Справа № 463/1535/14
Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/6894/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретарі -
Матяш С.І.

з участю апелянтів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 17 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на дитину ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 17 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів та додаткових витрат на
дитину задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 аліменти на дитину
ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій
грошовій сумі у розмірі 600 грн. 00 коп.
щомісячно, починаючи з 24 червня 2014 року
до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено допустити до
негайного виконання рішення суду у
межах суми платежу за один місяць.

Вирішено стягувати з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму
додаткових витрат на утримання дитини
ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. 00
коп. щомісячно.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_2
та відповідач ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 в обґрунтування
апеляційної скарги посилається на те,
що не погоджується з рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 17 вересня 2014 року, оскільки судом
першої інстанції не враховано, що син
сторін ОСОБА_5 часто хворіє, йому
встановлено клінічний діагноз гострий
хронічний тонзиліт, що підтверджується
відповідними медичними довідками,
відповідно останній доводиться
регулярно проходити з ним обстеження
та купувати ліки, що складає не менше 800
грн. 00 коп. витрат.

Крім того, ОСОБА_5 відвідує
гуртки з футболу, плавання, оскільки в
майбутню свою професію хоче пов»язати
зі спортом. Тому вона вимушена
додатково оплачувати відвідування
басейну в сумі 300 грн. 00 коп. на місяць та
100 грн. 00 коп. на місяць за відвідування
занять з футболу. Також один раз на рік
позивач купує форму для занять спортом,
вартість якої складає не менше 750 грн. 00
коп.

Покликається в апеляційній скарзі
також й на те, що нею затрачаються
щомісячно кошти в сумі 800 грн. 00 коп. на
репетитора із додаткових занять з
англійської та німецької мов. Витрати
в місяць на проїзд сина до школи
складають 240 грн. 00 коп., на харчування у
школі - 200 грн. 00 коп., підручники, зошити,
канцелярські товари, одяг, взуття,
домашнє харчування - не менше 1300 грн. 00
коп.

Вона проживає разом з
непрацездатною матір»ю та
неповнолітнім сином, всі фінансові
витрати покладені на неї. Крім витрат
на сина, вона змушена допомагати
матері, яка є інвалідом другої групи, а
також несе витрати за оплату
комунальних послуг. Її доходів не
вистарчає на повноцінне утримання
сина. Вважає, що відповідач ОСОБА_3
зобов»язаний брати рівноцінну участь у
матеріальному забезпеченні їхнього
сина ОСОБА_5 Середня сума коштів, яку
позивач витрачає на сина в місяць
складає не менше 4 500 грн. 00 коп.

Просить рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 17 вересня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги повністю та стягувати з
відповідача в її користь щомісячно,
починаючи з 24.06.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття 1000 грн. 00 коп.
аліментів на утримання сина та 1000 грн. 00
коп. додаткових витрат.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3
апеляційну скаргу мотивує тим, що не
погоджується з оскаржуваним рішенням,
оскільки судом неповно з»ясовано
обставини справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, крім
того судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що погоджується сплачувати
позивачу ОСОБА_2 аліменти на утримання
сина ОСОБА_5 в сумі 400 грн. 00 коп. Вважає,
що оскаржуване рішення не містить
розрахунку та обґрунтування на
підставі чого суд дійшов висновку про
те, що апелянт може сплачувати саме 600
грн. 00 коп. на місяць, а не 400 грн. 00 коп. В
судовому засіданні в суді першої
інстанції відповідач ОСОБА_3 пояснив,
що на даний час він не працює, докладає
зусиль для отримання будь-якого
заробітку, вказані 100 грн. 00 коп. на день
він отримує лише декілька разів на
місяць. На думку апелянта, суд в рішенні
не надав оцінку доказам щодо наявності
на його утриманні батьків, які є
пенсіонерами, а батько інвалідом, що
підтверджується відповідними
документами. Суд не мотивував жодним
чином відхилення даних доказів.

Що ж стосується позовної вимоги про
стягнення з апелянта суми додаткових
витрат в розмірі 300 грн. 00 коп.
щомісячно, то зазначає, що суд виходив з
того, що позивачем доведено лише одну
особливу обставину, що потребує
додаткових витрат - це наявність
захворювання сина, проте не всі
необхідні для його оздоровлення
витрати належним чином доведені. З
оскаржуваного рішення не вбачається на
підставі чого при одному випадку на
рік захворювання ангіною, при
безкоштовній медицині, з врахуванням
того, що позивач ОСОБА_2 є медичним
працівником, з нього слід стягувати
щомісячно 300 грн. 00 коп. додаткових
втрат, що за рік складає 3600 грн. 00 коп. і
яка в такому випадку частка витрат
припадає на позивача ОСОБА_2

Просить рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 17 вересня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягувати з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в
сумі 400 грн. 00 коп. щомісячно, в
задоволенні решти позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 в підтримання мотивів
своєї апеляційної скарги та
заперечення проти мотивів апеляційної
скарги ОСОБА_3, пояснення відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 в
підтримання мотивів своєї апеляційної
скарги та заперечення проти мотивів
апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги апелянта ОСОБА_2 та часткове
задоволення апеляційної скарги
апелянта ОСОБА_3 з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог
закону дотримався лише частково.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Права та обов»язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних
цивільних прав розуміють як закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які що мають
значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Законодавство України встановлює
пріоритет інтересів дітей при
вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК
України), а також зобов»язує
дотримуватись засад рівності їх прав
щодо батьків (ст.142 СК України) та
справедливості у врегулюванні
сімейних відносин (ч. 9 ст.7 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму
Верховного Суду від 15.05.2006 р. №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
відсутність домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину є
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом того із них, з ким
вона проживає.

Встановлено, що відповідно до
Свідоцтва про одруження (а.с.3), сторони
уклали шлюб 10 серпня 2002 року, який
зареєстрований Міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
Львівського обласного управління
юстиції, про що в книзі реєстрації
актів про одруження зроблено запис за
№ 1967.

Згідно із свідоцтвом про
народження (а.с.4), від подружнього життя
у сторін народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі записів
актів громадянського стану про
народження зроблено відповідний запис
за №954.

За приписами ст. 180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
своїх дітей до досягнення ними
повноліття.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 181 СК
України, за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу
батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Стягнення аліментів у твердій
грошовій сумі є можливим за наявності
певних обставин, що унеможливлюють
сплату аліментів у частці від
заробітку (доходу), та в певних випадках
дозволяє забезпечити певну
стабільність щодо утримання дитини.
Таке стягнення є можливим також і в
тому випадку, коли стягнення аліментів
у частці від заробітку суттєво
порушить інтереси дитини.

Всі ці вимоги були враховані судом
першої інстанції при вирішенні
позовної вимоги про стягнення
аліментів на утримання дитини.

Зокрема, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_2 працює медсестрою в
Комунальному будинку дитини № 2 та її
загальна сума доходу за період часу з
січня по червень 2014 року становить 14937,68
(а.с.17).

Відповідач ОСОБА_3, відповідно
до записів копії трудової книжки
офіційно не працює (а.с.34-36), проте в
судовому засіданні в суді першої
інстанції зазначив, що орендує
автомобіль та займається
перевезеннями певних видів товарів.
Його одноденний заробіток становить
близько 100 гривень.

Посилання апелянта на те, що
розмір аліментів на дитину слід
зменшити у зв»язку з тим, що на його
утриманні знаходяться батьки є
суперечливими з його ж поясненнями про
відсутність постійного заробітку,
неспроможними, оскільки з його ж
пояснень вбачається, що батьки
отримують забезпечення від держави, а
відтак такими що не можуть бути
враховані колегією суддів при
вирішенні даного спору.

З цих підстав колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції вірно
визначено розмір стягуваних на дитину
аліментів в сумі 600 грн. 00 коп.
щомісячно.

Такі висновки суду є вірними та
відповідають положенням норм
матеріального права.

В той же час, задовольняючи
позовні вимоги частково і стягуючи з
відповідача ОСОБА_3 аліменти на
утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у
твердій грошовій сумі у розмірі 600
гривень щомісячно, починаючи з 24 червня
2014 року до досягнення дитиною
повноліття, суд першої інстанції не
взяв до уваги приписи ч. 2 ст. 182 СК
України, відповідно до якої
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу. Тому в цій частині рішення
суду першої інстанції підлягає зміні.

Що стосується вимоги про
стягнення з відповідача додаткових
витрат, то суд першої інстанції прийшов
до висновку, що такі вимоги підлягають
до задоволення частково, покликаючись
на правила ст. 185 СК України,
відповідно до якої той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Дане положення стосується
особливих обставин, до яких закон
відносить насамперед випадки, коли
дитина, яка знаходиться на утриманні
батьків потребує додаткових витрат на
неї у зв'язку із розвитком певних її
здібностей, страждає на тяжку хворобу,
є калікою. Особливі обставини можуть
бути зумовлені як негативними
факторами, до яких можна віднести тяжку
хворобу дитини, так і позитивними, до
яких можна віднести схильність дитини
до спорту, творчості, мистецтва тощо.
Такі особливі обставини будуть
індивідуальними в кожному конкретному
випадку.

Доказами, що підтверджують наявність
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати на дитину, можуть
бути документи, які свідчать,
наприклад, про витрати на придбання
спеціальних інструментів, призначених
для розвитку здібностей людини,
витрати на навчання дитини у платному
навчальному спортивному закладі, на
додаткові заняття, висновки МСЕК,
довідки медичних закладів та інші
документи, що підтверджують
відповідний стан здоров'я дитини
хвороба, каліцтво, і свідчать про
необхідність додаткових витрат на
лікування, на придбання ліків,
спеціальний медичний догляд,
санаторно-курортне лікування тощо, а
обов'язок щодо доказування таких
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати законом покладено на
позивача.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог,
які стосуються стягнення додаткових
витрат, пов'язаних з репетиторством,
оскільки обов'язок нести додаткові
витрати можна покласти на відповідача
лише в тому випадку, коли це викликано
особливими обставинами розвитку
дитини. В протилежному випадку підстав
для їх стягнення немає.

Суд першої інстанції також
вірно виходив з того, що позивачем не
доведено необхідності нести такі
додаткові витрати пов'язані з
особливостями розвитку дитини. Заняття
з репетиторами необхідні лише в тому
випадку, коли рівень освіти, який
надається загальноосвітньою школою є
замалим для дитини, яка проявляє більшу
схильність до тих чи інших дисциплін з
якими дитина планує пов'язати свої
доросле життя.

Позивач ОСОБА_2 помилково
пов'язує необхідність затрачати кошти
на репетиторів з хворобою дитини,
оскільки доказів причинно-
наслідкового зв'язку між хворобою та
обов'язковістю виховувати і розвивати
здібності сина саме в такому руслі в
судовому засіданні а ні в суді першої
інстанції, а ні в суді апеляційної
інстанції не здобуто, а позивачем не
доведено, яким чином хвороба впливає на
успішність в навчанні.

Стороною позивача доведено лише
одну особливу обставину, що спричиняє
додаткові витрати - це наявність
захворювання сина.

При визначенні розміру
додаткових витрат судом першої
інстанції не враховано вимоги ч. 2 ст. 185
СК України про те, що додаткові витрати
на дитину можуть фінансуватися наперед
або покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Позивачкою не надано доказів, які
б давали підстави стягувати з
відповідача фінансування додаткових
витрат наперед, чи про покриття їх
після фактичного понесення періодично
або постійно. Зокрема, як вбачається з
копії довідки про перебування на
лікуванні від 25.10.2013 року, 02.01.2014 року,
22.03.2014 року (а.с.42, 43) та результатів
аналізів (а.с.41, 44-45, 46, 47), ОСОБА_5 часто
хворіє, згідно клінічного діагнозу на
гострий тонзиліт, а тому потребує
постійного лікування. З огляду на те, що
таке захворювання сина може вважатись
особливою обставиною, яка спричиняє
додаткові витрати, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що відповідач зобов'язаний приймати в
них участь, і це є його обов'язком нести
такі витрати. На підтвердження
додаткових витрат подано довідку
рахунок про оплат проведення 27 травня
2014 року аналізів дитини (а.с.41), і що
вартість такої послуги складає 353 грн. 00
коп. Тому рішення суду першої інстанції
в частині стягнення з відповідача в
користь позивача додаткових витрат в
сумі 300 грн. 00 коп. щомісячно підлягає
скасуванню у зв»язку з недоведенністю
позовної вимоги з ухваленням нового
рішення про задоволення такої вимоги
частково, а саме, у сумі 353 грн. 00 коп. як
разове покриття понесених витрат.

Стаття 309 ЦПК України
передбачає, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставини, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення лише частково відповідає
вимогам ст.213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а відтак судом неправильно
застосовано матеріальні норми, що
призвело до помилкового визначення
юридичних наслідків цих обставин, що
відповідно до ст.309 ЦПК України є
безумовною підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення лише про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307
ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п.1,4, ч. ч. 2,3, 313, 314 ч. 2, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 17 вересня 2014 року в
частині стягнення з відповідача ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 300 ( триста) грн. 00 коп.
щомісячно скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
одноразово 353 ( триста п»ятдесят три)
грн. 00 коп. понесених нею додаткових
витрат на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
додаткових витрат на утримання дитини
відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
аліментів на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 грн. 00 коп.
щомісячно змінити.

Доповнити абзац другий резолютивної
частини рішення після слів « у розмірі
600 грн. 00 коп. щомісячно» словами « але
не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного
віку».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ухвалою
апеляційного суду законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.