Справа № 466/9719/13
Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/5689/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М. В.,

позивача ОСОБА_2 її представника
ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третьої особи ОСОБА_6, представника
Львівської міської ради Партики Н.С. та
представника Шевченківської районної
адміністрації Цибруха Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 10 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_9 до ОСОБА_4,
ОСОБА_10, ОСОБА_5 та Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради, третя особа який не
заявляє самостійних вимог на стороні
позивача - ОСОБА_11, треті особи які не
заявляють самостійних вимог на стороні
відповідача: Львівська міська рада,
Львівське комунальне підприємство
«Балатон-409», ОСОБА_6 про встановлення
порядку користування житлом,
зобов'язання укладення окремого
договору житлового найму та
зобов'язання відкриття особового
рахунку, усунення перешкод у
користуванні житлом,-

встановила:

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_2 діючи в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_9
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_10, ОСОБА_5 та Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради з вказаним позовом, та,
доповнивши позовні вимоги, остаточно
просила суд визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши в користування сім`ї
відповідача ОСОБА_12 приміщення 1(5,0 м2
веранда); 3-1 (8,1 м2 кухня); 3-2 (4,4м2 коридор);
3-3 (7 м2 коридор); 3-4 (5,1м2 житлова кімната);
3-6 (16,9м2 житлова кімната); 3-7 (11,7м2 житлова
кімната); 3-5 (3,8м2 ванна кімната); 3-8 (4,9м2
кладова), що складає 67,6 м2 загальної
площі та 33,7 м2 житлової площі;
Виділити сім`ї позивача в
користування: приміщення - 3-9 (4,9 м2
коридор); 3-10 (10,8 м2 кухня); 3-11 (12,6м2
житлова кімната); 3-12 (7,0м2 житлова
кімната); 3-13 (2,5м2 вбиральня); що складає
37,8 м2 загальної площі та 19,6 м2 житлової
площі.

Позивач просить суд зобов'язати
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5 а
також третю особу ОСОБА_6 не чинити
перешкод в користуванні ОСОБА_2 та її
неповнолітнім сином ОСОБА_9 квартирою
АДРЕСА_2 на тих умовах, на яких позивач
користувалась нею до жовтня 2013 року, а
саме приміщеннями: коридору - 3-9;
кухнею -3-10; житловою кімнатою - 3-11;
житловою кімнатою - 3-12 та вбиральнею -
3-13, з окремим входом.

Крім того, просить зобов'язати
Шевченківську районну адміністрацію
Львівської міської, як відповідача у
справі, укласти з позивачем окремий
договір найму на вищевказані житлові
приміщення та відкрити на її ім'я
окремий особовий рахунок на кімнати 12,6
м2 та 7,0 м2.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 10 липня 2014 року в
задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржила позивач
ОСОБА_2. В апеляційній скарзі,
посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалення рішення
без повного та всебічного з'ясування
обставин справи, без належної оцінки
всіх доказів. Зокрема, апелянт
зазначає, що судом першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення не
застосовано положення ч.ч.1, 2 ст.61 ЖК
УРСР, не досліджено договір житлового
найму, який був укладений ОСОБА_4 у 2005
році після смерті у 2000 році її матері -
ОСОБА_13. Внук ОСОБА_4 - ОСОБА_6 був
зареєстрований у спірній квартирі лише
11.03.2005 року. Зазначені обставини судом
враховано не було. Крім того, вказує, що
не було враховано рекомендацій
Верховного Суду України, наданих у п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 14.04.1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» щодо необхідності письмової
згоди членів сім'ї наймача на вселення.
Зазначає, що судом першої інстанції
помилково зроблено висновок про
недоведеність обґрунтованості
позовних вимог в частині визначення
порядку користування квартирою, так як
не встановлено факту чинення
відповідачами таких перешкод. Такий
висновок суду суперечить матеріалам
справи, зокрема листу Шевченківської
РА ЛМР від 03.12.2013 року №36-3382, у якому
остання визнає факт наявності таких
перешкод. Вважає також, що судом першої
інстанції не надано оцінки тому факту,
що з 1996 року позивач сплачує квартплату
пропорційну площі квартири, на якій
вона проживає та не враховано висновку
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 09.07.2004 року №5/30051
«Про поділ квартири АДРЕСА_1 на дві
самостійні з присвоєнням окремих
номерів». Судом, на її думку, також
жодним чином не відображено в
оскаржуваному рішенні, що
відповідачами не спростовано
порушення права на житло
неповнолітнього ОСОБА_14, а також не
вказано на підставі чого встановлено
відсутність порушення прав позивача та
її сина, зокрема права користуватись
квартирою, у якій вони зареєстровані.

Зважаючи на вищевикладене, просить суд
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким її позовні вимоги
задовольнити (а.с. 205-209 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3
на обґрунтування апеляційної скарги,
заперечення на скаргу відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6,
представника Львівської міської ради
Партики Н.С. та представника
Шевченківської районної адміністрації
Цибруха Я.В., перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та пред'явлених позовних вимог,
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
достатніх підстав для задоволення цієї
скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України
визначено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст.3 ЦПК України та
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15
ЦК України право особи на захист свого
цивільного права виникає у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частини перша та друга статті
3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Згідно довідок Львівське комунальне
підприємство «Балатон-409», на балансі
якого знаходиться ця квартира, за №1593
від 10.09.2012 року та №2099 від 28.10.2013 р.,
вказана квартира відноситься до
державної власності (не приватизована)
загальною площею 106,40 кв.м. складається
з 4 кімнат житловою площею 51,3 кв.м., в
якій зареєстровані 7 осіб: ОСОБА_4, як
основний квартиронаймач, та члени її
сім`ї: ОСОБА_10 (чоловік) ОСОБА_5 (син), ,
ОСОБА_15.(племінник), ОСОБА_6 (внук), а
також ОСОБА_2 та ОСОБА_16, родинні
стосунки яких не визначено. (а.с.16,17).

З матеріалів справи вбачається також,
що ОСОБА_2 зареєстрована в даній
квартирі з 30.07.1996 року як дружина
ОСОБА_15, з яким вона розірвала шлюб в
грудні 2010 року (а.с.10), а їхній
малолітній син зареєстровано в цій
квартирі з 11.09.2003 року, що сторони не
заперечують.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час виникнення спору ОСОБА_2 разом із
неповнолітнім сином ОСОБА_16 фактично
займають і користуються у спірній
квартирі приміщеннями: 3-11 (12,6м2 житлова
кімната); 3-13 (2,5м2 вбиральня) та
приміщенням 3-12 (7,0м2 ), яке за
ствердженням позивача є житловою
кімнатою.

Судом не встановлено даних, які б з
достатньою очевидністю стверджували б
про те, що відповідачами чиняться
перешкоди позивачу та її сину у
користуванні цими приміщеннями, з чим
погоджується і колегія суддів, якою
встановлено також, що позивач має
окремий у вказані приміщення вхід.

Що стосується приміщень 3-10 площею 10,8 м2
та 3-9 площею 4,9 м2 то судовою колегією
встановлено, що вказане приміщення
фактично використовується для
проживання відповідачем ОСОБА_6 та
членами його сім`ї , які не залучені до
участі у справі як відповідачі, а тому
суд не може покласти на вказаних осіб
обов'язок звільнити ці приміщення та не
чинити позивачу перешкод у їх
використанні.

Окрім того, в матеріалах справи
відсутні беззаперечні докази та
правові підстави щодо визначення
приміщення 3-12 площею 7,0 м2, як житлової
кімнати, а приміщення 3-10 площею 10,8 м2 як
кухні, на що вказує апелянт, оскільки
такий їх статус вбачається лише з
технічної характеристики вказаної
квартири в технічному паспорті станом
на грудень 2003 року, в той же час, згідно
витягу з протоколу засідання
міжвідомчої комісії Шевченківського
району від 13.12.2005 р. про узаконення
добудови розміром 8,70х5,25 до квартири за
заявою ОСОБА_4 (а.с.23), розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
за №590 від 20.04.2006 р., та довідки ЛКП
«Балатон-409» за №2099 від 28.10.2013 р.(а.с.17)
приміщення площею 7,0 м2 значиться як
кухня, а не житлове приміщення, а
приміщення площею10,8 м2 - як коридор, а не
кухня.

Таким чином суд, першої інстанції
дійшов вірного висновку про
безпідставність заявлених вимог до
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5
щодо чинення ними перешкод в
користуванні спірними приміщеннями та
виділення їй в користування спірних
приміщень 3-10 площею 10,8 м2 та 3-9 площею 4,9
м2.

Що стосується позовних вимог
ОСОБА_2 заявлених до Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради щодо зобов'язання цього
відповідача укласти з позивачем
окремий договір найму на вищевказані
житлові приміщення та відкрити на її
ім'я окремий особовий рахунок на
кімнати 3-11 (пл..12,6 м2) та 3-12 (пл..7,0 м2), то у
вирішенні цього питання колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно положень ст.104 ЖК України
член сім'ї наймача вправі вимагати, за
згодою інших членів сім'ї, які
проживають разом з ним, укладення з ним
окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам статті 63 цього
Кодексу.

У п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року N 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" роз'яснено,
що в силу ст. 104 ЖК суд вправі
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.

У відповідності до ч.2 ст.63 ЖК
України не можуть бути самостійним
предметом договору найму: жиле
приміщення, яке хоч і є ізольованим,
проте за розміром менше від
встановленого для надання одній особі
(частина перша статті 48), частина
кімнати або кімната, зв'язана з іншою
кімнатою спільним входом, а також
підсобні приміщення (кухня, коридор,
комора тощо).

Житлове законодавство встановлює
мінімальний та максимальний розмір
житлової площі у межах якої
здійснюється надання житлових
приміщень особам, що перебувають на
квартирному обліку. Максимальний
розмір жилої площі встановлений у ст. 47
ЖК України та визначається у розмірі
13,65 кв.м. на особу, мінімальний розмір
жилої площі визначається на рівні
середньої забезпеченості громадян
жилою площею в відповідному населеному
пункті, який у м.Львові становить 8,2
кв.м.

Таким чином, враховуючи що, в
матеріалах справи відсутні належні
докази того, що приміщення 3-12 (пл.7,0м2 ) є
саме житловою кімнатою, а не кухнею, а в
користуванні позивача та її
неповнолітнього сина фактично
знаходиться одна житлова кімната 3-11
площею12,6 м2, що з розрахунку на одну
особу менше встановленої норми по
м.Львову, та призведе до штучного
погіршення житлових умов позивача та
її неповнолітньої дитини, колегія
суддів за даних обставин не вбачає
правових підстав для укладення
окремого договору найму з позивачем та
відкрити на її ім'я окремого особового
рахунку.

За даних обставин, та виходячи із
положень ч.2 ст.308 ЦПК України,
помилковість висновку суду першої
інстанції щодо відсутності у
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради повноважень
щодо можливості укладення окремого
договору найму житла не є підставою для
скасування рішення суду.

Беручи до уваги викладене,
колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
ч.1 ст. 308,ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 10 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.