Справа № 381/1625/14-ц Головуючий у І
інстанції Зуй Т.С.Провадження №
22-ц/780/6905/14 Доповідач у 2 інстанції
ДаценкоКатегорія 29 25.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Моторного
(транспортного) страхового бюро
України на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Лафорт", Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
звернулись до суду із зазначеним
позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому
позивач ОСОБА_1 посилається на те, що
21.07.2013 року у м. Фастів Київської
області з вини ОСОБА_3 сталась ДТП за
участю автомобіля «Honda accord», державний
номер НОМЕР_1, під керуванням позивача
ОСОБА_1 та автомобіля «Ford taurus»,
державний номер НОМЕР_2, яким керував
відповідач ОСОБА_3

В результаті даної ДТП належний
позивачу автомобіль «Honda accord» отримав
механічні пошкодження, внаслідок чого
позивачу завдано майнової шкоди,
розмір якої згідно звіту № 8512 від 26.07.2013
року складає 74807,50 грн.

Крім того, в результаті даної ДТП
позивачі отримали тілесні ушкодження,
у зв'язку з чим перебували на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні. При проходженні медичних
досліджень та купівлі відповідних
медичних препаратів позивачем ОСОБА_1
було витрачено грошові кошти у розмірі
6227,71 грн., що підтверджується
відповідними касовими чеками та
прибутковими касовими ордерами.

Тобто, з вини відповідача ОСОБА_3
позивачу ОСОБА_1 завдано майнової
шкоди, розмір якої складає 82085,21 грн. і
яку позивач просить стягнути з
відповідача на його користь.

Також позивачі просять стягнути з
відповідача на користь кожного
позивача по 60000 грн. моральної шкоди,
завданої їм з вини відповідача ОСОБА_3
Судовий збір позивач ОСОБА_1 просить
стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 22 жовтня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
25857,50 грн. матеріальної шкоди. Стягнуто
з Моторного (транспортного) страхового
бюро України на користь ОСОБА_1 50000 грн.
матеріальної шкоди. Стягнуто з
Моторного (транспортного) страхового
бюро України на користь ОСОБА_1 та на
користь ОСОБА_2 по 2500 грн. на кожного
моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 258,57 грн. судового збору
та з МТСБУ на його користь 550 грн.
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач
Моторне (транспортне) страхове бюро
України просить рішення суду в частині
задоволення позову до МТСБУ скасувати
і в цій частині ухвалити нове рішення,
який у позові до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України відмовити, посилається на
неповне з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги грунтуються
на тому, що суд не звернув уваги на те,
що транспортний засіб «Ford taurus»,
державний номер НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_3, був забезпечений полісом № АВ
№ 9770560, укладеним з ПрАТ «СК «Лафорт»,
яке і є відповідальною особою в межах
визначеного законодавством ліміту
відповідальності. Відповідно до
оголошення в засобах масової
інформації (газета «Голос України» № 238
від 14.12.2013 року) ухвалою Господарського
суду м. Києва від 18.11.2013 року порушено
провадження у справі про банкрутство
ПрАТ «СК «Лафорт» та введено процедуру
розпорядження майном.

Також суд не звернув уваги на положення
п. 20.3 ст. 20 та п. 41.1 ст. 40 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» про те, що у разі ліквідації
страховика за рішенням визначених
законом органів обов'язки за
договорами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
виконує ліквідаційна комісія. МТСБУ за
рахунок коштів фонду страхових
гарантій відшкодовує шкоду на умовах,
визначених цим Законом, у разі її
заподіяння у разі недостатності коштів
та майна страховика - повного члена
МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або
ліквідований, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

В даному випадку розгляд питання про
проведення регламентної виплати за
зобов'язаннями ПрАТ «СК «Лафорт» за
договорами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів може бути здійснений за умови
наявності у МТСБУ підтвердження
наступного: визнання Господарським
судом м. Києва ПрАТ «СК «Лафорт»
банкрутом; вимога особи, яка має право
на отримання страхового відшкодування,
включена до затвердженого судом
реєстру кредиторів; особі, яка має
право на отримання страхового
відшкодування, не здійснено виплату, що
підтверджується ліквідаційним
балансом, затвердженим Господарським
судом м. Києва.

Отже, позивачем не доведено, а судом
першої інстанції не враховано, що на
сьогоднішній день справи страховика
ПрАТ «СК «Лафорт» до МТСБУ не передані.
Реєстр кредиторів шостої черги
Господарським судом м. Києва не
затверджений. Також не затверджено
ліквідаційний баланс, що було б
підтвердженням відсутності майна
страховика, за рахунок чого в першу
чергу можливо задовольнити вимоги
потерпілих за рахунок самого
страховика.

Також із матеріалів справи та змісту
оскаржуваного рішення не вбачається,
що позивач звертався з вимогами до
Господарського суду м. Києва про
включення його в реєстр кредиторів, що
свідчить про неповне з`ясування судом
всіх обставин по даній справі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд повинен
вирішити, зокрема, такі питання: чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;
які правові норми підлягають
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним
вимогам не відповідає, оскільки суд
належним чином не встановив характер
правовідносин сторін, зміст позовних
вимог та правові норми, які підлягали
застосуванню до цих правовідносин.

Так, задовольняючи позов в частині
стягнення майнової та моральної шкоди
з Моторного (транспортного) страхового
бюро України, суд вважав, що існування
на час скоєння ДТП страхового полісу
обов'язкового страхування відповідача
ОСОБА_3 дає законні підстави суду
задовольнити позов про стягнення з
МТСБУ матеріальної шкоди у розмірі 50000
грн. та моральної шкоди у розмірі 5
відсотків від страхової виплати за
шкоду, заподіяну здоров'ю, оскільки на
сьогодні вказана страхова компанія
визнана банкрутом, у зв'язку з чим за
неї повинно відповідати МТСБУ.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись
неможливо, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Встановлено, що 21.07.2013 року у м. Фастів
Київської області з вини відповідача
ОСОБА_3 сталась ДТП за участю
автомобіля «Honda accord», державний номер
НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1
та автомобіля «Ford taurus», державний номер
НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_3

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 21.08.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та притягнуто до
адміністративної відповідальності.

В результаті даної ДТП належний
позивачу автомобіль «Honda accord» отримав
механічні пошкодження, внаслідок чого
позивачу завдано майнової шкоди,
розмір якої згідно звіту № 8512 від 26.07.2013
року складає 74807,50 грн.

Крім того, в результаті даної ДТП
позивачі отримали тілесні ушкодження,
у зв'язку з чим перебували на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні. При проходженні медичних
досліджень та купівлі відповідних
медичних препаратів позивачем ОСОБА_1
витрачено грошові кошти у розмірі 6227,71
грн., що підтверджується відповідними
касовими чеками та прибутковими
касовими ордерами.

Встановлено, що з вини відповідача
ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 завдано
майнової шкоди, розмір якої складає
82085,21 грн., яка підлягає відшкодуванню з
підстав, передбачених ст. ст. 1166, 1187 ЦК
України.

Встановлено, що належний відповідачу
ОСОБА_3 транспортний засіб «Ford taurus»,
державний номер НОМЕР_2, був
забезпечений полісом № АВ № 9770560,
укладеним 12.01.2013 року між ОСОБА_3 та ПрАТ
«СК «Лафорт», яка і є відповідальною
особою в межах визначеного ліміту
відповідальності 50000 грн. за шкоду,
заподіяну майну, (а. с. 85), виходячи з
наступного.

Згідно п. 1.7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі
- Закон) у цьому Законі терміни
вживаються в такому значенні:
забезпечений транспортний засіб -
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, за умови його
експлуатації особами,
відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. 6 даного Закону
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно ч. 20.3 ст. 20 Закону, яка передбачає
чинність договору страхування у разі
ліквідації страховика, у разі
ліквідації страховика за рішенням
визначених законом органів обов'язки
за договорами обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності виконує ліквідаційна
комісія. Обов'язки страховика за такими
договорами, для виконання яких у
страховика, що ліквідується,
недостатньо коштів та/або майна,
приймає на себе МТСБУ. Виконання
обов'язків у повному обсязі
гарантується коштами відповідного
централізованого страхового
резервного фонду МТСБУ на умовах,
визначених цим Законом.

За правилами ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі
настання події, яка є підставою для
проведення регламентної виплати, МТСБУ
у межах страхових сум, що були чинними
на день настання такої події,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог п. ґ) ч. 41.1 ст. 40
Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду
захисту потерпілих відшкодовує шкоду
на умовах, визначених цим Законом у
разі її заподіяння: у разі
недостатності коштів та майна
страховика - учасника МТСБУ, що
визнаний банкрутом та/або
ліквідований, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності;

Відповідно до вимог п. а) ч. 41.2 ст. 40
зазначеного Закону МТСБУ за рахунок
коштів фонду страхових гарантій
відшкодовує шкоду на умовах,
визначених цим Законом, у разі її
заподіяння: у разі недостатності
коштів та майна страховика - повного
члена МТСБУ, що визнаний банкрутом
та/або ліквідований, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності;

Згідно ч. 51.7 ст. 51 даного Закону у разі
ліквідації страховика або визнання
його неплатоспроможним (банкрутом)
відповідно до закону страховик
зобов'язаний передати до МТСБУ всі
матеріали щодо укладених ним договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
При цьому такий страховик зобов'язаний
перерахувати до відповідних
централізованих страхових резервних
фондів кошти в обсягах сум
незароблених страхових премій з цього
виду страхування.

Згідно роз'яснень пунктів 16 та 17
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» відповідно до
статті 21 Закону № 1961-IV на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№ 1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

17. Необхідною умовою виникнення
обов'язку страховика за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
осіб, які на відповідній правовій
підставі володіють транспортними
засобами, є настання страхового
випадку (події, внаслідок якої завдано
шкоди третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором).

Якщо факт завдання шкоди відповідно до
статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим
випадком, то потерпілий має право
вимагати відшкодування шкоди на
підставі загальних правил,
встановлених ЦК.

За наведених обставин, дана
дорожньо-транспортна пригода є
страховим випадком, оскільки вона
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу «Ford taurus»,
державний номер НОМЕР_2, належного
ОСОБА_3, який на відповідній правовій
підставі володів забезпеченим
транспортним засобом, внаслідок якої
наступила цивільно-правова
відповідальність останнього,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована ПрАТ «Страхова
компанія «Лафорт» за договором від
12.01.2013 року.

Встановлено, що в даному випадку у
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт», як
страховика, який застрахував цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу ОСОБА_3, виник
обов'язок за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності від 12.01.2013 року.

Як убачається з матеріалів справи,
ухвалою Господарського суду м. Києва
від 18.11.2013 року порушено провадження у
справі про банкрутство ПрАТ «СК
«Лафорт» та введено процедуру
розпорядження майном. (а. с. 95-104).

Із змісту ухвали Господарського суду м.
Києва від 16.10.2014 року убачається, що
постановою Господарського суду м.
Києва від 10.09.2014 року Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Лафорт» визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру,
призначено ліквідатором банкрута
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт»
арбітражного керуючого Дяченка С.В.,
зобов'язано ліквідатора надати суду
ліквідаційний баланс банкрута та звіт
ліквідатора до 10.09.2015 року. (а. с. 125-127).

Згідно роз'яснень п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 15 «Про судову практику в справах про
банкрутство» провадження у справах про
банкрутство регулюється Законом
України від 14 травня 1992 р. N 2343-XII "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону від 30 червня 1999 р. N
784-XIV, далі - Закон), Господарським
процесуальним кодексом України (далі -
ГПК), іншими законодавчими актами
України. Закон містить спеціальні
норми, які мають пріоритет у
застосуванні при розгляді справ про
банкрутство щодо інших законодавчих
актів України.

Згідно преамбули Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14 травня 1992 р. N 2343-XII в редакції
Закону від 22 грудня 2011 року N 4212-VІ, який
набрав чинності з 18 січня 2013 року (далі -
Закон) цей Закон встановлює умови та
порядок відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
та застосування ліквідаційної
процедури з метою повного або
часткового задоволення вимог
кредиторів.

Згідно частин першої, другої та
четвертої статті 23 даного Закону
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у
справі про банкрутство, зобов'язані
подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують,
протягом тридцяти днів від дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство. Відлік строку на
заявлення грошових вимог кредиторів до
боржника починається з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство.
Зазначений строк є граничним і
поновленню не підлягає.

Кредитори за вимогами щодо виплати
заробітної плати, авторської
винагороди, аліментів, а також за
вимогами щодо відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування мають
право протягом тридцяти днів від дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство подати до господарського
суду письмові заяви з вимогами до
боржника, а також документи, що їх
підтверджують. Копії відповідних заяв
та доданих до них документів кредитори
надсилають боржнику та розпоряднику
майна.

Особи, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними кредиторами, а їх вимоги
погашаються в шосту чергу в
ліквідаційній процедурі. Відповідне
правило не поширюється на вимоги
кредиторів щодо виплати заробітної
плати, авторської винагороди,
аліментів, а також на вимоги щодо
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю громадян, сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне та інше соціальне
страхування.

За правилами ч. 1 ст. 38 зазначеного
Закону, яка передбачає наслідки
визнання боржника банкрутом, вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури протягом двох
місяців з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.
Кредитори, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними, а їх вимоги погашаються
в шосту чергу в ліквідаційній
процедурі; виконання зобов'язань
боржника, визнаного банкрутом,
здійснюється у випадках і порядку,
передбачених цим розділом.

З урахуванням наведеного, в даному
випадку розгляд питання про проведення
регламентної виплати за зобов'язаннями
ПрАТ «СК «Лафорт» за договорами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів може бути здійснений за умови
наявності у МТСБУ підтвердження
наступного: визнання Господарським
судом м. Києва ПрАТ «СК «Лафорт»
банкрутом; вимога особи, яка має право
на отримання страхового відшкодування,
включена до затвердженого судом
реєстру кредиторів; особі, яка має
право на отримання страхового
відшкодування, не здійснено виплату, що
підтверджується ліквідаційним
балансом, затвердженим Господарським
судом м. Києва.

Однак, суд першої інстанції, вирішуючи
питання про залучення до участі в
справі в якості співвідповідача ПрАТ
«СК «Лафорт», не звернув уваги на те, що
воно визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру та призначено
ліквідатором банкрута Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» арбітражного
керуючого Дяченка С.В. і в порушення ст.
33 ЦПК України не вирішив питання про
залучення останнього до участі в
справі.

Крім того, стягуючи з Моторного
(транспортного) страхового бюро
України на користь позивача майнову та
моральну шкоду, суд в порушення вимог
ст. ст. 212-215 ЦПК України не з`ясував та не
перевірив чи є в даному випадку
підстави для проведення регламентної
виплати МТСБУ за зобов'язаннями ПрАТ
«СК «Лафорт»; чи звертався позивач з
вимогами до Господарського суду м.
Києва про включення його в реєстр
кредиторів в межах ліквідаційної
процедури, тобто чи є він конкурсним
кредитором, чи не є таким і в яку чергу
повинні погашатися його вимоги в
ліквідаційній процедурі; чи передані
справи страховика ПрАТ «СК «Лафорт» до
МТСБУ; чи затверджений Господарським
судом м. Києва ліквідаційний баланс та
реєстр кредиторів в тому числі шостої
черги; чи достатньо коштів та майна
страховика - учасника МТСБУ, що
визнаний банкрутом, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності; чи в даному випадку
відповідач МТСБУ повинен відшкодувати
позивачу майнову та моральну шкоду за
правилами, передбаченими ст. 40 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов поспішного висновку
про те, що існування на час скоєння ДТП
страхового полісу обов'язкового
страхування відповідача ОСОБА_3 дає
суду законні підстави задовольнити
позов про стягнення з МТСБУ
матеріальної шкоди у розмірі 50000 грн. та
моральної шкоди у розмірі 5 відсотків
від страхової виплати за шкоду,
заподіяну здоров'ю, оскільки на
сьогодні вказана страхова компанія
визнана банкрутом, у зв'язку з чим за
неї повинно відповідати МТСБУ.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про
відшкодування майнової та моральної
шкоди з Моторного (транспортного)
страхового бюро України, оскільки на
час звернення до суду у позивача
відсутні підстави для проведення
регламентної виплати МТСБУ за
зобов'язаннями ПрАТ «СК «Лафорт».

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, рішення суду
першої інстанції в частині
відшкодування майнової та моральної
шкоди з Моторного (транспортного)
страхового бюро України ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову в цій
частині відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України.

Рішення суду першої інстанції в
частині відшкодування шкоди з
відповідача ОСОБА_3 в апеляційному
порядку не переглядалося відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України задоволити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 22 жовтня 2014
року скасувати в частині задоволення
позову до Моторного (транспортного)
страхового бюро України і в цій частині
ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Моторного (транспортного)
страхового бюро України про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді