Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко О.
В. ,

при секретарі - Слюсаренко С.
А.,

Кузьмінська В.О., Коляда С.М.

за участю прокурора - Гузь А.Г., Хахлюк
Н.М., Кандзьоба М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду № 4 цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах
дітей Білоцерківської міської ради
Київської області, про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним
позовом 18.11.2013 року мотивуючи тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 у селищі Балаганськ
Іркутської області Російської
Федерації народився ОСОБА_6, батьками
якого є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Вона, ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4 і
відповідно бабусею ОСОБА_6. 24.04.2009 року
ОСОБА_4 приїхала з Росії і залишила
ОСОБА_6 їй, як бабусі, на виховання, а
сама займається бродяжництвом, веде
аморальний спосіб життя, зловживає
спиртними напоями, поневіряється з
місця на місце, немає постійної роботи
чи інших джерел доходу. Батько дитини
ОСОБА_5 життям сина не цікавиться. Вона,
як бабуся, створила для дитини всі
необхідні умови для його повноцінного
розвитку, займається вихованням,
навчанням, турбується про стан його
здоров'я. Відповідачі батьківські
обов'язки по відношенню до сина не
виконують, тому позивач просить
позбавити батьківських прав ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
щодо їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
стягнути з ОСОБА_4 аліменти на свою
користь на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
в розмірі 1/4 частини її доходів, але не
менше ніж 30 відсотків від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
стягнути з ОСОБА_5 аліменти на свою
користь на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
в розмірі 1/4 частини її доходів, але не
менше ніж 30 відсотків від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
уточнила позовні вимоги, просила
позбавити батьківських прав ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
щодо їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Біла Церква Київської
області аліменти на свою користь, на
дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4
частини її доходів, але не менше ніж 30
відсотків від прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 18.11.2013 року до досягнення
дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Балаганськ
Усть - Удинського району Іркутської
області аліменти на свою користь, на
дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4
частини її доходів, але не менше ніж 30
відсотків від прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 18.11.2013 року до досягнення
дитиною повноліття, стягнути з
відповідачів на її користь судові
витрати по справі, та зазначила, що її
донька ОСОБА_4 приїхала до неї з дитиною
коли йому було 2 роки 2 місяці, постійно
залишала його та вела антигромадський
спосіб життя, вживала алкогольні напої.
Останній раз ОСОБА_4 бачила свого сина
коли йому виповнилось 7 років, вона
прийшла чи то п'яна чи то під дією
наркотичних засобів, дитина до неї
пригорнулась, а вона у відповідь
нецензурно висловилась та
відштовхнула його, всі свої обов'язки
вона переклала на неї та повідомила
«якщо важко то віддай його в інтернат».
Батьки дитиною не цікавляться, навіть
з днем народження не вітають. В березні
2012 року ОСОБА_4 взяла хлопчика погуляти
на вулицю, а потім повернулась сама та
вимагала гроші за те щоб дитина
повернулась, потім викликали міліцію і
знайшли хлопчика. ОСОБА_5 взагалі
самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків. Дитина ще не
усвідомлює чому батька немає, а маму
чекає, хоча і знає що вона у в'язниці.

Відповідач ОСОБА_4 на час розгляду
справи перебувала у Київському
слідчому ізоляторі, про розгляд справи
повідомлена належним чином, надала до
суду заяву про визнання позову ОСОБА_3 в
повному обсязі та клопотання про
доставку її в суд для участі в розгляді
справи.

Відповідно до частини третьої статті 63
Основного Закону України засуджений
користується всіма правами людини і
громадянина, за винятком обмежень, які
визначені законом і встановлені
вироком суду. Кожен має право на участь
у розгляді своєї справи у
передбаченому процесуальним законом
порядку в суді будь-якої інстанції
(частина третя статті 7 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів"). Разом
з тим законом не врегульовано порядок
забезпечення особистої участі
засудженого, який відбуває кримінальне
покарання у виді арешту, обмеження
волі, тримання в дисциплінарному
батальйоні, позбавлення волі на певний
строк, довічного позбавлення волі, у
розгляді судової справи як сторони.

Конституційний Суд України ( рішення
від 12 квітня 2012 року

№ 9-рп/2012 по справі за № 1-10/2012) дійшов
висновку, що особиста участь
засудженого, який відбуває кримінальне
покарання в установах виконання
покарань, як сторони судового процесу
створює передумови для повного,
всебічного, об'єктивного та
неупередженого розгляду справи. Така
участь засудженого як сторони у
розгляді справи в судах усіх
юрисдикцій, спеціалізацій та інстанцій
повинна забезпечуватися відповідним
процесуальним законом. Рішення про
порядок участі засудженого як сторони
у розгляді справи зобов'язаний
приймати суд у порядку та на умовах,
визначених відповідним процесуальним
законом.

Отже, суд, заслухавши думку осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
визнання відповідачем ОСОБА_4 позовних
вимог щодо позбавлення її батьківських
прав та стягнення аліментів на сина,
суд ухвалив провести розгляд справи
без її участі, оскільки явка
відповідача в даному випадку є не
обов'язковою, а законом не врегульовано
порядок забезпечення особистої участі
засудженого у розгляді судової справи
як сторони.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явися, про розгляд справи
повідомлений належним чином, в порядку
ст.132 ЦПК України, до суду надано
письмові пояснення відповідача по
справі та заяву про розгляд справи без
його участі.

Представник третьої особи: Служби у
справах дітей Білоцерківської міської
ради Київської області за довіреністю
у справі Кревська Наталія Вікторівна в
судовому засіданні позов підтримала та
пояснила, що позивач звернулась до
Служби у справах дітей в травні 2013 року
з заявою про позбавлення батьківських
прав відповідачів щодо їх малолітнього
сина ОСОБА_6, було встановлено, що він з 2
років перебуває на вихованні та
утриманні бабусі ОСОБА_3, а його батьки
самоусунулись від батьківських
обов'язків, не цікавляться його життям,
здоров'ям, утриманням та забезпеченням.
ОСОБА_4 вела антигромадський спосіб
життя. Зловживала спиртними напоями, в
друге засуджена. ОСОБА_5 взагалі не
цікавиться хлопчиком. Тому, Служба у
справах дітей вважає за доцільне
позбавити відповідачів батьківських
прав для визначення соціального
статусу дитини та оформлення опіки.

Заслухавши осіб, які приймають участь у
справі, думку прокурора, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу
України, право на звернення до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав мають один з батьків, опікун,
піклувальник, особа, в сім'ї якої
проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, в якому вона перебуває, орган
опіки та піклування, прокурор, а також
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 разом з онуком ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який знаходиться на її
утриманні з квітня 2009 року. ( а.с.7,9,10,11).

Згідно з свідоцтвом про народження
серії НОМЕР_1, виданого23.03.2007 року
відділом по Балаганському району
управління служби РАГС Іркутської
області ( а.с.8), батьками ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4, громадянка
України та ОСОБА_5, громадянин Росії.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає за
адресою: АДРЕСА_1, разом з бабусею
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, знаходиться на її
повному утриманні, бабуся створила для
онука належні умови для проживання,
виховання і розвитку, постійно
займається з ним. Цікавиться його
здобутками у ДНЗ № 17 «Усмішка»,
турбується про стан його здоров'я, має з
ним теплі, дружні стосунки,
взаєморозуміння та піклування, що
підтверджено актом обстеження умов
проживання від 02.04.2013 року ( а.с.9).

Згідно інформації дошкільного
навчального закладу ( ясел - садка)
комбінованого типу № 17 «Усмішка»
Білоцерківської міської ради від 04.04.2013
року ( а.с.13), вихованням і навчанням
дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 займається
бабуся ОСОБА_3, за час перебування
дитини в дитячому садку з 21.03.2012 року по
04.04.2013 року вихователі та адміністрація
з батьками не знайомі.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, по м.
Києву та Київській області не
зареєстрована, проживала за адресою:
АДРЕСА_3, що підтверджено перевіркою
МВМ Білоцерківського МВ ( з
обслуговування м. Біла Церква та
Білоцерківського району) та
відомостями адресно - довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України в м.
Києві ( а.с.12,18).

Згідно з поясненнями свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, опитаних, за місцем проживання
відповідача за зазначеною вище
адресою, о/у ВКМСД 1-го МВМ
Білоцерківського МВ ( з обслуговування
м. Біла Церква та Білоцерківського
району) ( а.с.14,15), в квартирі АДРЕСА_1
проживають позивач ОСОБА_3 з онуком
ОСОБА_6, ОСОБА_4 веде антигромадський
спосіб життя, зловживає спиртними
напоями, ніде не працює, водиться із
сумнівними компаніями, зовсім не
приділяє уваги сину ОСОБА_6, його
вихованням займається бабуся, останній
раз бачили ОСОБА_4 в кінці квітня 2013
року.

Вироком Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 28.12.2012 року ( а.с.33), ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК
України і призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки. На
підставі ст.ст.75,76 КК України звільнена
від відбування призначеного судом
покарання з випробуванням, з іспитовим
строком 1 рік, зобов'язана не виїзджати
за межі України на постійне місце
проживання без дозволу кримінально -
виконавчої інспекції, повідомляти про
зміну місця проживання.

Вироком Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22.04.2014 року ( а.с.60-63), ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винною у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.187 ч.3 КК України, і
призначено покарання у виді 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, що є індивідуальною власністю,
за винятком житла, в дохід держави. На
підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано
частково до призначеного покарання не
відбуте покарання за вироком
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 28.12.2012 року і
остаточно до відбування останній
визначити покарання у виді 7 років 3
місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, що є
індивідуальною власністю, за винятком
житла, в дохід держави.

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9,
уродженець п. Балаганськ Усть -
Удинського району Іркутської області,
Російська Федерація, не працює,
проживає : АДРЕСА_2, 03.04.2014 року отримав
позовну заяву з додатками. Надав заяву
в якій зазначив, що позовні вимоги щодо
позбавлення його батьківських прав
визнає, а щодо стягнення з нього
аліментів на дитину ОСОБА_6 не визнає
мотивуючи тим, що в 2005 році
познайомився з ОСОБА_4, в
зареєстрованому шлюбі чи фактичних
шлюбних відносинах вони не перебували,
спільно не проживали, сімейно - шлюбні
відносини не підтримували. З її слів
відомо що вона перебувала у відносинах
з ОСОБА_12 в результаті чого завагітніла
та в 2007 році народила сина ОСОБА_6, його
біологічним батьком є ОСОБА_12, дитина
схожа на нього. ОСОБА_12,відмовився
визнати себе батьком ОСОБА_6, так як
вважав. Що ОСОБА_4 «вітряна». Він,
ОСОБА_5, біологічним батьком ОСОБА_6 не
являється. ОСОБА_4 попросила його
написати заяву в РАГС про те, що він
являється батьком ОСОБА_6 для того, щоб
вона отримала можливість для отримання
допомоги на дитину при народженні.
Оскільки вона громадянка України і не
мала громадянства Російської
Федерації, тому вона не мала можливості
отримати дану допомогу. Він погодився і
написав заяву , що він є батьком ОСОБА_6.
Допомогу виплатили на його ім'я, а
отримала по нотаріальному дорученню
ОСОБА_4 В 2009 році ОСОБА_4 була вислана на
Україну. Він на Україні ніколи не був.
Після народження ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4
не проживав і не вів спільного
господарства. Будь - які докази в
підтвердження заперечень надати не
може. ( а.с.40-46).

Згідно з дозволом на виїзд дитини від
18.03.2009 року ( а.с.32), ОСОБА_5 надав згоду на
виїзд його неповнолітнього сина
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 з с. Балаганськ
Іркутської області в Україну, на
постійне місце проживання. В супроводі
його матері ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, з 19.03.2009
року, та покладає на неї обов'язки по
захисту його прав та інтересів,
відповідальність за його життя та
здоров'я, а також приймати міри по
медичним питанням та отриманні
документів.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу
України, батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї та
родини, свого народу, своєї
Батьківщини; зобов'язані піклуватись
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток;
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя; зобов'язані поважати дитину;
передача дитини на виховання іншим
особам не звільняє батьків від
обов'язку батьківського піклування
щодо неї.

Батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини ( ст. 151 СК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного
Кодексу України, мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він: ухиляються від
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлен ня і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК
України).

Позивач надала до суду належні та
допустимі докази в підтвердження
обставин справи, відповідач ОСОБА_4
позовні вимоги визнала в повному
обсязі, відповідач ОСОБА_5 будь - яких
доказів в підтвердження заперечень до
суду не надав.

Висновком Служби у справах дітей
Білоцерківської міської ради
Київської області від 10.06.2013 року за №
915 ( а.с.11), встановлено, що вихованням та
утриманням малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 займається його бабуся
ОСОБА_3, його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
порушення вимог чинного законодавства
України з питань охорони дитинства
ухиляються від виконання батьківських
обов'язків щодо малолітнього сина, тому
вважають за доцільне позбавити їх
батьківських прав.

Даючи оцінку встановленим обставинам
та доказам в їх сукупності, враховуючи
думку прокурора, представника Служби у
справах дітей, які зазначили про
доцільність позбавлення відповідачів
батьківських прав, суд вважає можливим
позбавити відповідачів батьківських
прав, оскільки ухилення від виконання
юридичного обов'язку - завжди акт
свідомої поведінки, коли особа має
реальну можливість виконати його, але
не вчиняє відповідних дій, а в
бездіяльності відповідачів вбачається
свідоме ухилення від виконання
батьківських обов'язків в обсязі
необхідному для повноцінного розвитку
сина, розвитку особистості та його
уявлення про навколишній світ,
засвоєнню ним загальновизнаних норм
моралі та нормального
самоусвідомлення.

Що стосується спору про стягнення
аліментів, то суд вважає, що в цій
частині позов також підлягає до
задоволення.

Так, за ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що
зазначено у свідоцтві про народження
дитини, будь - які належні докази про те,
що батьком дитини є ОСОБА_12, на що
посилається відповідач в запереченнях,
відсутні, як і рішення суду про
оспорювання батьківства.

Отже, суд вважає за можливе, відповідно
до ст.ст.182,183 СК України, стягнути з
відповідачів аліменти на утримання
сина по 1/4 частині їх заробітку (доходу),
але не менше ніж 30 відсотків від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 18.11.2013
року до досягнення дитиною повноліття,
на користь ОСОБА_3, оскільки
відповідачі участі в матеріальному
забезпеченні дитини не приймають,
доказів про те, що вони є
непрацездатними та неспроможними
надавати матеріальну допомогу на
утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 суду не
надали.

Згідно ст. 367 ЦПК України рішення про
стягнення аліментів в межах місячної
суми платежу підлягає негайному
виконанню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, за
рахунок відповідача компенсуються
витрати позивача в разі задоволення
його вимог, тому суд стягує з
відповідачів на користь позивача
судові витрати по справі по 114 грн.85 коп.
з кожного.

Керуючись ст.ст.150,164, 165, 180, 182, 183, 191 СК
України, ст.ст.10,60,61,88,132, 174,169, 212-215, 296, 367
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: Служба у справах дітей
Білоцерківської міської ради
Київської області, про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
щодо їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Біла Церква Київської
області аліменти на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки с. Дуліцьке
Сквирського району Київської області,
на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
розмірі 1/4 частини її доходів, але не
менше ніж 30 відсотків від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 18.11.2013 року до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця с. Балаганськ Усть -
Удинського району Іркутської області
аліменти на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки с. Дуліцьке
Сквирського району Київської області,
на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
розмірі 1/4 частини її доходів, але не
менше ніж 30 відсотків від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 18.11.2013 року до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати по справі в розмірі 114
грн.85 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судові витрати по справі в розмірі 114
грн.85 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Бондаренко