Справа № 1304/9968/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4120/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Тропак О.В.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх
представника ОСОБА_4, представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 26 квітня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції,
спеціалізованого Державного
підприємства «Укрспец'юст», Львівської
обласної філії Міністерства юстиції
України, ліквідатора СДП «Укрпец'юст»
Міністерства юстиції України
Арбітражної керуючої - ОСОБА_16, ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_8, обласне Комунальне
підприємство ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, орган опіки та
піклування Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради,
про визнання недійсними прилюдних
торгів з реалізації арештованого
майна, договору купівлі-продажу з
прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1 від
17.02.2003 року, свідоцтва про придбання
арештованого нерухомого майна, а саме,
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, що посвідчене
20.02.2003 року приватним нотаріусом
ОСОБА_11 за реєстровим номером 755,
витягу про реєстрацію права власності,
на вказану квартиру, виданого ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО» на ім»я ОСОБА_5, визнання за
ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
приведення сторін у попереднє
становище.

В обґрунтування позову посилалися на
те, що всупереч вимогам законодавства
державним виконавцем ВДВС Галицького
РУЮ м. Львова проведено продаж з
прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1, що
належала на праві спільної сумісної
власності позивачам, а також ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 в порядку виконання рішення
Галицького районного суду м. Львова від
28 листопада 2000 року про солідарне
стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_12 боргу в сумі 47340 грн.
Позивачі зазначали, що дії
відповідачів з продажу спірної
квартири були неправомірними, оскільки
особисто вони перед ним жодних
боргових зобов'язань не мали. Крім того,
відчуження вказаної квартири
відбулося без отримання згоди органу
опіки та піклування, з огляду на те, що
ОСОБА_3 на момент продажу зазначеної
квартири був неповнолітнім. Вказували,
що організатор торгів - СПД
«Укрспец'юст» та ВДВС Галицького РУЮ м.
Львова реалізовуючи зазначену
квартиру з прилюдних торгів не
дотрималися цілої низки вимог, що були
передбаченні чинним на той час
законодавством, а саме: не надали
можливості ознайомитись з
матеріалами виконавчого провадження;
не повідомили про те, що вказана
квартира виставляється на прилюдні
торги та про час їх проведення; оцінка
квартири була проведена без її
попереднього огляду і не за ринковими
цінами, що були встановлені на час
продажу; державний виконавець не
повідомив про стартову ціну продажу
зазначеної квартири, з огляду на це
позивачі не змогли вчасно оскаржити
його дії. На неправомірність
зазначених дій відповідачів вказує
зокрема рішення Галицького районного
суду м. Львова від 07 червня 2007 року, яким
було визнано недійсним договір застави
вказаної квартири, а також постанова
Галицького районного суду м. Львова від
12 травня 2009 року, якою було визнано дії
Галицького ВДВС Львівського МУЮ по
реалізації вказаної квартири
протиправними та скасовано акт
державного виконавця про проведення
прилюдних торгів з реалізації спірної
квартири. Зважаючи на викладені
обставини, позивачі звернулися з
вказаним позовом за захистом свої
порушених прав.

Справа неодноразово розглядалася
судами різних інстанцій.

Рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 25.05.2010 р. позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 24 січня 2011 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення
Галицького районного суду м. Львова від
25 травня 2010 року, яким позов задоволено
- скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Галицького
районного відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції,
спеціалізованого державного
підприємства „Укрспецюст", Львівської
обласної філії Міністерства юстиції
України, ліквідатора СДП „Укрспецюст",
арбітражної керуючої ОСОБА_16, ОСОБА_5, з
участю третіх осіб - ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОКП ЛОР „Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки",
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
органу опіки та піклування Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради, про визнання недійсними
прилюдних торгів з реалізації майна,
договору купівлі-продажу та свідоцтва
про придбання квартири з прилюдних
торгів, реєстрацію права власності та
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 вересня 2011
року касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2
задоволено частково, рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 24 січня 2011 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 6 червня 2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення
Галицького районного суду м. Львова від
25 травня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року
задоволено касаційну скаргу ОСОБА_5,
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 25 травня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Львівської області
від 6 червня 2012 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 26
квітня 2013 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволено. Визнано недійсними
прилюдні торги з реалізації майна та
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 з прилюдних торгів від 17 лютого
2003 року. Визнано недійсним свідоцтво
про право придбання арештованого
нерухомого майна з прилюдних торгів -
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, посвідчене 20
лютого 2003 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 за реєстровим №755.
Визнано недійсним витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на ім»я
ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_1 (витяг
№129136, реєстраційний №245822, запис №32082 у
книзі 40). Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_3 право власності на
крвартиру АДРЕСА_1, привівши сторони у
попереднє становище. Стягнуто
солідарно із спеціалізованого
державного підприємства
«Укрспец»юст», ліквідатора СДП
«Укрспец"юсту» Міністерства юстиції
України арбітражної керуючої - ОСОБА_16
та ОСОБА_5 в дохід держави 1625 грн.
сплаченого судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 20 серпня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення
Галицького районного суду м. Львова
від 26 квітня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Галицького
районного відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції,
спеціалізованого державного
підприємства „Укрспец»юст",
Львівської обласної філії
Міністерства юстиції України,
ліквідатора СДП „Укрспец»юст",
арбітражної керуючої ОСОБА_16, ОСОБА_5,
треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації
та експертної оцінки", приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_13, орган
опіки та піклування Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради,
про визнання недійсними прилюдних
торгів, договору купівлі-продажу,
свідоцтва про придбання квартири,
витягу про реєстрацію, приведення
сторін у попереднє становище,
скасовано та хвалено нове рішення, яким
відмовлено в задоволенні позову.
Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2
задоволено частково, рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 20 серпня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. Скасовуючи
рішення Апеляційного суду Львівської
області, суд касаційної інстанції
зазначив, що ухвалюючи судове рішення
про скасування рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що суд першої інстанції дійшов
помилкових висновків про наявність
підстав для визнання договору
купівлі-продажу спірної квартири з
прилюдних торгів недійсними, оскільки
протокол проведення прилюдних торгів
позивачами не оскаржувався. Крім того,
суд першої інстанції не взяв до уваги
тієї обставини, що цивільним
законодавством не передбачено
одночасно захист порушених прав
власника зобов'язальним способом та
речово-правовим, а відтак судом першої
інстанції помилково визнано недійсним
оспорюваний договір, застосовано
реституцію та одночасно витребувано
майно у набувача. Колегія суддів не
погодилася з таими висновками суду,
посилаючись на те, що вони зроблені у
зв»зку з неповним та не всебічним
з»ясуванням обставин справи та з
порушенням вимог закону.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 20 серпня 2013 року оскаржив
ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Апелянт зазначає, що під час
виконавчого провадження та на момент
проведення аукціону, ні позивачі, ні
будь-які інші особи, не оскаржували дії
державного виконавця чи посадових осіб
СДП «Укрспец»юсту» з приводу
виставлення на аукціон спірної
квартири чи її оцінки. Крім цього,
стверджує, що в аукціоні брав участь
батько позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_15, що
свідчить про те, що позивачі знали про
аукціон і про стартову ціну квартири.
Апелянт вважає себе законним власником
спірної кватири, оскільки набув таку
добросовісно, без будь-яких порушень
прав позивачів. Посилається на те, що
визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу, який укладений між ним
та СДП «Укрспец»юст», суд задовольнив
позовні вимоги осіб, які не були
стороною вказаного договору. Зазначає,
що на момент проведення спірних торгів,
рішення про визнання договору застави
недійсним, яке б забороняло проводити
торги, не було. Стверджує, що всі
співвласники спірної квартири
добровільно передали квартиру для
забезпечення виконання основного
зобов»язання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за
договором позики, яке вони мали перед
ОСОБА_8 Зазначає, що спірна квартира
придбана ним в порядку, що встановлений
для виконання судових рішень, він є
добросовісним набувачем, а відтак не
може бути витребувана на підставі ст. 145
ЦК України 1963 року. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_5, його представника
ОСОБА_6 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_3, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_4
щодо задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повній
мірі відповідає зазначеним вимогам.

Судами встановлено, що 20 лютого 1999 року
між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 укладено
договір позики на суму 48 960 грн. В
рахунок забезпечення зобов'язань за
вказаним договором між сторонами
вказаного договору цього ж дня було
укладено договір застави квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 28 листопада 2000 року
стягнуто солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_8 в рахунок погашення
заборгованості за договором позики 47 829
грн 60 коп.

На виконання зазначеного судового
рішення ВДВС Галицького РУЮ м.
Львова, в рахунок стягнення
заборгованості провів стягнення на
належну боржникам на праві спільної
власності квартиру АДРЕСА_1 шляхом її
продажу з прилюдних торгів,
організатором яких було СПД
«Укрспец'юст». За результатами
проведених торгів їх переможцем
визнано ОСОБА_5, якому 26 лютого 2003 року
було видано свідоцтво про придбання з
прилюдних торгів арештованого
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 07 червня 2007 року, яке набрало
законної сили, визнано недійсним
договір застави від 20 лютого 1999 року,
предметом якого була квартира АДРЕСА_1,
а постановою Галицького районного суду
м. Львова від 12 травня 2009 року, яка також
набрала законної сили, визнано дії та
рішення Галицького ВДВС Львівського
МУЮ по реалізації квартири АДРЕСА_1
протиправними та скасовано акт
державного виконавця про прилюдні
торги з реалізації цієї квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оспорюваний договір
купівлі-продажу було вчинено з
порушенням чинного законодавства, а
оскільки спірна квартира вибула з
власності позивачів поза їх волею,
останні вправі витребовувати її у
набувача.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР, чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин, право продажу майна,
крім випадків примусового продажу,
належить власникові. Якщо продавець
майна не є його власником, покупець
набуває права власності лише в тих
випадках, коли згідно з статтею 145 цього
Кодексу власник не вправі витребувати
від нього майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР,
положення якого були чинними на час
виникнення спірних правовідносин,
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемляє
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана
недійсною, вважається недійсною з
моменту її укладення.

Враховуючи вказані вимоги закону, а
також ті обставини, що договір застави
від 20 лютого 1999 року, яким було
забезпечено виконання зобов'язань за
договором позики та за яким було
стягнуто заборгованість з
відповідачів, визнано недійсним
рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 07 червня 2007 року, а дії
Галицького ВДВС Львівського МУЮ по
реалізації спірної квартири визнано
протиправними та скасовано акт
державного виконавця про проведення
прилюдних торгів з реалізації вказаної
квартири, зокрема із тих підстав, що її
продаж відбувся без отримання згоди
органу опіки та піклування, який
повинен був представляти інтереси
одного з неповнолітніх співвласників
зазначеної квартири,а саме, ОСОБА_3, суд
першої інстанції з врахуванням вимог
ст. ст. 48, 59 ЦК УРСР дійшов обґрунтованих
висновків про неправомірність
відчуження Галицьким ВДВС Львівського
МУЮ спірної квартири, а відтак про
наявність правових підстав для
визнання недійсними прилюдних торгів
та договору купівлі-продажу спірної
квартири з прилюдних торгів, що
відбулися 17 лютого 2003 року.

Враховуючи те, що свідоцтво про
придбання арештованого нерухомого
майна з прилюдних торгів та витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно були видані ОСОБА_5 за
результатами проведених прилюдних
торгів з реалізації арештованого
майна, які суд визнав недійсними,
вірним є висновок суду про
підставність та обґрунтованість вимог
позивачів про визнання їх також
недійсними.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірна
квартира вибула із законного володіння
позивачів поза їх волею, а відтак до
спірних правовідносин слід
застосувати положення ч. 1 ст. 145 ЦК УРСР,
відповідно до положень якої, якщо майно
за плату придбане у особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не повинен був знати
(добросовісний набувач), то власник
вправі витребувати це майно від
набувача лише в разі, коли майно
загублене власником або особою, якій
майно було передане власником у
володіння, або викрадено у того чи
іншого, або вибуло з їх володіння іншим
шляхом поза їх волею.

Прийшовши до такого висновку, суд
першої інстанції не взяв до уваги
позовні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_2, уточнень
до них, з яких вбачається, що їх вимоги
були мотивовані ст. 48 ЦК УРСР в редакції
1963 року, відповідно якої по недійсній
угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все одержане
за угодою, а при неможливості повернути
одержане в натурі - відшкодувати його
вартість у грошах, якщо інші наслідки
недійсності угоди не передбачені
законом. З вимогами про витребування
спірної квартири з чужого незаконного
володіння, а саме, з володіння ОСОБА_5,
позивачі не зверталися , і позовні
вимоги ст. 145 ЦК УРСР в редакції 1963 р., не
обгрунтовували.

Як вбачається з мотивувальної частини
рішення, суд першої інстанції з
врахуванням того, що спірна квартира
вибула з володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2
поза їх волею, прийшов до висновку про
застосування до спірних правовідносин
положень ч.1 ст. 145 ЦК УРСР та
витребування спірної квартири у
ОСОБА_5, однак в резолютивній частині
рішення зазначив про застосування
реституції, приведення сторін до
попереднього стану.

З врахуванням вимог позивачів,
підтриманих ними та їх представником в
суді апеляційної інстанції,
обґрунтуванням таких ст. 48 ЦК УРСР 1963
року, способом захисту їх порушених
прав є застосування реституції, а
відтак посилання суду у мотивувальній
частині рішення про застосування до
спірних правовідносин такого способу
захисту, як віндикація, є
безпідставними, не грунтуються на
вимогах закону та заявлених вимогах
позивачів.

Крім цього, судом першої інстанції
ухвалено рішення про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є третіми особами, і
які з позовом про визнання за ними
права власності на спірну квартиру не
зверталися, що свідчить рішення суду в
цій частині суперечить
диспозитивності цивільного
судочинства, передбаченого ст. 11 ЦПК
України, згідно з якою суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1 лише за ОСОБА_3 та ОСОБА_2
суперечитиме інтересам та
порушуватиме права ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
які до відчуження спірної квартири на
прилюдних торгах були її
співвласниками нарівні з ОСОБА_2 та
ОСОБА_9

Визнаючи право власності на спірну
квартиру за ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, суд першої інстанції не
врахував вищезазначені обставини, а
відтак рішення суду першої інстанції в
частині визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог. В решті рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 26 квітня 2013 року в частині
визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_3 права власності нас квартиру
АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити у
задоволенні цих позовних вимог

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді
Ванівський О.М.

Тропак О.В.