Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5343/14 Головуючий у 1
інстанції: Солодовніков Р.С.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Куйбишевського районного суду
Запорізької області від 28 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення від права на
спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення
від права на спадкування, в якому
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
дядько ОСОБА_5, після смерті якого
залишилося нерухоме майно у вигляді
житлового будинку, квартири та
земельної ділянки. Позивач є
спадкоємцем ОСОБА_5 за правом
представлення другої черги замість
його сестри ОСОБА_6, а за родинним
зв'язком є його племінницею. Відповідач
є дочкою спадкодавця, яка припинила
будь-які відносини та спілкування зі
спадкодавцем з 1982 року. З того часу
відповідач жодного разу не
телефонувала спадкодавцеві, не
приїздила в гості, не цікавилась його
життям, не надавала жодної допомоги
батьку, з урахуванням тої о, що він був у
безпорадному стані (інвалідом) та
потребував постійного піклування.
ОСОБА_5 був інвалідом другої групи,
пенсіонером, хворів на тяжкі хвороби, а
також в нього було ампутовану ногу.
Зважаючи на його безпорадний стан, він
постійно потребував сторонньої
допомоги, яку надавала йому позивач та
її діти. Відповідач, в свою чергу, є
молодою, здоровою особою, яка могла
надавати таку допомогу спадкодавцю,
тобто мала місце її умисна
бездіяльність. Однак відповідач
претендує на спадщину. Тривалий час
позивач та члени її родини надавали
допомогу спадкодавцеві - готували йому
їжу, повністю обслуговували, прибирали,
купувала медикаменти, всяко
підтримували.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просила суд усунути
відповідача від права на спадкування.

Рішенням Куйбишевського районного
суду Запорізької області від 28 жовтня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування"
правило абзацу 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України
стосується особи, яка зобов'язана була
утримувати спадкодавця згідно з
нормами СК України. Факт ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи. При
цьому слід враховувати поведінку
особи, розуміння нею свого обов'язку
щодо надання допомоги, її необхідність
для існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Таким чином, під безпорадним станом
слід розуміти безпомічність особи,
неспроможність її своїми силами через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
фізично чи матеріально самостійно
забезпечити умови свого життя, у
зв'язку з чим ця особа потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Отже, ухилення характеризується
умисною формою вини.

Ураховуючи наведене, вирішуючи такі
справи суд повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному
настанні наведених обставин і
доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємець може бути
усунений від спадкування.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Аналогічним
чином питання обов'язків доказування і
подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за
якою кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість будь-яких доказів умисного
ухилення відповідачки від надання
допомоги спадкодавцю позивач не
надала.

Це було враховано судом першої
інстанції. Позивач є спадкоємцем
другої черги за законом за правом
представлення як племінниця
спадкодавця замість своєї матері, яка
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть. Відповідач є спадкоємцем
першої черги як дочка спадкодавця.

Судом першої інстанції зроблений
правильний висновок про те, що ухилення
особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в її умисних діях чи
бездіяльності, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю а
також суд ретельно з'ясовував питання
про те, чи потребував спадкодавець
допомоги від спадкоємця.

Зокрема, суд встановив, що
спадкодавцеві 20 січня 1995 року
встановлена друга група інвалідності
по загальному захворюванню, через
хворобу обох тазостегнових суглобів та
хворобу серця.

Натомість приблизний час між початком
захворювання і смертю становить 22 роки.

Протягом цього часу, незважаючи на
ампутацію ноги у 2011 році, не було надано
доказів на підтвердження безпорадного
стану спадкодавця.

Так, в 2011 році дійсно спадкодавець
через операцію деякий час потребував
допомоги, однак за допомогою до дочки -
відповідачки не звертався, згодом
проходив періодичні огляди та
протипоказань для керування
автотранспортом не мав. При цьому
після ампутації ноги купив за
соціальною знижкою автомобіль GELLY з
ручним керуванням, яким керував
принаймні один раз на тиждень, останній
раз за 1-2 тижні до смерті.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правильно зазначив, що не
підтверджені доводи представників
позивача про те, що безпорадний стан
спадкодавця тривав півтора - два роки,
тобто з моменту ампутації ноги у 2011
році та до смерті останнього.

Не заперечуючи проти тієї обставини, що
не допомагала батькові, відповідач
разом з тим пояснила, що відносини між
ними припинилися ще за часів її
неповноліття та батько ніколи не
звертався до неї за допомогою. При
цьому спадкодавець мав добре
матеріальне становище, отримував
високу пенсію (за віком і за
інвалідністю), мав грошові накопичення,
купував побутову та електронну
техніку, комп'ютер, автомобіль з ручним
керуванням, тобто матеріальної
допомоги ця особа не потребувала.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що в ході
розгляду справи не встановлено
наявність умисних дій чи бездіяльності
відповідача, спрямованої на ухилення
від обов'язку забезпечити підтримку та
допомогу своєму батькові, як не
доведено і знаходження спадкодавця у
безпорадному стані.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду
Запорізької області від 28 жовтня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: