АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 689/1526/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2221/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянтки та представника ОСОБА_1
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення
Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області від 26 вересня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа приватний нотаріус
Ярмолинецького нотаріального округу
ОСОБА_5 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом та визнання права власності
на ? частки у спільному майні подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась
із позовом і в обґрунтування своїх
вимог вказувала, що 18.10.1953 року вона
зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 і за час
шлюбу ними було побудований житловий
будинок за АДРЕСА_1. Позивач зазначає,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер і
ОСОБА_3 29.01.2009 року отримала свідоцтво
про на спадщину за заповітом. ОСОБА_1
вказує, що відповідачка чинить їй
перешкоди у користуванні вказаним
житловим будинком, а тому, після
уточнення позовних вимог просила суд
визнати частково недійсним та
скасувати в ? частині свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від
29.01.2009 року, визнати реєстрацію права
власності, проведену КП Ярмолинецьке
БТІ від 06.02.2009 року за №21797147 на спірне
домоволодіння на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
29.01.2009 року в частині реєстрації права
ОСОБА_3 на ? частину житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1
недійсною; визнати вказане
домоволодіння об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та визнати
за ОСОБА_1 право власності на ? частину
вказаного домоволодіння.

Рішенням Ярмолинецького районного
суду від 26 вересня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від

________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції - Шевчик
О.М. Справа: №22ц/792/2221/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 39

29.01.2009 року, що видане ОСОБА_3 державним
нотаріусом Ярмолинецької
держнотконтори ОСОБА_5 та
зареєстроване в реєстрі за №133, в
частині встановлення права останньої
на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1
недійсним. Визнано реєстрацію права
власності, проведену КП Ярмолинецьке
БТІ від 06.02.2009 року за №21797147 на
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 29.01.2009 року на даний
житловий будинок, виданого ОСОБА_3 в
частині реєстрації права останньої на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1,
недійсною. Визнано право власності
ОСОБА_1 на ? частину житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1.
Решту ? даного будинку залишено за
ОСОБА_3 В задоволенні решти позовних
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

Додатковим рішенням
Ярмолинецького районного суду від 16
жовтня 2014 року вирішено стягнути з
ОСОБА_3 на користь держави 243,60 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 ОСОБА_4 вважає рішення
незаконним, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.
Апелянтка вказує, що позивачці було
відомо про наявність заповіту,
складеного на користь ОСОБА_3, а також
про факт переоформлення на користь
останньої права власності на вказане
домоволодіння, проте ОСОБА_1 із
відповідною заявою до нотаріальної
контори не зверталась, а тому втратила
право на спадкування. Апелянт зазначає,
що позивачкою не надано будь-яких
доказів того, що будівництво спірного
будинку проводилось за спільні кошти
подружжя і суд не вірно оцінив заяву
ОСОБА_1 про відмову від частки у
спадковому майні на користь ОСОБА_3, а
висновки суду, що стосуються строків
позовної давності ґрунтуються на
припущеннях.

В засіданні апеляційного суду
апелянтка апеляційну скаргу
підтримала і просить її задовольнити.

Представник позивачки апеляційну
скаргу не визнав і просить її
відхилити.

Позивачка та третя особа приватний
нотаріус Ярмолинецького нотаріального
округу ОСОБА_5 до суду не з»явилися,
направивши заяву щодо розгляду справи
у їхній відсутності.

Відповідачка до суду не з»явилася,
про причини неявки суд не повідомила,
хоча про день, час і місце розгляду
справи належним чином повідомлена.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Частково задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції правильно
встановив і виходив з того, що
позивачка з 18.10.1953 року по день смерті
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала з
останнім в зареєстрованому шлюбі і під
час шлюбу побудували житловий будинок
з господарськими будівлями АДРЕСА_1.
Оскільки кожному з подружжя: ОСОБА_1 та
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
належала на праві спільної сумісної
власності 1/2 частина спірного
домоволодіння, тому відповідачка мала
право на спадкування ? частини
домоволодіння, власником якої був до
дня смерті ОСОБА_6 На підставі
викладеного суд прийшов до вірного
висновку, що свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 29.01.2009 року,
що видане ОСОБА_3 в частині
встановлення права останньої на ?
частину житлового будинку з надвірними
будівлями є недійсним та визнав
реєстрацію права власності, проведену
КП Ярмолинецьке БТІ від 06.02.2009 року на
спірне домоволодіння на підставі
вказаного свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 29.01.2009 року в
частині реєстрації права останньої на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1
недійсною. Також, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
підлягає до задоволення позовна вимога
щодо визнання за ОСОБА_1 права
власності на ? частину житлового
будинку з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 як спільне майно подружжя.

Дійшовши такого висновку, суд
обґрунтовано посилався на відповідні
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС УРСР
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

В разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу. (ч.1 ст.28 КпШС
УРСР).

Положення вказаних статей
кореспондуються із положеннями ст.60 та
ч.1 ст. 70 СК України, що діяли на час
смерті одного із подружжя - ОСОБА_6

Так, відповідно до ст.60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Положеннями статті 1301 ЦК України
визначено, що свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд першої інстанції залишив поза
увагою той факт, що позивачка після
смерті чоловіка ОСОБА_6 не скористалася
своїм правом на оформлення свідоцтва
про право власності на половину майна
та не зверталася до нотаріуса з
відповідною заявою є безпідставними,
адже ОСОБА_1 відмовилася лише від
прийняття спадщини після смерті
чоловіка ОСОБА_6, оформивши відповідну
заяву у Виноградівській сільській раді
18.06.2008 року (а.с. 23). За таких обставин,
вказана заява не породжує ніяких
правових наслідків для позбавлення
позивача її права на частину майна,
належного їй на праві спільної
сумісної власності подружжя.

Посилання апелянта на ту
обставину, що судом першої інстанції не
вірно надана оцінка доказам та
обставинам справи, а саме: ОСОБА_1 не
заперечувала, що знала про оформлення
спірного володіння на ім»я чоловіка
ОСОБА_8, що їй було відомо про смерть
останнього та оформлення
відповідачкою права власності на весь
будинок, що позивачка власноручно
написала заяву про відмову від частки у
спадщині на користь ОСОБА_3 є
безпідставними, адже судом першої
інстанції з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК
України було дано оцінку усім доказам
по справі і ці доводи зводяться до
незгоди апелянта з їх оцінкою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
в тій частині, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права так як не
враховано заяву відповідача щодо
застосування строку позовної давності,
колегія суддів вважає їх недоведеними
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що позивачка про порушене
своє право дізналася влітку 2013 року і
вказана обставина підтверджена
показами свідка ОСОБА_9 Доказів на
підтвердження тих обставин, що покази
вказаного свідка є припущеннями та, що
позивачка знала про порушене своє
право до літа 2013 року відповідачем в
порушення вимог ст. 60 ЦПК України
надано не було.

Разом з тим, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги в тій
частині, що судом першої інстанції не
було повідомлено відповідача про час,
коли можна буде ознайомитися із повним
рішенням суду та, що судом не видано
копії судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частини є
обґрунтованими, однак вказані
порушення не призвели до неправильного
вирішення справи. (ч.3 ст. 308 ЦПК України).

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав в межах доводів
апеляційної скарги для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного
районного суду від 26 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:
/підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк