Провадження №22-ц/784/3052/14 Суддя по 1
інстанції - Щербина С.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Богуславській О.М.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 5 вересня 2014 року
у справі за

позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виділ частки із майна, що є у спільній
частковій власності, та визначення
порядку користування земельною
ділянкою,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є у
спільній частковій власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та визначення
порядку користування земельною
ділянкою.

В обґрунтування позову вказувала, що їй
в порядку спадкування належить
155/200 часток житлового будинку за
вказаною адресою, співвласниками цього
ж будинку є відповідачі, яким належить
по 15/200 часток кожному. Крім того,
позивачка просила зобов'язати
відповідачів не чинити їй перешкод у
користуванні виділеними приміщеннями
житлового будинку.

Посилаючись на те, що вони не можуть
дійти згоди щодо сумісного
користування житловим будинком та
уточнюючи позовні вимоги, просила
виділити її частку у житловому будинку
в натурі відповідно до єдиного
варіанту, визначеного висновком
судової будівельно-технічної
експертизи від 1 жовтня 2013 року, а
порядок користування визначити за
другим варіантом цієї експертизи.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідачів вказував, що у справі не
визначено коло належних відповідачів,
оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7 спадщину прийняли його дружина
- ОСОБА_8 та син - ОСОБА_6. ОСОБА_8 також
померла, після її смерті спадкоємці,
які прийняли спадщину, не встановлені.
Крім того, наявність самочинних
забудов є перешкодою для виконання
судового рішення.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 5 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено
розподілити домоволодіння АДРЕСА_1 по
варіанту висновку судової
будівельно-технічної експертизи №559-561
від 1 жовтня 2013 року з урахуванням
побажань всіх співвласників:

Виділено у користування ОСОБА_2 з
часткою 155/200 наступні будівлі та
споруди:

- у житловому будинку літ. "Ж-1" з
прибудовами приміщення:

- коридор 3-1 площею 1,60 кв.м. інв.
вартістю 1366 грн.

- коридор 3-2 площею 6,80 кв.м. інв.
вартістю 5805 грн.

- житлова 3-3 площею 17,20 кв.м. інв.
вартістю 14682 грн.

- житлова 3-4 площею 18,50 кв.м. інв.
вартістю 15792 грн.

- житлова 3-6 площею 11,70 кв.м. інв.
вартістю 9987 грн.

- кухня 3-7 площею 10,40 кв.м. інв. вартістю
8877 грн.

- житлова 3-8 площею 12,50 кв.м. інв.
вартістю 10670 грн.

- санвузол 3-9 площею 4,30 кв.м. інв.
вартістю 3671 грн.

Загальною площею 83 кв.м, інв.
вартістю 70850 грн., у тому числі житловою
59,90 кв.м. Господарські
споруди:

-сарай літ. "И1" - інв. вартістю 4752 грн.

-155/200 частин огорожі №3,4 - інв. вартістю
2540 грн.

-155/200 частин споруди №2 - інв. вартістю 231
грн.

Всього по будівлям та спорудам -7505 грн.,
а всього у розмірі 78355 грн.

Реальна частка ОСОБА_2 складає 120/200
частки, інв. вартістю 78355 грн., що на 35/200
менш ідеальної частки, рівної 155/200.

Виділено у користування ОСОБА_4 з
часткою 15/200 споруди:

-у житловому будинку літ. А-1 з
прибудовою приміщення:

-коридор 2-1 площею 3,20 кв.м. інв. вартістю
2285 грн.

-коридор 2-2 площею 6,60 кв.м. інв. вартістю
4426 грн.

-житлова 2-4 площею 13,20 кв.м. інв. вартістю
9424 грн.

-житлова 2-5 площею 6,00 кв.м. інв. вартістю
4284 грн.

-житлова 2-6 площею14,40 кв.м. інв. вартістю
30699 грн.

Загальною площею 43 кв.м. інв.
вартістю 70850 грн., у тому числі житловою
33,60 кв.м. Господарські споруди:

-сарай літ. "В" - інв. вартістю 2911 грн.
- -15/200 частин огорожі №3,4 - інв. вартістю
246 грн.

-15/200 частин споруди №2 - інв. вартістю 21
грн.

Всього по будівлям та спорудам - 3178 грн.,
а всього у розмірі 33877 грн.

Реальна частка ОСОБА_4 складає 52/200
частки, інв. вартістю 33877 грн., що на 37/200
часток більше ідеальної частки, рівної
15/200.

Виділено у користування ОСОБА_5 з
часткою 15/200 наступні споруди:

-у житловому будинку літ. А-1 з
прибудовою приміщення:

-житлова 1-3 площею 11,30 кв.м. інв. вартістю
8067 грн.

Загальною площею 11,30 кв.м. інв. вартістю
8067 грн., у тому числі житловою 11,30 кв.м.

Господарські споруди:

-15/200 частин огорожі №3,4 - інв. вартістю
246 грн.

-15/200 частин споруди №2 інв. вартістю 21
грн.

Всього по будівлям та спорудам - 267 грн.,
а всього у розмірі 8334 грн:

Реальна частка ОСОБА_5 складає 13/200
частки, інв. вартістю 8334 грн., що на 2/200
часток менше ідеальної частки, рівної
15/200.

Виділено у користування ОСОБА_6 з
часткою 15/200 лише господарські споруди
та частину огорожі:

- гараж літ. Н інв. вартістю 8786 грн.

- навіс літ. НІ інв. вартістю 611 грн.

- 15/200 частин огороді №3,4 - інв. вартістю
246 грн.

- 15/200 частин споруди №2 інв. вартістю 20
грн.

Всього по будівлям та спорудам - 9663 грн.,
а всього у розмірі 9663 грн.

Реальна частка ОСОБА_9 складає 15/200
частки, інв. вартістю 9673 грн., що
дорівнює ідеальній частці рівній 15/200.

Фактично частки, які знаходяться в
користуванні становлять:

у ОСОБА_2 - 120/200 частки, що на 35/200 менш,
ніж її ідеальна частка;

у ОСОБА_4 - 52/200 частки, що на 37/200 частки
більше, ніж її ідеальна частка;

у ОСОБА_5 - 13/200 частки, що на 2/200 частки
менш, ніж її ідеальна частка;

у ОСОБА_6 - 15/200 частки, що дорівнює його
ідеальній частки.

Визначено порядок користування
земельною ділянкою загальною площею
1385 кв.м, розташованої за адресою
АДРЕСА_1, по варіанту №2 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №559-561 від 01.10.2013 року по
варіанту № 2 за побажанням позивача:

Виділивши: ОСОБА_2 з часткою 155/200 у
користування земельну ділянку площею
949,48 кв.м., в тому числі в особистому
користуванні під будівлями - 115,90 кв.м.,
житловими - 110,70 кв.м., нежитловими - 5,20
кв.м., в особистому користуванні під
двором та городом - 704,55 кв.м., в
загальному користуванні під двором та
городом - 129,03 кв.м.

ОСОБА_4 з часткою 15/200 у
користування земельну ділянку площею
254,60, кв.м., в тому числі в особистому
користуванні під будівлями - 67,83 кв.м.,
житловими - 56,63 кв.м, нежитловими - 11,20
кв.м., в особистому користуванні під
двором та городом - 174,29 кв.м., в
загальному користуванні під двором та
городом - 12,48 кв.м.

ОСОБА_5 з часткою 15/200 у
користування земельну ділянку площею
94,30 кв.м., в тому числі в особистому
користуванні під будівлями -
18,30 кв.м., житловими - 18,30 кв.м, в
особистому користуванні під двором та
городом - 63,52 кв.м., в загальному
користуванні під двором городом- 12,48
кв.м. .

ОСОБА_6 з часткою 15/200 у
користування земельну ділянку площею
86,62 кв.м., в тому числі в особистому
користуванні під будівлями -
22,60 кв.м., нежитловими - 22,60 кв.м., в
особистому користуванні під двором та
городом - 51,54 кв.м., в загальному
користуванні під двором та городом - 12,48
кв.м.

Вхід шириною 4,20 м на земельну ділянку
залишається в загальному користуванні
відповідачів.

Позивачу пропонується зробити
окремий вхід шириною 4,38 кв.м. на
земельну ділянку.

Зобов'язано демонтувати наступні
самовільні господарчі будівлі
співвласників:

сарай літ. Я, площею 10,90 кв.м.,
вбиральня літ. Д1, сарай літ. Ж1, сарай
літ. К4, гараж літ. К, навіс літ. Л2, сарай
літ. НЗ, навіс літ. Н, гараж літ. Р, сарай
літ.ХІ, сарай літ. Ц, сарай літ. Ч, сарай
літ. Ш, сарай літ. Щ, сарай літ. Є, сарай
літ. Ю1, навіс літ. Я2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за відхилення від
ідеальної частки у розмірі 81 336 грн.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на незаконність
рішення суду в частині, просив його
змінити щодо переліку самочинних
будівель та споруд, які підлягають
демонтажу, а також внести до
резолютивної частини рішення
ідентифікаційний номер позивачки, а в
іншій - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника позивачки,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення районного
суду та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що виділ частки із
майна, що є у спільній частковій
власності, можливий, як і визначення
порядку користування земельною
ділянкою між усіма співвласниками.

Між тим, з такими висновками суду
колегія не погоджується, оскільки до
них суд прийшов з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Поняття спільної часткової
власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК
України як власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності. Отже, право
спільної часткової власності - це
право двох або більше осіб за своїм
розсудом володіти, користуватися і
розпоряджатися належним їм у певних
частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й
визначаються відповідними відсотками
від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки з майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч.2 ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

У випадках, коли в результаті виділу
співвласнику передається частина
приміщень, яка перевищує за розміром
його ідеальну частку, суд повинен
вирішити питання про стягнення з нього
грошової компенсації та зазначити в
рішенні фактичні ідеальні частки в
праві власності на будинок після його
виділу (поділу).

Порядок виділу часток проводиться з
дотриманням Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 55 від 18 червня 2007 року,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 6 липня 2007 року за
№ 774/14041.

Як вбачається із матеріалів
справи, за ОСОБА_2 зареєстровано право
власності на 155/200 часток житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого 16 квітня 2011 року приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_10 ( а.с. 6-7).

Згідно з витягом із реєстру прав
власності на нерухоме майно від 4
липня 2014 року (а.с. 122), іншим
співвласникам цього домоволодіння
належить:

- 15/200 часток - ОСОБА_4 (підстава
реєстрації права власності не
зазначена);

- 15/200 часток - ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 10 червня 2011 року Третьою
Миколаївською державною нотаріальною
конторою;

- 15/200 часток ОСОБА_7 на підставі
дубліката свідоцтва про право
власності, виданого 4 вересня 2003 року
адміністрацією Заводського району
виконкому Миколаївської міської ради
замість втраченого свідоцтва від 24
липня 1986 року, та дубліката свідоцтва
про право на спадщину, виданого 13
серпня 2003 року державним нотаріусом
державного нотаріального архіву
Миколаївської області замість
свідоцтва про право на спадщину від 30
травня 1987 року, виданого Першою
Миколаївською державною нотаріальною
конторою.

Із пояснень представника відповідачів
вбачається, що ОСОБА_7 помер у
2007 році. Докази на підтвердження того,
хто саме прийняв спадщину після його
смерті в матеріалах справи відсутні.

Оскільки виник спір щодо виділу частки
одного із співвласників в натурі,
залучення інших співвласників
житлового будинку є обов'язковим,
оскільки без участі усіх
співвласників неможливо правильно
вирішити спір по суті.

Судом не з'ясовано коло усіх
співвласників нерухомого майна -
належних відповідачів у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що у
фактичному користуванні співвласників
домоволодіння № 67 знаходиться
земельна ділянка, площею 1 385 кв.м, проте
яка земельна ділянка виділялась під
їх забудову судом не встановлено,
докази щодо цього відсутні.

Згідно рішення виконкому
Миколаївської міської ради народних
депутатів № 6 травня 1980
року № 422 попереднім власникам цього
домоволодіння залишено у тимчасове
користування 462 кв.м самовільно
зайнятої земельної ділянки (а.с.32).
Іншого матеріали справи не містять.

Однак, при вирішенні спору суд першої
інстанції виходив з того, що у
законному користуванні усіх
співвласників знаходиться земельна
ділянка, площею 1 385 кв.м.

Вцілому домоволодіння № 67 складалося
із двох житлових будинків: під літерою
А, загальною площею 54,3 кв.м, та житловою
44,9 кв.м; а також під літерою Ж,
загальною площею 55 кв.м та житловою 29,5
кв.м; разом з частиною узаконених
господарських споруд, які складали
одне ціле із цими житловими будинками.

Фактично на час звернення позивачки до
суду у житловому будинку під
літерою А самочинно збільшена житлова
площа на 29,8 кв. м, а загальна на 80,1 кв.м
за рахунок самовільно побудованих
житлових прибудов літ. А?, АШ, А??, сіней
літ. а?, а2-ІІ (а.с. 122).

У житловому будинку під літерою Ж
самочинно збільшена житлова площа на
30,4 кв.м, а загальна на 28 кв.м за
рахунок житлової прибудови літ. Ж1,
сіней літ. ж1 та перепланування.

Отже, будинки під літерами А та Ж, які
суд реально розділив з урахуванням їх
самочинно збільшених площ, відносяться
до об'єктів самочинного будівництва,
внаслідок чого вони утворюють новий
об'єкт нерухомості, який не узаконений.

Крім того, на земельній ділянці
знаходяться самочинно побудований
житловий будинок під літерою Б,
загальною площею 53,9 кв. м, житловою 46,8
кв.м,

Самочинними забудовами також є
господарські споруди, а саме: літ. Ю№,
Г№, Д, К, Л№, Л, М, О№, Х№, Ц, Ч№, Р, Ні, К4,
Э, Ш, Щ, Ш№, Ч, літ. Н переобладнано з
сараю літ. Н№.

В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України
самочинним будівництвом є не тільки
новостворений об'єкт нерухомості, який
виник у результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови вже існуючого об'єкта,
здійснених без одержання дозволу
місцевих органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування,
розробленої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації дозволу на виконання
будівельних робіт, наданого органом
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки в результаті таких дій об'єкт
втрачає тотожність із тим, на який
власником (власниками) отримано право
власності.

Головним наслідком самочинного
будівництва є те, що в особи, яка його
здійснила не виникає права власності
на нього як на об'єкт нерухомості (ч. 2
ст. 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме
майно не є об'єктом права власності, а
тому не може бути предметом поділу
(виділу), встановлення порядку
користування в судовому порядку.

Така правова позиція викладена у
п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва», а також у
постанові Верховного Суду України від
4 грудня 2013 року у справі № 6-130цс/13,
правові висновки якого є обов'язковими
для застосування у відповідності до
вимог ст. 360-7 ЦПК України.

За такого, висновок суду про
можливість виділу частки із майна, що є
у спільній частковій власності,
визначення порядку користування
земельною ділянкою, є помилковим, як і
доводи апеляційної скарги щодо цього.

Враховуючи принцип
диспозитивності, передбачений ст. 11 ЦПК
України, а також відповідно до ч.1 ст. 60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Звертаючись до суду з позовом про
виділ частки в натурі, позивач не
зазначив усіх співвласників
нерухомого майна, а суд першої
інстанції не з'ясував коло усіх
належних відповідачів та, в порушення
вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не
роз'яснив йому право на їх залучення до
участі у справі та правові наслідки
щодо не реалізації такого права.

Крім того, суд вийшов за межі
заявлених позовних вимог, оскільки
відповідачі не заявляли позовних
вимог про виділ кожному із них
належних їм часток.

Усунути вказані недоліки на стадії
апеляційного розгляду справи
неможливо.

Враховуючи викладене, районний
суд порушив норми матеріального та
процесуального права та невірно
встановив фактичні обставини спору, в
зв'язку з чим і невірно вирішив спір,
тому його рішення підлягає скасуванню
на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_2 ,
виходячи за межі доводів апеляційної
скарги.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 5 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виділ частки із майна, що є у спільній
частковій власності, визначення
порядку користування земельною
ділянкою та усунення перешкод у
користуванні власністю.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: