давності не
зазначивши поважності причин пропуску
процесуального строку. Просив рішення
суду скасувати. Постановити нове, яким
в позові відмовити з цих підстав.

Представник апелянта Чебачова Ю.О. в
судове засідання не з'явилася з причин,
визнаних колегією неповажними.

Представник ОСОБА_3 апеляційної скарги
не визнав, просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів знаходить апеляційну скаргу
обґрунтованою з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з роз'ясненнями пункту 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП
строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Сторонами не
оспорюється, що позивач пропустив
строк позовної давності, оскільки про
порушене право дізнався 17.05.2013 року (в
день проведення розрахунку з ним).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 233 КЗпП
України у відповідача виникло право
звернутися до суду (а не до інших
інстанцій) в межах 3-місячного строку,
який слід обчислювати з 17.05.2013 року,
тобто до 17.08.2013 року. До суду він
звернувся 07.04.2014 року, з пропуском
визначеного законом процесуального
строку. Поважних причин пропуску
такого строку позивач у своїй заяві про
поновлення строку (а.с.97) не навів.
Відповідно до роз'яснень п. 4 зазначеної
вище постанови, якщо тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

З огляду на викладене, колегія
приходить до висновку, що позивач
пропустив строк позовної давності та
вважає неможливим поновити його,
оскільки поважних причин (хвороба,
перебування за межами України,
перебування на дійсній строковій
службі тощо) для поновлення такого
строку немає, а тому вважає рішення
суду першої інстанції необґрунтованим,
яке слід скасувати та постановити нове
рішення про відмову у позові за
пропуском строку позовної давності,
оскільки із закінченням такого строку
припинилося матеріальне право
позивача.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» - Чебачової Юлії
Олександрівни задовольнити.

Рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 21
серпня 2014 року скасувати. Ухвалити нове
рішення. В позові ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Г.І. Шалаута

Г.П. Мелінишин

Я.Ю. Ковалюк