Справа № 461/7672/14 Головуючий у 1
інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/7648/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, представники ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 17 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5, в якому просить винести рішення
про стягнення аліментів з відповідача
в її користь на утримання дитини.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 17 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів задоволено; ухвалено
стягувати з ОСОБА_5, аліменти на
утримання однієї неповнолітньої
дитини: дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/4 частини всіх видів його
заробітку щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 09.07.2014 року; вирішено питання судових
витрат.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_6. В апеляційній скарзі
покликається на його безпідставність
та необґрунтованість, на порушення
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема зазначає, що висновки
суду про відсутність домовленості між
батьки з приводу участі відповідача в
утриманні дочки не відповідають
фактичним обставинам справи так як між
батьками існує домовленість, і ОСОБА_5
зобов'язується та регулярно надає
кошти для забезпечення потреб дитини у
достатньому розмірі. Крім того,
відповідач звертає увагу суду на те, що
виходячи з позовних вимогта беручи до
уваги його середній заробіток, який
становить за рік - 15192 грн., за місяць - 1266
грн.; - 1/4 місячного доходу становить 317,
00 грн. Натомість ОСОБА_5 пропонував
визначити розмір аліментів у твердій
грошовій сумі у розмірі 1000 грн., що є
більшим ніж розмірі аліментів,
заявлений у позовних вимогах та
відповідає інтересам дитини. Просить
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 17 жовтня 2014 року в частині
визначення розміру аліментів змінити
та визначити розмір аліментів на
неповнолітню дитину - ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
повноліття у твердій грошовій сумі у
розмірі 1000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_5 являється батьком ОСОБА_7.

Відповідно до рішенням Галицького
районного суду м.Львова від 13.01.2012 року
про розірвання шлюбу сторін, яке
набрало законної сили (а.с.4),
беззаперечно встановлено, що сторони
не ведуть спільного господарства і не
підтримують подружніх відносин з
травня 2010 року. Цю обставину визнала
позивачка у своїх письмових поясненнях
надісланих нею районному суду
09.10.14р.(а.с.86-88), як і те, що за весь час
роздільного проживання вона одержала
від відповідача кошти на утримання
дитини на загальну суму 154 970 грн.
ОСОБА_2 визнає, що періодично
одержувала зазначені грошові кошти як
у гривнях, так і в іноземній валюті (
євро, долари США). Зазначене
підтверджується наявними у матеріалах
справи письмовими розписками
позивачки про одержані нею кошти від
батька дитини ( а.с. 30-40), які разом з тим
надходили їй нерегулярно.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони не
досягли домовленості щодо участі
відповідача в утриманні дитини та
відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, а тому позов
підлягає до задоволення.

Однак, таке рішення суду не відповідає
вимогам ст.212-214 ЦПК України і
залишатись у силі не може.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції не дотримано
норми процесуального права, не
враховано докази перерахування коштів
на ім'я позивача з призначенням на
утримання дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Право
матері дитини на звернення з позовом
про стягнення аліментів з батька
дитини виникає у разі проживання
батька окремо від дитини та
невиконання ним свого батьківського
обов'язку з надання утримання.

В порушення вимог ст. 182 СК не враховано
обставини, що мають значення у справі, а
саме, що відповідач крім постійного
заробітку на Україні має нерегулярний,
мінливий дохід за кордоном. Тому
підстав призначати аліменти участі від
доходу у суду не було.

Таким чином суд першої інстанції
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, які є
безумовними підставами для скасування
рішення суду.

Встановлено і повністю доведено, що за
період окремого проживання сторін
(травень 2010р.-травень 2014р.) відповідачем
було передано позивачці на утримання
неповнолітньої доньки 154 970 грн., що
власне і підтверджує реальну
можливість відповідача щомісячно
сплачувати на утримання доньки по 3228
грн.54 коп. (154 970 грн. : 48 місяців ).

У поданій до апеляційного суду заяві
представник відповідача зазначає, що з
2015 році відповідач має намір повністю
зосередитися на роботі над докторською
дисертацією. У зв'язку з цим, тривалий
час перебуватиме в Україні, і
працюватиме лише за основним місцем
праці - на посаді лікаря-уролога у 5-тій
міській клінічній лікарні м.Львова.
Трудовий договір з некомерційним
підприємством - клініка франкфутської
діафонії Агаплезіон завершується
найпізніше 19 червня 2015 року. Оскільки
трудовий договір укладено з метою
підвищення кваліфікації і така вже
практично досягнута, розраховувати на
продовження співпраці з німецькою
клінікою немає підстав. Таким чином 1/4
його доходів вираховуватиметься із
зарплати лікаря-уролога у 5-тій міській
клінічній лікарні м.Львова та
становитиме не більше 500 гривень на
місяць, що, на думку відповідача, є
мізерною.

Відповідно до ст. 184 СК у випадках, коли
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід або частку доходу
одержує в натурі чи за наявності інших
обставин, у зв'язку з якими складно чи
неможливо визначити фактичний дохід,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

В цьому зв'язку заслуговують на увагу
доводи апелянта, що він має можливість
сплачувати аліменти у значно більшому
розмірі ніж це визначено оскаржуваним
рішенням районного суду, оскільки крім
щомісячного заробітку за місцем своєї
роботи він отримував доходи від
наукової та дослідницької діяльності,
які разом з тим, мають мінливий і
нерегулярний характер й не відносяться
до заробітної плати на яку може бути
звернуто стягнення.

Позивачка не подала жодних доказів на
підтвердження фактів одночасної
роботи відповідача також у одній із
клінік міста Франкфурта на Майні й
одержання ним у ній постійних доходів,
безпідставно намагаючись покласти цей
свій обов'язок на суд, зважаючи на
відсутність укладеного між ФРН та
Україною договору про взаємну правову
допомогу в цивільних справах.

Підлягають врахуванню й доводи
апелянта про його намір зосередитися
протягом 2015 року виключно на
завершенні докторської дисертації, що
тягне за собою необхідність
перебування у межах України, а також
частково оплачуваній відпустці за
місцем роботи та відмову від подальшої
участі у клінічних дослідженнях. Тому
інтереси неповнолітньої доньки сторін
можуть бути належно захищені лише
шляхом визначення розміру аліментів
власне у твердій грошовій сумі
місячного платежу, як це випливає із
роз'яснень п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від
15.05.2006року "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів".

Таким чином рішення районного суду не
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам ст.184 СК України, а
тому згідно із положеннями ч.1 ст.309 ЦПК
України залишатися в законній силі не
може й підлягає частковому скасуванню
з ухваленням судом апеляційної
інстанції нового рішення про
задоволення позову про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину, але у
в твердій грошовій сумі.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1 ст. 309, ч.2
ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 17 жовтня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів
задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_5 на утримання однієї
неповнолітньої дитини ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 6000 грн.
щомісячно починаючи з 09.07.2014 року і до
досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржено протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра