Справа № 654/3370/14-ц
Провадження № 2/654/990/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2014 року
м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд
Херсонської області в складі:

головуючої судді Охтень А.А.,

при секретарі Томенчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гола Пристань
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом в якому зазначає,
що вона являється власницею житлового
будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку з
2011 року проживав її син разом зі своєю
співмешканкою ОСОБА_2 Однак, починаючи
з 2013 року, відносини між ними були
припинені та після цього відповідачка
почала проживати в будинку своєї
матері. На прохання позивачки знятися з
реєстрації в будинку останньої в
добровільному порядку, ОСОБА_2
відмовилась. В зв'язку з цим, ОСОБА_1
просись визнати відповідачку такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням, оскільки ОСОБА_2
не проживає в належному позивачці
будинку вже понад рік.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав на
підставах викладених в позовній заяві
та просив суд їх задовольнити. Від
вимоги про стягнення з відповідачки
судових витрат відмовився.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги визнала та пояснила, що
дійсно вже більше року не проживає в
будинку АДРЕСА_1. Вказане житло
залишила добровільно та не має наміру
більше там проживати.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та перевіривши матеріали
справи, оцінивши представлені
документи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

Правовідносини сторін, щодо
користування будинком регулюються
Житловим Кодексом та Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
житловий будинок АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності видане виконавчим
комітетом Новозбур'ївської сільської
ради.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України)

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України, та
ст. 150 Житлового Кодексу України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
має право на захист права власності
від порушень, не пов'язаних із
позбавленням володіння, а саме, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав
власника житла над правами інших осіб
щодо нього.

З довідки про склад сім'ї вбачається, що
в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2
як квартирант, та її малолітній син
ОСОБА_3.

В змісті довідки Новозбур'ївської
сільської ради зазначено, що ОСОБА_2 не
проживає по АДРЕСА_1 з серпня 2013 року і
по теперішній час.

Зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України слідує, що
особу може бути визнано такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням лише внаслідок
відсутності цієї особи без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Також згідно п.10 Постанови №2 від 12
квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", якщо особа
була відсутньою понад встановлені
строки без поважних причин, то суд
вправі визнати його таким, що втратив
право на жилплощу.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням проводиться в
судовому порядку.

Беручи до уваги встановлений в
судовому засіданні термін відсутності
в будинку ОСОБА_1 відповідачки, який
становить понад один рік, остання
втратила право на користування
житловим приміщенням АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись
ст.. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 72, 150, 156 ЖК
України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 208, 213-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
на користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: А. А. Охтень