Справа №127/9194/14-ц
Провадження № 2/127/3681/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Федчишина
В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Вінницької міської ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування,
-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулась ОСОБА_3 з
позовом до Вінницької міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача -
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про його смерть НОМЕР_1, виданим
Вінницьким міським відділом ЗАГС 19.03.1987
року. На день його смерті померлий
проживав та був зареєстрований в
АДРЕСА_1. ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_5
проживала разом з ним в АДРЕСА_1, хоч і
була зареєстрована в сусідньому
будинку. Батько позивачки був уже в
віці та до того ж дуже хворів, а тому
йому був потрібний постійний догляд, що
позивач і робила. Після смерті ОСОБА_5
позивачка ОСОБА_3 не зверталась до
нотаріальної контори за отриманням
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Так як вона проживала на день
смерті батька разом з ним і вела
спільне господарство, то відповідно до
ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) ОСОБА_3
вважається такою, що прийняла спадщину
після смерті свого батька ОСОБА_5 На
даний час у позивача виникла
необхідність оформити свідоцтво про
право власності на спадкове майно.
Проте, відповідно до постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 04.03.2014 року № 676/02-31 державний
нотаріус Першої Вінницької державної
нотаріальної контори у видачі
свідоцтва про право на спадщину
відмовила, так як у померлого ОСОБА_5
відсутній правовстановлюючий документ
на вищезазначене спадкове майно. За
свого життя померлий ОСОБА_5 не
звертався до відповідних органів і не
отримував документів, які б
підтверджували його право власності на
частку вищезазначеного будинку. Однак,
в погосподарській книзі міститься
запис про право власності на ? частку
спірного будинку за ОСОБА_6 та на ?
частку цього ж будинку за ОСОБА_5 В
технічному паспорті на житловий
будинок індивідуального житлового
фонду, виданому Вінницьким обласним
об'єднаним бюро технічної
інвентаризації 11.07.1992 року в
співвласниках будинку зазначений
ОСОБА_5 В довідці-характеристиці,
виданій КП «Вінницьке обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» 07.07.2008 року ОСОБА_4 для
оформлення спадщини після смерті її
матері ОСОБА_7, в співвласниках
зазначений ОСОБА_5 та вказано, що
реєстрація права власності не
проводилась. В даному випадку ОСОБА_3 є
спадкоємицею за законом ОСОБА_5 і
відповідно до вимог ст. 549 ЦК України
спадщину прийняла.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогою про
визнання за ОСОБА_3 права власності в
порядку спадкування на ? частку
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 29.05.2014 року до участі у
справі було залучено в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
аргументуючи мотивами, викладеними в
позовній заяві та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав і просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача ОСОБА_4 в судове засідання
повторно не з'явилась, хоча належним
чином була повідомлена про час і місце
розгляду справи. Причини неявки суду не
повідомлено.

По справі встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2, виданого Шереметською
сільською радою Вінницького району
Вінницької області 20.01.1950 року запис №
9, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
записані ОСОБА_5 та ОСОБА_8. (а.с. 6)

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, виданого Вінницьким міським
відділом ЗАГС, ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниці, про що 19.03.1987
року зроблено відповідний запис № 543.
(а.с. 5)

Першою вінницькою державною
нотаріальною конторою позивачу було
відмолено у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на ? частку
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться в АДРЕСА_1, що належить її
батькові ОСОБА_5, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки реєстрація права
власності за ОСОБА_5 не проводилась.
(а.с. 19)

Судом встановлено, що відповідно до
Спадкового реєстру та алфавітних книг
спадкових справ спадкоємці померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до нотаріальних
контор та приватних нотаріусів не
звертались, спадкова справа не
заводилась. Дана обставина
підтверджується відповіддю № 2621/01-16
від 01.08.2014 року Першої вінницької
державного нотаріальної контори на
запит суду. (а.с. 62)

В судовому засіданні було оглянуто та
досліджено матеріали
інвентаризаційної справи № 18312 на
об'єкт нерухомого майна, розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

При огляді даної інвентаризаційної
справи судом було встановлено, що право
власності на ? частку житлового будинку
з прибудовами, господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
в АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого на підставі
рішення виконкому Вінницької міської
ради № 1406 від 09.06.2011 року.

Зокрема, з матеріалів
інвентаризаційної справи було
встановлено, що в проваджені
Вінницького міського суду Вінницької
області перебувала цивільна справа №
127/21363/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права власності в порядку
набувальної давності. Проте, дані
обставини а ні позивачем, а ні
представником позивача суду
повідомлені не були.

В судовому засіданні було оглянуто і
досліджено матеріали вище вказаної
цивільної справи і встановлено, що по
даній справі 06.11.2013 року було ухвалено
рішення Вінницьким міським судом
Вінницької області, яким в задоволенні
позову було відмовлено. Дане рішення
суду набрало законної сили згідно
ухвали апеляційного суду Вінницької
області від 19.12.2013 року.

Так, вище зазначеними судовоми
рішеннями було встановлено, що з 1995
року до даного часу ОСОБА_4 безперервно,
добросовісно, відкрито користується
спірною ? часткою житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (здійснювала
ремонтні роботи для підтримання
будинку у належному стані, утримувала
його тощо, оскільки ОСОБА_3 не вчиняла
відповідних дій, не цікавилася
спадковим майном). Згідно довідки
квартального комітету мікрорайону
«Пирогово» від 18.10.2013 року № 1176 ОСОБА_3,
1950 р.н., яка проживає за адресою:
АДРЕСА_2, дійсно на день смерті ОСОБА_5
проживала разом з ним за адресою:
АДРЕСА_1, та вели спільне господарство.
У довідці ж квартального комітету
мікрорайону «Пирогово» № 1245, виданій
04.11.2013 року, зазначено, що ОСОБА_3, 1950 р.н.,
яка проживає за адресою: АДРЕСА_2,
дійсно на день смерті батька ОСОБА_5-
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали разом та були
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, та
вели спільне господарство. Суд
критично оцінив вищевказані довідки,
оскільки їх зміст є суперечливим - у
довідці від 18.10.2013 року № 1176 зазначено,
що ОСОБА_3 проживала разом із батьком
ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, а у довідці
від 04.11.2013 року № 1245 вже вказано, що
ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована
разом з батьком ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1. Також суд звернув увагу на те,
що у довідці квартального комітету
мікрорайону «Пирогово» № 1245 від 04.11.2013
року вказано, що ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, тоді як він помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що додатково вказує на те,
що зазначені у вказаній довідці факти
не відповідають дійсності. Окрім того,
зазначені у довідці квартального
комітету мікрорайону «Пирогово» № 1245
від 04.11.2013 року факти, спростовуються
довідкою адресно-довідкового
підрозділу УДМС України у Вінницькій
області та відміткою на стор. 11
паспорту громадянина України ОСОБА_3
серії НОМЕР_3, виданого 23 грудня 1999 року
Ленінським РВ УМВС України у
Вінницькій області, у яких зазначено,
що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована в
в АДРЕСА_2 з 25.05.1974 року. Отже, ОСОБА_3 не
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5
за вимогами ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963
року), а тому спадкове майно перейшло до
держави.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, як те вбачається з
позовної заяви та наданих поясненнях
представником позивача в судовому
засіданні, підставою для звернення до
суду стало саме те, що позивач прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки
на час її відкриття проживала із
спадкодавцем.

Докази, надані позивачем на
підтвердження позовних вимог, зокрема:
погосподарська книга (а.с. 4),
довідка-характеристика № 8072 від 07.07.2008
року, видана КП «Вінницьке обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» (а.с. 8), технічний
паспорт на житловий будинок
індивідуального житлового фонду,
інвентаризаційний № 18312, виданий
Вінницьким обласним об'єднаним бюро
технічної інвентаризації 11.07.1992 року за
реєстраційним № 17297 (а.с. 9-12), довідка №
1176 від 18.10.2013 року, видана квартальним
комітетом «Пирогово» (а.с. 13) - були
предметом дослідження в цивільній
справі № 127/21363/13-ц.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
рішеням Вінницького міського суду
Вінницької області по цивільній справі
№ 127/21363/13-ц від 06.11.2013 року, не
потребують доказування. Окрім того,
судом прийнято до уваги, що сторонами
по справі під час судового розгляду
даної цивільної справи не було
спростовано обставини, які встановлені
рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області по цивільній справі
№ 127/21363/13-ц від 06.11.2013 року, а судом не
встановлено, що обставини у справі, що
розглядається є інакшими, ніж
встановлені під час розгляду іншої,
вище зазначеної справи.

Часом відкриття спадщини визначається
день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР в
редакції 1963 року).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (у редакції
1963 року), визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини; зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції
1963 року) спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки
воно не змінено заповітом. Якщо немає
спадкоємців ні за законом, ні за
заповітом, або жоден з спадкоємців не
прийняв спадщини, або всі спадкоємці
позбавлені заповідачем спадщини,
майно померлого за правом
спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року) спадкове майно за
правом спадкоємства переходить до
держави, якщо ні один із спадкоємців не
прийняв спадщини.

Також, судом прийнято до уваги, що на
час відкриття спадщини в період
чинності ЦК УРСР його нормами було
передбачено певні дії, які свідчили про
прийняття спадщини, у тому числі
прийняття спадщини шляхом вступу у
володіння та управління спадковий
майном (фактичне прийняття спадщини).
Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було
встановлено, що спадкове майно за
правом спадкоємства переходить до
держави, якщо жоден із спадкоємців не
прийняв спадщину. ЦК УРСР не
обмежувався строк для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом або заповітом, у тому числі й
для держави. Тому якщо упродовж
встановленого шестимісячного строку
ніхто зі спадкоємців за законом або за
заповітом не прийняв спадщину,
вважається, що спадщина переходить до
держави. На що також, було звернуто
увагу Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13
від 16.05.2013 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування» і в ухвалі апеляційного
суду Вінницької області від 19.12.2013 року
по справі № 127/21363/13-ц.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що в задоволені
позову слід відмовити, оскільки він є
необґрунтованим і недоведеним
належними та допустимими доказами.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК
України судовий збір в сумі 243, 60
гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 524, 525, 549, 555 ЦК УРСР (в редакції 1963
року), ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10,
11, 57-60, ч. 3 ст. 61, ст.ст. 88, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування на ? частку житлового
будинку з відповідною часткою
господарських будівель, що знаходиться
по АДРЕСА_2 - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: