У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 12 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської
ради, треті особи - Перша Ужгородська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_3,
про встановлення факту прийняття
спадщини, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному
порядку рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 12 червня 2014
року, яким у задоволенні її позову про
встановлення факту прийняття спадщини
- відмовлено. В апеляційній скарзі
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. В обґрунтування скарги
зазначає, що вона прийняла спадщину за
померлою матір'ю в порядку ст. 549 ЦК
УРСР, оскільки проживала разом з
матір'ю в її квартирі. Крім того, це
підтверджується Довідкою КП «ЖРЕР №4»,
наявністю в неї ощадної книжки
померлої, довідкою КП «Водоканал»,
листом ОСОБА_2 до Міжгірського
районного відділу ощадного банку та
відповідь даної установи, висновком №78
експертного дослідження про
визначення ринкової вартості квартири
№5, показами свідків (сусідів). Також на
думку апелянта це підтверджується
діями самого ОСОБА_3, який звертався до
неї з позовом про усунення перешкод у
користування майном, і ухвалою
апеляційного суду. Також вказує, що суд
безпідставно послався на преюдиційний
факт, встановлений рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 16.10.2002 року, оскільки цим
рішення у задоволенні позову прокурора
в інтересах ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування
відмовлено за недоведеністю, і жодних
обставин апеляційний суд не
встановлював.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є власником квартири № 7 по
АДРЕСА_1.

Сусідня квартира №5 належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3
(син позивачки) та ОСОБА_4 (мати
позивачки) (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.6),
внаслідок чого відкрилася спадщина на
належну їй 1/2 частину (виходячи з
рівності часток) квартири №5.

За життя померла заповіту не залишила,
а відтак єдиним спадкоємцем за законом
є ОСОБА_2

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном. Зазначені
в цій статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка не довела належними та
допустимим доказами факту прийняття
нею спадщини за померлою матір'ю шляхом
вступу у фактичне володіння чи
управління майном протягом 6 місяців з
моменту смерті спадкодавця.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки такий ґрунтується на
матеріалах справи.

Так згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 16.10.2002 року
відмовлено у задоволенні позову
прокурора м.Ужгорода в інтересах
ОСОБА_2 про визнання права власності в
порядку спадкування за недоведеністю
(а.с.105-107).

При цьому колегія суддів вважає, що
відмова в задоволенні позову саме за
недоведеністю не може розцінюватися як
безперечна обставина, яка б свідчила
про неприйняття спадщини ОСОБА_2 шляхом
вступу в фактичне управління та
володіння майном. Тобто таке судове
рішення не може бути єдиною підставою
для відмови в задоволенні позову, а
відтак доводи апеляції в цій частині
заслуговують на увагу.

Разом з тим, зазначеним судовим
рішенням чітко встановлено той факт, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали в різних
квартирах. При цьому довідка КП «ЖРЕР
№4» від 27.08.2012 року (а.с.5) не підтверджує
такий факт проживання, так як в ній
зазначено, що ОСОБА_2 проживає в
квартирі №7 і разом з нею проживає мати
ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1). Однак
далі в цій же довідці вказано, що до дня
смерті така проживала в квартирі №5.
Тобто ця довідка є суперечлива та не
може братися до уваги. Таким чином
посилання апелянта на те, що вона
проживала також і в квартирі №5
спростовується матеріалами справи.

З приводу тверджень апелянта про
прийняття спадщини нею внаслідок
проведення ремонту в квартирі №5
колегія суддів констатує наступне.

В довідці КП «ЖРЕР №4» від 12.11.2002 року
вказано про здійснення ОСОБА_2 ремонту
квартири №7 в 1988 році (а.с.13), а відтак
така не має ніякого значення для даної
справи.

У висновку експертного дослідження №78
лише визначено вартість квартири №5 та
поліпшень зроблених в ній, однак в
даному висновку не вказано, ні про те
хто робив такі поліпшення, ні коли такі
поліпшення були зроблено. Тобто даний
експертний висновок не може бути
підтвердженням того, що саме ОСОБА_2 на
протязі 6 місяців з моменту смерті
матері було здійснено ремонт
(поліпшення) квартири №5.

Стосовно акту обстеження КП «Водоканал
м.Ужгорода», то як вірно зазначив суд
першої інстанції, таке обстеження
проводилося щодо квартири №7, а
квартира №5 в ньому не згадується
(а.с.115). При цьому довідкою КП
«Водоканал м.Ужгорода» лише
підтверджено, що квартира №5 на обліку
відсутня (а.с.136). Однак даною довідкою
не стверджено, що лічильник
встановлений в квартирі №7 обслуговує
і квартиру №5. Зазначена довідка лише
може підтверджувати порушення
власником квартири №5 порядку надання
послуг з централізованого
водопостачання, однак така не може бути
належним доказом на підтвердження
факту вступу ОСОБА_2 в фактичне
володіння чи управління квартирою №5.

З приводу ощадної книжки колегія
суддів констатує, що сама по собі
наявність у позивачки ощадної книжки
померлої не може бути підставою для
задоволення позову, оскільки матеріали
справи не містять відомостей про те, що
ОСОБА_2 заволоділа ощадною книжкою
протягом 6 місяців з моменту смерті
матері. При цьому не є підтвердженням
такої обставини власноруч написана
заява позивачки до Міжгірського
районного відділення ощадного банку
(датована 26.04.1996 року), оскільки така
заява написана в односторонньому
порядку самою позивачкою, і на ній нема
жодних відміток банку з датою, яка б
підтверджувала, що позивачкою така
заява дійсно подавалася протягом 6
місяців з моменту смерті матері (а.с.91).
Не свідчить про таке і довідка
Міжгірського районного відділення
ощадного банку, так як вона датована
23.02.1999 року (а.с.95).

Не може бути взято до уваги і посилання
апелянта проте, що судом не допитано
свідків, оскільки відповідного
клопотання позивачка до суду першої
інстанції не подавала, як і до суду
апеляційної інстанції. Нею лише в
позовній заяві було зазначено, що певні
обставини можуть підтвердити три
свідки, однак відповідного клопотання
в порядку ст.ст. 136, 136 ЦПК України
позивачка так і не заявляла.

Що стосується твердження апелянта про
те, що підтвердженням прийняття нею
спадщини свідчить дії самого ОСОБА_3,
який пред'являв до неї позов, то колегія
суддів констатує, що пред'явлення
ОСОБА_3, як співвласником квартири №5,
негаторного позову не може свідчити
про фактичний вступ ОСОБА_2 у володіння
чи управління спадковим майном,
оскільки згідно ст. 391 ЦК України такий
позов пред'являється з метою захисту
від порушень, не пов'язаних з
позбавленням володіння майном. З
ухвали апеляційного суду
Закарпатської області від 18.11.2010 року,
на яку посилається апелянт, вбачається,
що ОСОБА_3 було пред'явлено негаторний
позов до ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що
остання, здійснюючи переобладнання
своєї квартири №7, переобладнала також
і коридор загального користування, чим
позбавила його можливості
користуватися майном (а.с.116-119). Даним
судовим рішення не встановлено жодних
обставин, які б свідчили, що ОСОБА_2 при
цьому вчинялися якісь активні дії щодо
самої квартири №5 (переобладнання,
ремонт тощо), а відтак така цивільна
справа не підтверджує обставини на які
посилається позивач.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів
констатує, що позивачкою не доведено
належними та допустимим доказами того
факту, що протягом 6 місяців з моменту
смерті своєї матері, нею були вчинені
дії щодо фактичного вступу у володіння
чи управління спадковим майном, а
відтак суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні її позову за
недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують даного висновку суду
першої інстанції, що відповідно до
вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення скарги та залишення рішення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 12 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді