АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/4256/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/399/14
Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»

на ухвалу Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 10 грудня
2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1, в
якому просив стягнути із відповідача
заборгованість по кредитному договору
на загальну суму 1 322,73 грн. та судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

Ухвалою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 10 грудня
2013 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором залишено без
розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її
в апеляційному порядку оскаржив
позивач ПАТ «Дельта Банк», який,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив ухвалу скасувати та передати
справу до суду першої інстанції для
розгляду справи по суті.

Вказує, що позовна заява містила
клопотання про розгляд справи без
участі представника банку.

Вважає, що оскільки районний суд не
постановляв ухвали щодо надання банком
додаткових доказів на обґрунтування
позовних вимог, тому перешкод для
розгляду справи не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Залишаючи без розгляду позовну заяву
ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції
виходив з того, що представник позивача
у судове засідання не з'явися повторно,
будучи повідомленим про дату, час,
місце розгляду справи, про причину
неявки у судові засідання позивач не
повідомляв, заяви про перенесення
розгляду справи без участі свого
представника не надавав, при цьому явка
представника позивача була визнана
обов'язковою, наслідки невиконання
відповідного припису роз'яснено.

Проте погодитись із даними висновком
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання позивача, повідомленого
належним чином, якщо від нього не
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності, суд залишає позовну
заяву без розгляду.

Неможливість розгляду справи у даному
конкретному випадку диктується
втратою позивачем інтересу до справи.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, в позовній заяві представник
позивача просив розглядати справу у
його відсутність, а після
постановлення ухвали про визнання явки
представника позивача обов'язковою,
останній не з'явився у судове засідання
лише раз - 10 грудня 2013 року.

Колегія суддів вважає за необхідне
зауважити, що Європейський суд з прав
людини у своїй прецедентній практиці
виходить із того, що положення пункту 1
статті 6 та 13 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
гарантує кожному право подати до суду
будь-який позов, що стосується його
цивільних прав і обов'язків та кожен
має право на ефективний засіб
юридичного захисту. Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» та Протоколи до неї є складовою
національного законодавства України.

Суддя першої інстанції, постановляючи
ухвалу, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, дійшов
помилкового висновку, що представник
позивача повторно не з'явився до суду
без поважних причин, не подавши заяву
про розгляд справи у його відсутність,
чим порушив гарантовані права позивача
щодо ефективного засобу юридичного
захисту та справедливого судового
розгляду в такому його елементі, як
право доступу до суду для захисту
порушених прав чи інтересів, що є
неприпустимим та порушує принципи
діяльності судової влади, яка повинна
забезпечувати рівні права всіх осіб,
чиї інтереси так чи інакше зачіпає
судова діяльність.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції не мав достатніх
підстав, передбачених ч.3 ст.169 ЦПК
України для залишення позовної заяви
без розгляду, а тому оскаржувана ухвала
підлягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Також встановлено, що банк при подачі
апеляційної скарги не оплатив її
судовим збором.

У відповідності до роз'яснень,
викладених у пункті 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» від 24.10.2008 року
№12, у разі виявлення при судовому
розгляді справи неповної сплати суми
судового збору стягнення недоплачених
сум проводиться з відповідної особи
при ухваленні судового рішення.

Таким чином з ПАТ «Дельта Банк» на
користь держави належить стягнути 114,7
грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.,4 ч.1 ст. 311,
ст.ст. 314,315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 10 грудня
2013 року - скасувати.

Справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором - повернути до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на користь
держави 114,7 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Т.О. Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук