Справа № 699/319/14-ц
Номер провадження 2/699/463/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2014 року
м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд
Черкаської області в складі

головуючого-судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Ященко О.М.

позивача - ОСОБА_1

представників позивача - адвокатів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів - Каплі Н.І.

третіх осіб - ОСОБА_15, Яценка В.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Корсуні-Шевченківському цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Корсунь-Шевченківське
лісове господарство» за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача колишнього в.о. директора
Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство» ОСОБА_15, директора
Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство» Яценка Василя
Борисовича та Державного агентства
лісових ресурсів України за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача колишнього
голови Державного агентства лісових
ресурсів України Сівця Віктора
Миколайовича про визнання наказів про
звільнення незаконними, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
суд

встановив:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив у суд даний
позов і просить визнати незаконним
наказ про його звільнення за ст. 39 КЗпП
України за власним бажанням, визнати
незаконним наказ про припинення
трудового договору (контракту),
поновити його на роботі та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 24.02.2014 року і по день
постановлення рішення.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що
по контракту працював директором
Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство». 24 лютого 2014 року під
погрозами невідомих осіб, які прийшли
до його кабінету, ним була написана
заява про звільнення за власним
бажанням і відповідними наказами був
звільнений в цей же день. Таке
звільнення вважає незаконним, оскільки
написана заява під тиском та до
закінчення двотижневого строку,
передбаченого ч.1 ст. 38 КЗпП України.

В суді позивач ОСОБА_1 і його
представник адвокат ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали, представник надав
пояснення, аналогічні змісту заяви.
Позивач як свідок показав, що працював
директором підприємства по
контракту,який був продовжений. 24
лютого 2014 року,близько,13 год. він був у
кабінеті головного бухгалтера. Побачив
у вікно, як на територію підприємства
приїхали невідомі люди. Його підхопили
під руки і затягнули в його кабінет. В
кабінеті заставляли написати заяву на
звільнення, смикали за руки. Давали
листок паперу для написання заяви, він
її тричі переписував, так як кожний раз
щось було неправильно. Потім сказали
віддати ключі від кабінету і вийти з
кабінету. Коли вийшли з
кабінету,сказали піднятися на другий
поверх на збори. Там він переписав
заяву про звільнення ще раз кращим
почерком. При переписуванні заяви
тиску до нього не було. Саме ця заява і
була підставою для його звільнення. Про
погрози і тиск він в правоохоронні
органі та вищестоящому керівництву не
повідомляв,чому конкретно пояснити не
може.

Представник відповідачів Капля Н.І.
вимоги позивача не визнає повністю
посилаючись на те, що при звільненні
позивача були дотримані вимоги
трудового законодавств, його
звільнили, коли він побажав, тиску не
було, колектив підприємства висловив
недовіру. До усного надала письмове
заперечення.

Третя особа колишній в.о. директора
Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство» ОСОБА_15 і третя особа
директор Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство» Яценко В.Б. підтримали
думку представника відповідачів.

Інша третя особа не заявила про свою
участь у справі і не повідомила про
згоду на участь у справі, а тому справа
розглянута без неї.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та
перевіривши їх доказами, оцінивши
належність,
допустимість,достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, вважає, що в позові
належить відмовити в силу наступного.

У суді встановлено, що позивач ОСОБА_1
на підставі наказу №9-к від 02 лютого 2012
року був зарахований по переводу на
посаду директора Державного
підприємства «Корсунь-Шевченківське
лісове господарство».

Наказом №68-к від 04 лютого 2013 року йому
було продовжено термін перебування на
посаді директора по 03 лютого 2014 року
відповідно до контракту.

Наказом №28-к від 24 січня 2014 року
продовжено термін перебування на
посаді директора по 03 лютого 2015 року
(контракт від 23 січня 2014 року між
Державним агентством лісових ресурсів
та ОСОБА_1).

Наказом №122-к від 24 лютого 2014 року «Про
припинення трудового договору та
звільнення з посади директора
Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство» ОСОБА_1 - припинено
трудовий договір з ним 24 лютого 2014 року
за власним бажанням згідно ст.39 КЗпП
України. Підставами для наказу є заява
ОСОБА_1 від 24 лютого 2014 року і лист
Черкаського обласного управління
лісового та мисливського господарства
від 24 лютого 2014 року з клопотанням про
припинення трудового договору згідно
поданої заяви.

Наказом №64-к від 24 лютого 2014 року
припинений трудовий договір з ОСОБА_1
на підстав ст. 39 КЗпП України (за
власним бажанням). З наказом працівник
ознайомився цього ж числа.

Відповідно до розділу 5 Контракту
визначені підстави для припинення
контракту та звільнення керівника,
одними із яких є і підстави передбачені
законодавством та самим контрактом.

Ст.39 КЗпП України визначено, що
строковий трудовий договір (пункти 2 і 3
статті 23) підлягає розірванню
достроково на вимогу працівника в разі
його хвороби або інвалідності, які
перешкоджають виконанню роботи за
договором, порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
або трудового договору та у випадках,
передбачених частиною першою статті 38
цього Кодексу. Спори про дострокове
розірвання трудового договору
вирішуються в загальному порядку,
встановленому для розгляду трудових
спорів.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник. Якщо працівник після
закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Тобто, власник зобов'язаний звільнити
працівника в строки,про які працівник
просить, також за наявності інших
поважних причин. Які інші причини можна
визнати поважними-це повинно
вирішуватися у кожному конкретному
випадку. Як встановлено в суді, таким
випадком є недовіра трудового
колективу Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство».

Згідно п.2 ст. 232 КЗпП України
безпосередньо в районних судах
розглядаються трудові спори за заявами
працівників про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час вимушеного прогулу.

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Згідно ст.233 КЗпП України у справах про
звільнення працівник може звернутися
до суду про вирішення трудового спору у
місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Позивач був звільнений 24 лютого 2014
року, копію наказу отримав 24 лютого 2014
року, з позовом до суду звернувся 24
березня 2014 року (дата здачі позову на
пошту), тобто у передбачений законом
строк.

Згідно ст.ст.1,10 ЦПК України завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений розгляд і вирішення
цивільних справ. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59
ЦПК України, належними є докази,які
містять інформацію щодо предмета
доказування та обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Згідно ст.63 ЦПК України показання
свідка - це повідомлення про відомі
йому обставини, які мають значення для
справи.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Згідно ст.65 ЦПК України речовими
доказами є предмети матеріального
світу, що містять інформацію про
обставини, які мають значення для
справи. Речовими доказами є також
магнітні, електронні та інші носії
інформації, що містять аудіовізуальну
інформацію про обставини, що мають
значення для справи.

В підтвердження своїх вимог про
написання заяви на звільнення під
тиском позивач надав суду докази у
вигляді своїх показань як свідка та
показань свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9
відмовившись від раніше заявленого ним
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи для
визначення чи перебував він у
незвичайному стані під час написання
заяви про звільнення, чи виконана дана
заява і підпис на ній під впливом
збиваючих факторів,зокрема примусу.

Свідок ОСОБА_8 (секретар підприємства)
показала, що 24 лютого 2014 року,
приблизно, о 12 год.45 хв. зайшли, близько,
50 осіб і вимагали директора написати
заяву на звільнення, була ненормативна
лексика. Вона намагалася викликати
міліцію, але ці люди забрали телефон і
перерізали провід. Ці люди зайшли в
кабінет директора,брали декілька разів
листки для написання заяви, казали що
переписувати заяву. Потім директор
вийшов з кабінету і разом ще декількома
особами пішов. Що відбувалося в
кабінеті вона не знає, про збори їй
також нічого невідомо. Заяву директора
про звільнення вона отримала по факсу
на наступний день.

Свідок ОСОБА_9 показав, що працював на
підприємстві головним інженером з 10
січня 2012 року по 24 лютого 2014 року. В цей
день побачив біля контори багато
людей,крики. Зайшов в кабінет
директора. Там були люди,які називали
себе самообороною і заставляли його
написати заяву на звільнення. Його
також заставляли написати аналогічну
заяву. Повели в кабінет по охороні
праці, де проводилося якесь зібрання.
Директор там двічі переписував свою
заяву на звільнення,так як було щось не
так. Керували не працівники
підприємства, а «самооборона». Чому не
звертався з цього приводу у
правоохоронні органи,свідок пояснити
ні зміг.

В підтвердження своїх заперечень
представник відповідчів надала суду
письмові докази у вигляді протоколу №14
загальних зборів трудового колективу
Державного підприємства
«Корсунь-Шевченківське лісове
господарство» від 24 лютого 2014 року про
недовіру директору підприємства
ОСОБА_1 з підписами всіх
учасників,згідно якого недовіру
висловив 141 працівник, 3 утрималися. На
зборах розглядалися заяви про
звільнення за власним бажанням ОСОБА_1,
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та обрання тимчасово
виконуючого обов'язки директора
підприємства; показань свідків.

Свідок ОСОБА_11 показала, що являється
головою профкому. Колектив висловив
недовіру директору і на зборах при
колективі він сам написав заяву на
звільнення. Було ще дві заяви від інших
працівників. Директор знаходився від
початку і до кінця зборів. На зборах на
нього ніхто не тиснув.

Свідок ОСОБА_12 показав, що 24 лютого 2014
року колектив підприємства зібрався в
актовому залі щоб висловити недовіру
директору ОСОБА_1 Його запросили і він
прийшов. Після виступаючих провели
голосування. Приблизно, 140 осіб
підписали відповідний протокол.
Директору запропонували написати
заяву на звільнення,яку він написав. На
зборах були тільки працівники
підприємства.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив показання
інших свідків. Крім того, додав, що
директору ніхто в кабінеті не
погрожував, запросили на збори. На
зборах він сидів у президії і сказав
«раз висловили недовіру,то напишу
заяву».

Тобто, показання позивача в якості
свідка і свідків стосовно обставин
написання заяви про звільнення, яка
послугувала підставою для такого
звільнення та письмових доказів,
різняться між собою по суті.

Таким чином, суд не встановив наявність
обставин, що обґрунтовують вимоги
позивача.

Враховуючи викладене, підстав для
задоволення вимог позивача не має.

До початку розгляду справи по суті
позивач не змінив предмет або підставу
позову, а відповідач не пред'явив
зустрічний позов та протягом усього
часу розгляду справи позивач не
збільшив та не зменшив розмір позовних
вимог, а тому суд розглянув цивільну
справу в межах пред'явлених вимог і на
підставі поданих сторонами доказів.

Заходи забезпечення позову судом не
вживалися.

Судові витрати в справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 212,213,214,215,218 ЦПК України,
ст.ст.232,233,235 КЗпП України, суд

вирішив :

Відмовити в позові.

Повідомити осіб, які беруть участь у
справі, що з повним рішенням суду вони
зможуть ознайомитися 29 грудня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Савранський О.&nbsp; А.