Справа № 452/1771/14
Головуючий у 1 інстанції: Кравців
Провадження № 22-ц/783/7169/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я.,Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 25 вересня
2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 25 вересня
2014 року позов ОСОБА_3 до Відділу
державної виконавчої служби
Самбірського міськрайонного
управління юстиції Львівської області
та ОСОБА_2 про визначення
заборгованості за аліментами
задоволено повністю.

Визнано нечинним проведений 12
червня 2014 року відділом державної
виконавчої служби Самбірського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області розрахунок
заборгованості на підставі
виконавчого листа, виданого 22 жовтня 2012
року, про стягнення з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_2 аліментів на дитину, згідно
якого заборгованість становить 1 465
гривень 19 копійок.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи. Вказує,
що 1600 гривень, які сплачені позивачем
протягом грудня 2013 року - січня 2014 року
були надані ним в якості подарунка
дитині на свята та додатковою
матеріальною допомогою, що підтвердив
і сам позивач, а тому не могли бути
зараховані державним виконавцем в
рахунок погашення заборгованості за
аліментами. Стверджує, що судом не було
витребувано у ВДВС матеріалів
виконавчого провадження про стягнення
з позивача аліментів у рамках якого
було вчинено оскаржуваний розрахунок.
Зазначає, що позивач звернувся до суду
з позовом про визнання розрахунку
заборгованості по аліментах в порядку
позовного провадження, хоча такий був
зроблений в порядку виконання рішення
суду про стягнення аліментів, відтак
суд безпідставно відмовив у
задоволенні її клопотання про закриття
провадження у справі, оскільки цей спір
в порядку позовного провадження
розгляду не підлягає. Крім того,
апелянт вказує, що чеки, надані
позивачем не можуть бути належними та
допустимими доказами по справі,
оскільки не містять інформації про
призначення платежу, а саме в них не
вказано, що такі сплачені на погашення
заборгованості по аліментах. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення апелянта на підтримання
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов`язані утримувати дитину до
досягнення повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим
міським відділом державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби ЛМУЮ. Батьківство ОСОБА_3 щодо
дитини - сина ОСОБА_4, встановлено
рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 22.10.2012 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 04.03.2013 року. Цим
же рішенням ухвалено стягувати з
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 а
розмірі 1/4 частки від заробітку
(доходу). Але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Щомісячно до його повноліття,
починаючи з 29.03.2012 року.

Як вбачається з довідки від 12.06.2014 року
№ на виконанні у ВДВС Самбірського
МРУЮ Львівської області знаходиться
виконавчий лист № 1309/3086/12, виданий 22
жовтня 2012 року Залізничним районним
судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3
в користь ОСОБА_2 аліментів на сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

ВДВС Самбірського МРУЮ Львівської
області проведено розрахунок
заборгованості по аліментах та станом
на 31 травня 2014 року така заборгованість
визначена вв розмірі 1 465 гривень 19
копійок, що оспорюється позивачем
(а.с.3).

Відповідно до ст. 195 СК України:

1. Заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від
заробітку(доходу), визначається
виходячи з фактичного заробітку
(доходу), який платник аліментів
одержував за час, протягом якого не
провадилося їх стягнення;

2. Якщо платник аліментів не працював на
час виникнення заборгованості, але
працює на час визначення її розміру,
заборгованість визначається із
заробітку(доходу) який він одержує;

3. Якщо платник аліментів не працював на
час виникнення заборгованості і не
працює на час визначення її розміру,
вона обчислюється виходячи із
середньої заробітної плати працівника
відповідної кваліфікації або
некваліфікованого працівника для
даної місцевості;

4. Розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Доводи апеляційної скарги, що даний
спір в порядку позовного провадження
розгляду не підлягає є безпідставними,
тому що ОСОБА_3, не погоджуючись з
розрахунком заборгованості по
аліментах, проведеним державним
виконавцем, звернувся до суду з
відповідним позовом, тобто в даному
випадку існує спір про право. Крім того,
за правилами Розділу VII ЦПК України,
предметом скарги можуть бути лише
процесуальні рішення та дії державних
виконавців, а у даному випадку спір
щодо розміру заборгованості підлягає
розгляду судом на підставі вимог ч.4 ст.
195 СК України у позовному провадженні.

Як вірно встановив суд, ОСОБА_3
оспорюючи розрахунок державного
виконавця, проведеного ним станом на 31
травня 2014 року з сумою заборгованості 1
465 гривень 19 копійок посилався на те, що
державним виконавцем не враховані суми
сплачених ним аліментів у період
грудня 2013 - січня 2014 року.

Із чеків № 1815 від 03.12.2013 року, №
54843 від 11.12.2013 року, № 2258 від
02.01.2014 року та № 0747 від 25.01.2014 року
вбачається, що на картку за номером
НОМЕР_2 ОСОБА_3 були перераховані
грошові кошти в загальній сумі 1 600
гривень (а.с. 16).

Однак, такі дійсно не зараховані в
оспорюваному розрахунку у сплату
заборгованості по аліментах. Між тим,
ОСОБА_2 не заперечується, що кошти в
сумі 1 600 гривень в грудні 2013 року та в
січні 2014 року вона отримала, проте не
вважає їх погашенням заборгованості по
аліментах.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції
вірно встановлено, що зазначені кошти
були сплачені позивачем в рахунок
сплати ним аліментів, а доводи ОСОБА_2
висновків суду не спростовують.

Так, посилання ОСОБА_2 на те, що ці кошти
є подарунками дитині та сплатою
додаткових коштів на її утримання не
знайшли свого підтвердження. Як
пояснив ОСОБА_3, зазначені кошти ним
сплачувались саме на погашення
заборгованості по аліментах, тобто він
сам визначив призначення платежів,
проведених ним та просив, у своїх
заявах на адресу ВДВС Самбірського
МРУЮ Львівської області від 28.01.2014 року
та 10.02.2014 року, тобто ще до виникнення
спору, вказані кошти зарахувати в
рахунок погашення заборгованості по
оплаті аліментів (а.с. 15, 17, 18), яка станом
на 01.12.2013 року становила 1 353 гривні 04
копійки., а за грудень 2013 та січень 2014
року ВДВС додатково нараховано
аліменти в розмірі 1 076 гривень 00
копійок.

Відсутність в квитанціях посилання на
те, що сплачені кошти є аліментами не
свідчить, що вони мали характер дарунку
чи є додатковою матеріальною
допомогою, оскільки сам платник
визначив їх як сплата аліментів
(заборгованості по аліментах). Крім
того, на той час ОСОБА_3 не працював та
йому було відомо про існуючу
заборгованість по аліментах, доводи
ОСОБА_2 щодо дарунків чи додаткової
матеріальної допомоги категорично
заперечив, а відтак її пояснення з
цього приводу є лише припущенням,
недоведеним матеріалами справи.

В разі виникнення потреби в додаткових
витратах на лікування дитини ОСОБА_2 не
позбавлена можливості звернутись до
суду з відповідним позовом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Разом з тим, апелянт до апеляційної
скарги не долучила та не представила в
судове засідання апеляційної
інстанції жодних інших належних та
допустимих доказів, в розумінні вимог
ст. 60 ЦПК України, що підтверджують
вимоги, зазначені нею у скарзі, таких не
встановила і колегія суддів.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, подані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують. Рішення в частині
стягнення судових витрат не
оскаржується.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 25 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: