Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5075/14 Головуючий у 1 інстанції: Бондаренко І.В.
2014 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„11" грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, що діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей по Хортицькому району Запорізької міської ради, Хортицький РВ в м. Запоріжжя УДМСУ в Запорізькій області, про виселення з іпотечної квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, що діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей по Хортицькому району Запорізької міської ради, Хортицький РВ в м. Запоріжжя УДМСУ в Запорізькій області, про виселення з іпотечної квартири.

У позові зазначало, що 24 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №19-2176-098И на суму 50 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 24 вересня 2028 року, зі сплатою відсотків з процентної ставки 18% річних, за цільовим призначенням - придбання квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №19-2176-098П від 24.09.2008 року.

Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір №19-2176-098І від 24.09.2008 року, за умовами якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох житлових кімнат, має загальну площу 62,64 кв.м та житлову площу 48,5 кв. м.

Через неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2010 року, яке набрало законної сили, були задоволені вимоги банку щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, в межах суми боргу, шляхом продажу на публічних торгах.

Після ухвалення рішення на адресу відповідачів неодноразово направлялися вимоги про добровільне виселення з приміщення та повідомлення про звернення до суду із заявою про примусове виселення.

Проте, відповідачі в добровільному порядку вимоги про виселення не виконали, з квартири не виселися.

Посилаючись на те, що наявність зареєстрованих та проживаючих в іпотечній квартирі осіб перешкоджає реалізації даного предмету іпотеки, що тягне за собою збитки для банку, просило суд виселити з квартири АДРЕСА_1, що є предметом іпотечного договору №19-2176-098И від 24.09.2008 року, відповідачів та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року позов задоволено.

Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову про виселення відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №19-2176-098И на суму 50 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 24 вересня 2028 року, зі сплатою відсотків з процентної ставки 18% річних, за цільовим призначенням - придбання квартири АДРЕСА_1(а.с.5-6).

В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_5 також було укладено іпотечний договір №19-2176-098І від 24.09.2008 року, за умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох житлових кімнат, має загальну площу 62,64 кв.м та житлову площу 48,5 кв. м(а.с.10-11).

У зв"язку з невиконанням ОСОБА_5 кредитного договору від 24 вересня 2008 року, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 08.11.2010 року, в межах стягнення суми боргу за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки- квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною, розмір якої не буде менше розміру звичайних ринкових цін на момент продажу(а.с.12-13).

Вимоги про виселення мешканців зазначеної квартири у названій справі одночасно із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки банком не заявлялись.

Сторони не заперечували, що вказане рішення набрало чинності і знаходиться на виконанні.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України від 05.06.2003 року „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

У п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин" роз"яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39,40 Закону України „Про іпотеку" виселення мешканців із жилого будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

В обгрунтування позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_2 з двома неповнолітніми дітьми, які на момент укладання договору іпотеки щодо квартири АДРЕСА_1 права користування вказаним житлом не мали, позивач посилався на невиконання відповідачами письмової вимоги від 24.03.2014 року про звільнення житлового приміщення у тридцятиденний строк, яка була вручена відповідачам за місцем проживання в присутності свідків згідно акту від 25.03.2014 року( а.с.25).

Задовольняючи зазначені позовні вимоги, суд виходив з доведеності доводів позивача про дотримання ним порядку письмового повідомлення відповідачів стосовно добровільного звільнення ними житлового приміщення квартири.

Висновок суду є обґрунтованим, оскільки він підтверджується матеріалами справи та погоджується з вимогами норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що первісно вимоги від 17.02.2012 року про виселення направлялася відповідачам рекомендованими листами, однак вручені їм не були з причини відмови 03.04.2012 року мешканців квартири відкрити двері та отримати доставлену кореспонденцію(а.с.15-20).

Наступні письмові вимоги від 24.03.2014 року про добровільне звільнення житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з моменту їх отримання, були вручені мешканцям за вказаною адресою у присутності свідків, що підтверджується складеним актом про вручення від 25.03. 2014 року(а.с.25) та поясненнями свідків щодо обставин вручення повідомлень.

Таким чином, надавши оцінку вказаним доказам з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки порядок письмового повідомлення про добровільне виселення відповідачів разом із неповнолітніми дітьми позивачем був додержаний, в добровільному порядку квартира відповідачами не звільнена, то за встановлених обставин правових підстав для відмови у задоволенні вимог банку про виселення немає.

Заперечення ж відповідачів проти виселення з підстав того, що оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки передано і перебуває на виконанні у державній виконавчій службі, то це свідчить про втрату банком, як іпотекодержателем, самостійного права вимоги виселення мешканців з квартири, яка підлягає реалізації на прилюдних торгах, суд правомірно визнав такими, що не погоджуються зі змістом ч.2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку".

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту належного вручення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 письмового повідомлення про звільнення квартири, є безпідставними.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 212 ЦПК України надані по справі докази суд першої інстанції оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і повноважень щодо їх переоцінки суд апеляційної інстанції в силу положень ст. 303 ЦПК України не має.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і правильність судового висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: