РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р. Володимир-Волинський
міський суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря Павлович Ю.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Володимир-Волинського міського суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовом до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що він є
квартиронаймачем АДРЕСА_1. Згідно
рішення виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради №29
від 27.01.2005 р. за ним закріплене право на
дане житло у зв»язку з позбавленням
батьківського піклування з 11.08.2003 р..
квартиронаймачем даної квартири була
його мама ОСОБА_4, котра померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У даній квартирі зареєстрована
відповідач, котра з 2003 р. не проживає у
ній, оскільки переїхала на інше
постійне місце проживання.

На підставі ст. 107 ЖК України просить
визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації по
вищевказаній адресі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, в обґрунтування надав
пояснення аналогічні тим, що викладені
у позові. Просить позов задовольнити
повністю.

Представник позивача ОСОБА_2 просив
позов задовольнити, в обґрунтування
надав пояснення такі ж як в позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнала. Пояснила, що дане
житло було надано її батькові і вона
вселилась та була зареєстрована як
член сім»ї наймача. Іншого постійного
житла не має, оскільки її чоловік,
котрий зловживає алкоголем, вигнав її
із будинку, який належить йому на праві
приватної власності. Вона проживає у
спірній квартирі і ніколи не вибувала з
цього помешкання на інше постійне
місце проживання. У даній квартирі є її
особисті речі. Вона здійснює оплату за
надання житлово-комунальних послуг.
Просить відмовити у задоволенні
позову, оскільки не має іншого житла.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши і оцінивши всі докази в
сукупності, суд приходить до висновку,
що слід відмовити у задоволенні позову
з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем
квартири по АДРЕСА_1. У даній квартирі
також зареєстрована ОСОБА_3, котра є
тіткою позивача. Дані обставини
підтверджуються довідкою про
зареєстрованих осіб.

Обґрунтовуючи позовні
вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що у 2003 р.
ОСОБА_3 вибула на постійне місце
проживання в АДРЕСА_2.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 107 ЖК
України у разі вибуття наймача та
членів його сім»ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 11 постанови від 12
квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" наймач або
член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає
право користування жилим приміщенням з
дня вибуття, незалежно від пред'явлення
позову про це.

На ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах,
розписках, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

На підтвердження обставини вибуття
ОСОБА_3 із спірного приміщення позивач
надав акт перевірки ЖЕК №1 від 26.01.2012 р.
згідно якого ОСОБА_3 не проживає у даній
квартирі з 2003 р. та акт від 17.10.2012 р.,
14.11.2013 р., згідно яких відповідач не
проживає у цьому приміщенні більше 6
місяців.

При цьому, з пояснень ОСОБА_3
встановлено, що вона ніколи не вибула
із спірного помешкання на інше
постійне місце проживання, у цьому
житлі є її особисті речі. На даний час
вона проживає у даній квартирі. Іншого
житла у неї немає. Інтересу до даного
житла не втрачала, оскільки постійно
проводить оплату за житлово-комунальні
послуги, приходила у дану квартиру.

Дані доводи відповідача
підтверджуються квитанціями за 2011 р. -
2013 р. згідно яких ОСОБА_3 протягом цих
років постійно проводить оплату за
надання житлово-комунальних послуг по
АДРЕСА_1.

Крім цього, з дослідженого судом
рішення Володимир-Волинського
міського суду від 10.06.2011 р., котре
набрало законної сили встановлено, що
ОСОБА_3 з 2003 р. по 2011 р. не проживала у
спірній квартирі з поважних причин,
протягом цих років здійснювала оплату
житлово-комунальні послуги, приходила
у дане помешкання. Згідно ст. 61 ЦПК
України дані обставина не підлягають
доказуванню.

Також допитані свідки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 підтвердили, що ОСОБА_3
періодично приходить у спірну
квартиру.

В свою чергу, свідок ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили доводи
відповідача, зокрема, що ОСОБА_3
проживає у цій квартирі.

Зважаючи на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_3
здійснюючи оплату за
житлово-комунальні послуги, приходячи
у спірну квартиру і проживаючи на даний
час там, ніколи не втрачала і на
теперішній час не втратила інтерес до
цього житла та спростовує твердження
позивача про її вибуття на інше
постійне місце проживання.

При цьому, пояснення надані свідком
ОСОБА_10, ОСОБА_11 не підтверджують
доводів позивача, оскільки обставини
не проживання ОСОБА_3 у спірній
квартирі їм стали відомі зі слів
ОСОБА_5, ОСОБА_12 при складанні актів
обстеження, котрі будучи допитанні в
судовому засіданні як свідки
підтвердили, що ОСОБА_3 періодично
приходить у дану квартиру.

Пояснення свідка ОСОБА_13 суд оцінює
критично, оскільки з його слів
всатновлено, що він перебуває у
неприязних відносинах з ОСОБА_3, а також
факт не проживання відповідача. у
спірній квартирі та переїзд на інше
постійне місце проживання йому відомо
лише від позивача ОСОБА_1, котрі не
відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищенаведеними доказами.

Відповідно до п.6 ст.29 Цивільного
кодексу України, фізична особа може
мати кілька місць проживання. Це
означає, що особа є вільною у виборі
місця проживання і фактично може
проживати у різних місцевостях, проте
офіційно може бути зареєстрованою лише
за одним місцем проживання.

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач всупереч вищенаведених норм не
довів обставину вибуття ОСОБА_3 із
спірного помешкання на інше постійного
місце проживання.

Оцінивши всі докази в сукупності з
точки зору належності та допустимості,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_3
здійснюючи оплату за
житлово-комунальні послуги та
приходячи у спірну квартиру, не
втратила інтерес до цього житла,
протягом тривалого часу не прожавала у
даній квартирі з поважних причин, на
даний час проживає у цьому житлі, а
також не доведеність позивачем
належними та допустимими доказами
обставину вибуття ОСОБА_3 із спірного
місця проживання на інше постійне
місце проживання, тому відсутні
підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
ст. 107 ЖК України суд,-

в и р і
ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через
Володимир-Волинський міський суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя
А.А.
Каліщук