Справа № 2/714/364/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р. Герцаївський
районний суд Чернівецької області

в складі :

головуючого-судді Єфтемій С.М. секретар
Онофрей І.К.з участю представника
позивачкиОСОБА_3
відповідачаОСОБА_4
представника
відповідачкиОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Герца цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 про
визнання права власності на житловий
будинок з господарськими спорудами в
порядку спадкування та набуття, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із
вказаним позовом посилаючись на те, що
нею разом з своїм чоловіком ОСОБА_12 в
АДРЕСА_1 було побудовано житловий
будинок та зведено господарські
споруди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік помер,
після чого відкрилася спадщина на все
його майно. На момент смерті останнього
у зазначеному житловому будинку
проживала лише вона.

Як спадкоємець померлого за законом,
звернулася до нотаріальної контори з
приводу оформлення спадщини, однак
через те, що правовстановлюючі
документи на вказане майно на чоловіка
оформлено не було, вона не може
оформити на себе спадщину.

З урахуванням того, що спірний будинок
є спільним майном подружжя так як був
побудований за час шлюбу, позивачка
просила суд визнати за нею право
власності на ? частину в порядку
спадкування за законом та на ? частину -
в порядку набуття як за
співзабудовником.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення
позову не заперечував та суду пояснив,
що є сином позивачки та померлого
ОСОБА_12 На момент смерті батька він
проживав у м. Чернівці. Спадщину не
прийняв та на неї не претендує.

Представник відповідачки ОСОБА_8 -
ОСОБА_5 позов визнав та суду пояснив, що
є сином відповідачки ОСОБА_8 та онуком
позивачки та померлого ОСОБА_12 На
момент смерті діда матір разом із
сім'єю проживали окремо від діда з
бабою. Матір спадщину не прийняла на та
на неї не претендує.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися,
однак надали суду заяви про розгляд
справи у їх відсутності, так як проти
задоволення позову не заперечують.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивачки, відповідача ОСОБА_4 та
представника відповідачки, дослідивши
письмові матеріали, встановив
наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
по АДРЕСА_1 розташовано домоволодіння,
яке складається з житлового будинку та
господарських споруд. Згідно даних
погосподарської книги Великобудської
сільської ради Герцаївського району,
вказаний житловий будинок з
господарськими спорудами
зареєстрований у сільській раді за
ОСОБА_12 з 1964 року (а.с. 12-14).

У 1964 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Указ від 26
серпня 1948 року) і прийнятою відповідно
до Указу від 26 серпня 1948 року
постановою Ради Міністрів СРСР від 26
серпня 1948 року «Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» (далі - Постанова від 26 серпня
1948 року), які, зокрема, визначали умови
та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР був
встановлений інструкцією, яка була
затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції), в тому числі й на
підставі записів у погосподарських
книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9
своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» роз'яснив, що право власності
на жилий будинок, збудований
громадянином на відведеній в
установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої ради.

Статтею 125 Кодексу законів про сім'ю,
опіку, шлюб і акти громадянського стану
УРСР від 1926 року (чинного на час
забудови будинку) було передбачено, що
майно, яке набули дружини спільною
працею під час подружжя, вважається за
належне обидвом дружинам на засадах
співвласності. Інше ж майно - творить
окрему власність кожного з них.

Отже за змістом вищевказаних норм
закону, кожна річ, набута за час шлюбу, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, крім окремих речей
кожного з подружжя.

Судом встановлено, що позивачка 02
серпня 1962 року зареєструвала шлюб з
ОСОБА_12 (а.с.6).

Відтак, зважаючи на те, що спірний
житловий будинок побудований на
відведеній в установленому порядку
земельній ділянці та зареєстрований в
сільській раді з 1964 року за ОСОБА_12, на
час коли останній перебував у шлюбі з
позивачкою, то з того часу останні
стали його співвласниками в рівних
частках, тобто по ? частин кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим виконкомом Великобудської
сільської ради серії НОМЕР_1. Таким
чином відкрилася спадщина, в т.ч. й на
частину вищевказаного житлового
будинку з господарськими спорудами.

Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_13 за життя заповіту не склав, а
тому спадкування має місце за законом.

Статтею 548 ЦК України 1963 року, чинного
на час відкриття спадщини встановлено,
що для придбання спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963
року діями, що свідчать про прийняття
спадщин, являється фактичний вступ в
оперативне управління та володіння
спадковим майном.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи до майна померлого ОСОБА_12,
ОСОБА_6 вступила в оперативне
управління спадковим майном після
смерті чоловіка. Інших спадкоємців
померлого ОСОБА_12, що прийняли
спадщину, відсутні.

За постановою нотаріуса від 28 серпня 2014
року позивачці було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями і спорудами з підстав
відсутності на нього
правовстановлюючих документів (а.с. 81).

За вищенаведених обставин, суд
приходить до висновку, що оскільки на
момент смерті ОСОБА_12 вищевказаний
спірний будинок був повністю
збудований, прийнятий в експлуатацію
та рахується в сільській раді за
останнім, а позивачка вступивши у
спадщину, не може оформити його на себе
з підстав відсутності
правовстановлюючих документів, то її
вимоги про визнання за нею право
власності на ? частину житлового
будинку з господарськими спорудами в
порядку спадкування є обґрунтованими й
підлягають задоволенню.

Разом з цим, звертаючись до суду з
позовом про визнання права власності
на ? частину спірного будинку в порядку
набуття як за співзабудовником,
позивачка послалася на те, що спірний
будинок був побудований нею спільно з
чоловіком за період їх шлюбу, а відтак
останній є їх спільним майном.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Таке право особи
також передбачено ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК
України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Загальні способи захисту цивільного
права та інтересів зазначені ч.2 ст.16 ЦК
України. Зокрема, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту порушеного права є визнання
права.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Позивачка не надала доказів того, що
вона намагалася вирішити спір у
позасудовому порядку, тобто звертатися
з заявою до органів на які покладено
обов'язок реєстрації права власності
на нерухоме майно та видачі
відповідного свідоцтва, а тому суд
приходить до висновку що позов в цій
частині є передчасним, через що такі
вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963
року, ст. 125 Кодексу законів про сім'ю,
опіку, шлюб і акти громадянського стану
УРСР від 1926 року, керуючись ст. ст. 3, 10, 11,
209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_6 право власності в
порядку спадкування на ? частин
житлового будинку літ. "А" загальною
площею 31,00 кв.м в тому числі 15,30 кв.м
жилої площі, сараїв літ. "Б", "В", огорожі
№ 1-3 що по АДРЕСА_1.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_6
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Герцаївський районний суд шляхом
подачі в 10-и денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особам які не була присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом десяти
днів з дня отримання її копії.

Суддя :