Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року
м.
Кіцмань

Кіцманський районний суд
Чернівецької області у складі судді
Мізюка В.М., при секретарі
Константинник М.Д., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2, та
представника ДВС Кіцманського РУЮ
Мельничука С.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Кіцмань цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до відділу державної
виконавчої служби Кіцманського
районного управління юстиції, ОСОБА_5,
третя особа: ОСОБА_6 про визнання права
власності на майно, виключення з акту
опису майна та звільнення з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із
позовом до відділу державної
виконавчої служби Кіцманського
районного управління юстиції, ОСОБА_5,
третя особа: ОСОБА_6 про визнання права
власності на майно, виключення з акту
опису майна та звільнення з-під арешту,
мотивуючи свої вимоги тим, що 02 квітня
2010 року він придбав транспортний засіб
марки MERSEDES-BENZ Е-200, 1993 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, тип - легковий седан,
реєстраційний № НОМЕР_1 на підставі
генеральної довіреності яка була
укладена між ним, ОСОБА_7 з однієї
сторони та ОСОБА_6 з іншої який діяв від
імені власника ОСОБА_5 та в його
інтересах на підставі генеральної
довіреності виданої 09 березня 2010 року.
Вказував на те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
09 березня 2010 року було укладено договір
купівлі-продаж, що підтверджувався
виданою генеральної довіреності з
правом вчинення правочинів щодо
експлуатації та продажу вказаного
автомобіля, а факт продажу автомобіля
підтверджується розпискою.
Посилається на те, що в зв'язку із
особистими обставинами та браком
коштів одразу не провів належного
оформлення транспортного засобу та в
зв'язку із закінченням терміну дії
довіреності, вирішив звернутися до
Управління державної автомобільної
інспекції УМВС України в Чернівецькій
області для належного переоформлення
даного автомобілю. Зазначає, що там
йому стало відомо, що на автомобіль
який є його власністю накладено арешт
та звернувшись до попереднього
власника ОСОБА_5 він дізнався, що в
зв'язку із кредитним боргом, який виник
у останнього в 2013 році на його майно
було накладено арешт, однак спірний
автомобіль не був заставою кредитного
договору, а тому просив задовольнити
позов.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги в повному об'ємі.

Відповідач ОСОБА_5 та його
представник позов визнали в повному
обсязі та проти його задоволення не
заперечували.

Представник ДВС Кіцманського РУЮ
позов не визнав подав заперечення в
якому просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог оскільки,
підстав для визнання права власності
на вказане авто в ОСОБА_4 немає а арешт
на авто накладений відповідно до
чинного законодавства і при погашенні
боргу буде знятий.

Вислухавши доводи сторін та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Пунктом 3 ч.1 ст.208 ЦК України
передбачено, що правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує
двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян належить вчиняти у письмовій
формі.

З звіту про оцінку ринкової вартості
автомобіля MERSEDES-BENZ Е-200, 1993 року випуску,
реєстраційний № НОМЕР_1 складеного 20
вересня 2013 року експертом Товарницькою
Н.Д. вбачається, що ринкова вартість
останнього станом на час виконання
дослідження (вересень 2013 року)
становить 45529 гривень, що перевищує
двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а тому договір купівлі-
продажу спірного автомобіля слід було
вчиняти в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК).

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилався на те, що 02 квітня 2010 року він
уклав в усній формі із третьою особою
ОСОБА_6, який в свою чергу діяв від імені
власника ОСОБА_5 та в його інтересах
договір купівлі-продажу автомобіля,
однак не посвідчили його нотаріально.
Проте позивач отримав у користування
вищезазначений автомобіль з правом
повного ним розпорядження згідно
генеральної довіреності (а.с. 7).

На підставі виданої довіреності у
позивача виникли права і обов'язки, що
випливали саме із змісту довіреності, а
саме: керування транспортним засобом,
експлуатація, продаж,і т.д., а не
придбання спірного автомобіля,
оскільки за договором на
представництво сторона, якій передано
майно, права власності на нього не
набуває і діє від імені власника цього
майна.

За змістом положень глави 17 ЦК України
довіреність не є правочином, що
породжує право власності у повіреної
особи. Визнання факту укладення
договору купівлі-продажу
транспортного засобу за наявності не
скасованої довіреності на право
керування спірним автомобілем
суперечить змісту закону, що регулює
спірні правовідносини.

В матеріалах справи відсутній договір
купівлі-продажу автомобіля, вчинений у
письмовій формі, підписаний обома
сторонами продавцем і покупцем,
засвідчений підписом відповідної
посадової особи, що скріплений
печаткою, який би містив всі істотні
умови, необхідні для чинності такого
договору купівлі-продажу, як того
вимагають норми статей 202, 203, 207, п. 3
ст.208, ст.ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України,
п.8 Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілей, причепів, напівпричепів,
мотоколясок, інших прирівняних до них
транспортних засобів та мопедів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
N 1388 (далі-Порядок).

Вбачається, що спірний автомобіль
згідно п.п.7, 8, 41, 43 вищезазначеного
Порядку не знятий з обліку в органах
ДАІ, залишається зареєстрованим за
ОСОБА_5, що видно з свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу №
НОМЕР_3 (а.с. 27), заява від останнього про
зняття з обліку автомобіля не
подавалась і його огляд органами ДАІ не
здійснювався.

Така заява не надходила і від позивача,
який згідно з довіреності має на те
повноваження. Сторони не вжили усіх
заходів, передбачених актами
цивільного законодавства щодо
купівлі-продажу спірного автомобіля, а
тому позивач не набув на нього права
власності.

Суд критично оцінює розписку та
додаток № 1 до розписки (а.с. 9-10)
оскільки їх природа виникнення
суперечить між собою, так як з першої
розписки вбачається, що ОСОБА_5 продав
дане авто ОСОБА_6 24.07.2013 року та не
вказано суму коштів, за яку здійснено
продаж авто, а відповідно до додатку до
розписки датованої того ж числа ОСОБА_5
отримав від ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4
7100 гривень за продаж автомобіля, що в
свою чергу можна припускати, що кошти
були сплачені за надання певних послуг,
а ніяк не купівлю авто.

Крім того, судом встановлено, що на
виконанні у відділі ДВС Кіцманського
РУЮ Чернівецької області перебували
виконавчі документи про стягнення з
ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» в сумі 969651,66 грн., та на
користь управління ПФУ в загальній
сумі 4632,15 грн. Державним виконавцем у
відповідності до ст. 17, 19, 20, 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
було відкрито виконавче провадження та
надано термін для добровільного
виконання. Оскільки боржник у
добровільний термін не погасив
заборгованість, було надіслано запити
до організацій, що реєструють майновий
стан громадян.

В свою чергу з супровідної направленої
з ДВС до УДАІ УМВС України в
Чернівецькій області та постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 2010 року
вбачається, що накладено арешт на
рухоме майно ОСОБА_5

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче
провадження», п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
серпня 1976 року із змінами «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Підставами на визнання права на
звільнення майна з-під арешту можуть
бути: право власності на описане майно
або право володіння ним.

Оскільки довіреність на право
розпорядження автомобілем та розписки
не свідчить про укладення сторонами
договору купівлі-продажу автомобіля і
не породжує права власності, у зв'язку з
цим права позивача при накладенні
арешту на спірний автомобіль порушені
не були.

Таким чином суд приходить до висновку,
що визнання договору купівлі - продажу
даного авто, що належить на праві
власності ОСОБА_5, суперечить закону,
дії державного виконавця щодо
накладення арешту на згаданий
автомобіль є законними, підстави для
зняття арешту з вказаного автомобіля
відсутні, а тому в задоволенні позову
слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
Главою 17, 54, ст.ст. 202, 203, 206, 207, 208, 328, 626, 638,
655 ЦК України, ст. 60 ЗУ «Про виконавче
провадження», п.8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року N 1388, ст.ст.10, 11, 60, 174,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
відділу державної виконавчої служби
Кіцманського районного управління
юстиції, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про
визнання права власності на майно,
виключення з акту опису майна та
звільнення з-під арешту, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Кіцманський районний суд протягом 10-ти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: