Справа № 559/3084/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді
Федорова Л.П.

при секретарі Федорук О.О.

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в
м.Дубно цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи Другої
Дубенської державної нотаріальної
контори

про визнання права власності на 1/2
домоволодіння та визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позову позивач
посилається на те, що він проживав з
дідом ОСОБА_5 і бабою ОСОБА_6 в
с.Дядьковичі Дубенського району
Рівненської області. З ними також
проживала мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7. Згідно
записів погосподарських книг
виконкому Сатиївської сільської Ради,
їх господарство відносилося до
колгоспного двору. Головою колгоспного
двору був ОСОБА_8 Він також став членом
колгоспного двору. Згодом вони
переїхали в новий будинок в АДРЕСА_2.
Статус їх господарства не змінився.
Головою господарства знову став дід
ОСОБА_9, баба ОСОБА_6 і він - стали
членами колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_10 померла. Частка його майна
в колгоспному дворі становила до січня
1989 року - 1/3. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
голова колгоспного двору - ОСОБА_8
Станом на 15 квітня 1991 року право на
майно, яке належало колгоспному двору
мали баба ОСОБА_6 та він.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_6 Він
залишився проживати в даному будинку.
До спадкового майна ввійшла тільки 1/2
частини житлового будинку з
господарськими будівлями. Дочка ОСОБА_6
- ОСОБА_11 отримала 18 березня 1996 року
свідоцтво про право спадщину на весь
житловий будинок, приховавши від
нотаріуса те, що є ще живі члени
колгоспного двору, які мають право на
частку у майні колгоспного двору. В
липні 2008 року він дізнався про те, що
ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом.

16 серпня 2005 року померла ОСОБА_11, після
смерті якої єдиним спадкоємцем є син -
ОСОБА_4

Він у 2008 році звертався до суду з
позовом про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину.
Ухвалою Дубенського міськрайонного
суду позов було залишено без розгляду.

7.10.2014 року позивачем було подано заяву
про збільшення позовних вимог, просить
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане на ім"я
ОСОБА_11 18 березня 1996 року Другою
Дубенською державною нотаріальною
конторою. В обгрунтування позову
посилається на те, що при зверненні до
суду він не був ознайомлений із
свідоцтвом про право на спадщину за
законом після смерті баби ОСОБА_6 та
документами на підставі яких воно було
видано. Вважав, що половина
домоволодіння АДРЕСА_1 належить йому як
частка у майні колгоспного двору, а
друга половина є об"єктом спадщини
після смерті ОСОБА_6 Спадкове майно
після смерті ОСОБА_6 складається з
житлового будинку з господарськими
будівлями по АДРЕСА_3, що належали
померлому ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкоємницею якого
була ОСОБА_6 дружина померлого, яка
фактично прийняла спадщину після
смерті чоловіка, але юридично не
оформила спадкових прав. Належність
спадкового майна померлому ОСОБА_8
підтверджується свідоцтвом про право
особистої власності на домоволодіння,
яке було видане Дубенською районною
Радою народних депутатів Рівненської
області 4.11.1987 року. Зміст свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_6 дає можливість
стверджувати, що воно видано всупереч
вимогам законодавства, яке діяло на
момент смерті ОСОБА_8

ОСОБА_6 не могла прийняти спадщину
після смерті ОСОБА_8, не могла бути
спадкоємнимцею після смерті ОСОБА_8,
так як спадщина після його смерті не
відкривалася.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до ст.563 ЦК УРСР, у випадку
смерті члена колгоспного двору, право
на спадкування майна колгоспного двора
не відкривалося. Вважає, що свідоцтво
про право на спадщину за законом видане
після смерті ОСОБА_6 на ім"я дочки
ОСОБА_11 є недійсним.

В судовому засіданні представинк
позивача позовні вимоги підтримала з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник позовні
вимоги не визнали, вважають що позивач
пропустив строк позовної давності.

Представник третьої особи вважає, що
вона діяла на підставі законодавства.

Суд, заслухаши пояснення сторін та
ознайомившись з матеріалами справи,
прийшов до слідуючого.

За змістом ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

З довідки №03-11/539 від 23.09.2013 року
встановлено, що згідно запису
погосподарської книги №15 за 1974-1976 роки,
господарство ОСОБА_5 знаходилося за
адресою с.Дядьковичі Дубенського
району. З 1977 року (погосподарська книга
№22 особовий рахунок НОМЕР_1) ОСОБА_8
проживав в АДРЕСА_1 у власному будинку
1976 року побудови. Спільно з ним
проживали: дружина ОСОБА_6, 1921 року
народження, внук ОСОБА_3, 1970 року
народження, теща ОСОБА_10, 1894 року
народження (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року).
Головою колгоспного двору був ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З 1989 року по 1995 рік головою колгоспного
двору була ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. З 1996 року по даний час
власником будинку рахується ОСОБА_11,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 18.03.1996 року, виданого
районною нотаріальною конторою за
реєстровим номером 534.

ОСОБА_3 зареєстрований і проживає у
гсподарстві за адресою АДРЕСА_1 з 1970
року і поданий час.(а.с.7).

З свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння від 23.10.1987
року встановлено, що господарство в
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, зареєстровано
за колгоспним двором, головою якого є
ОСОБА_8 (а.с.12).

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР, майно
колгоспного двору належало його членам
на праві спільної власності.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР розмір
частки члена колгоспного двору
встановлювався із рівності часток всіх
членів двору, включаючи неповнолітніх
та непрацездатних.

Суд вважає, що станом на січень 1989 року
частка позивача у майні колгоспного
двору становила 1/3 частки.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до ст.563 ЦК УРСР у випадку
смерті члена колгоспного двору, право
на спадкування майна колгоспного двору
не відкривається.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду
УРСР від 24.06.1983 року №4 "Про практику
розгляду судами справ про спадкування"
зазначено, що правила цієї статті про
те, що спадкування на майно
колгоспного двору відкривається лише
після смерті останнього його члена,
поширюється лише на випадки припинення
колгоспного двору лише з цих підстав.

Судом встановлено, що після смерті
ОСОБА_8 майно колгоспного двору
залишилося у власності ОСОБА_6 та
позивача ОСОБА_3 Їх частки становили по
1/2 частці.

Згідно роз"яснення п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду УРСР від 22.12.1995
року №20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист прав приватної
власності" із наступними змінами,
відповідно до положення ст.17,18 Закону
"Про власність" щодо спільної сумісної
власності поширюється на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону з 15.04.1991
року. До правовідносин, які викикли
раніше застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбано до 15.04.1991 року мають
вирішуватися за нормами, що регулюють
власність цього двору, а саме, право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15.04.1991 року не
втратили права на частку в його майні.
Розмір часток члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

Судом встановлено, що станом на 15.04.1991
року, право на майно колгоспного двору
мали ОСОБА_6 та ОСОБА_3

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

18.03.1996 року Другою Дубенською державною
нотаріальною конторою за реєстровим
№543 було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1
Дубенського району.

Суд, дослідивши матеріали спадкової
справи, прийшов до висновку, що ОСОБА_11
приховала від нотаріуса те, що майно
яке нею було успадковане, належить до
майна колгоспного двору і є живі інші
члени колгоспного двору, які мають
право на частку в майні колгоспного
двору.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.563
ЦК УРСР після смерті ОСОБА_8 право на
спадкування майна колгоспного двору не
відкривалося.

Відповідно до ст.1301 ЦК України
свідоцтво на право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

За змістом ст.392 ЦК України, власник
майна може пред"явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Суд вважає, що позивач як член
колгоспного двору, який станом на 15.04.1991
року не втратив право на частку у його
майні, має право на 1/2 частину житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється у три
роки.

В ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач про те, що
його право порушено, дізнався у липні
2008 року коли отримав інформацію з КП
"Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації".

За змістом ст.267 ЦК України, якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Суд вважає, що позивач пропустив строк
позовної давності з поважних причин,
так як хворів - інтоксикаційна
полінейропатія нижніх кінцівок з
сенсорно-моторними розладами та
порушенням функції ходи, що
підтверджується довідкою №171 від 17.09.2013
року та довідкою МСЕК від 2.09.2014 року
(а.с.6; 74).

Керуючись: ст.120, 123, 563 ЦК УРСР в редакції
1963 року, ст.257, 261, 267 ЦК України, ст.10, 60
ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину домоволодіння, яке
знаходиться в АДРЕСА_1

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане на ім"я
ОСОБА_11 18 березня 1996 року Другою
Дубенською державною нотаріальною
конторою за реєстровим номером 543.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області протягом 10 днів з
дня проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії судового
рішення.

Суддя: