АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/438/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3900/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Корнієнка В.І., Винниченка Ю.М.,
при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Київського районного
суду м. Полтави від 20 березня 2014 року по
справі за позовом кредитної спілки
«Добробут Полтавщини» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 році кредитна спілка
«Добробут Полтавщини» звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про
стягнення боргу, надавши при цьому
клопотання про поновлення строків
позовної давності.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Полтави від 20 березня 2014 року
поновлено строк кредитній спілці
«Добробут Полтавщини» для звернення до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості по кредитному договору
№ 070915-01 К від 15 вересня 2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредитної
спілки «Добробут Полтавщини»
заборгованість по кредитному договору
№ 070915-01 К від 15 вересня 2007 року у
розмірі 24562,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 245 грн.63 коп.

З даним рішенням суду не погодилася
ОСОБА_1 - та подала на нього апеляційну
скаргу, в якій прохає заочне рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 20.03.2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити. Апелянт
вважає рішення місцевого суду таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також посилається на те, що судом
неповно з'ясовані обставини справи, що
мають суттєве значення для вирішення
даного спору.

Судове засідання проводилося за участю
представників апелянта та позивача, за
відсутності відповідачки, яка будучи
належним чином повідомленою про час та
місце слухання справи в судове
засідання не з'явилася направивши
свого представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, що між
сторонами 15 вересня 2007 року укладено
кредитний договір № 070915-01 К, відповідно
до якого відповідачу надано кредит в
розмірі 5 000 грн. 00 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 42% річних строком на 18 місяців з
кінцевим терміном повернення 15
березня 2009 року. Внаслідок порушення
відповідачем умов договору по сплаті
кредитних платежів, станом на 30
листопада 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 24 562 грн. 78 коп.,
яка складається з заборгованості за
кредитом у розмірі 4 440 грн. 67 коп.,
заборгованості за відсотками у розмірі
20 122 грн. 11 коп.

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд,
виходив з того, що позивачем з поважних
причин пропущений строк позовної
давності, який підлягає поновленню, а
тому позивач має право вимоги до
відповідача, яким порушено взяте на
себе зобов'язання за вказаним вище
кредитним договором, а саме не сплачено
заборгованість по кредитному договору
яка складається у розмірі 24 562 грн. 78
коп.

Разом з тим, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції при вирішенні
даної справи не належно дав оцінку
можливості позивача щодо пред'явлення
позову вчасно, а тому безпідставно
прийшов до висновку про поважність
причин пропуску позивачем строку
позовної давності та можливість
захисту порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлений договором строк, як
закріплено нормами статей 526, 530 ЦК
України.

Беручи до уваги обставини справи та
норми наведених положень закону вимоги
позивача про стягнення боргу за
кредитом з відповідачки в цілому є
обґрунтованими та підтверджуються
наданими доказами.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або повинна була довідатися
про порушення свого права, або про
особу, яка його порушила.

У правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній у постанові від 6
листопада 2013 року в справі №6-116цс13,
передбачено, що початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності є підставою для відмови в
позові. Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів, погоджується з висновком
місцевого суду про пропуск кредитною
спілкою строків позовної давності. Про
те, на думку колегії суддів, судом
першої інстанції, при прийняті рішення
про їх поновлення, надано не належну
оцінку доводам позивача, якими
останній обґрунтовував поважність
причин пропуску строку позовної
давності,внаслідок чого було прийнято
рішення про їх поновлення.

Твердження КС «Добробут Полтавщини»,
що у 2009 році була порушена кримінальна
справа відносно голови правління КС
«Добробут Полтавщини» та інших
керівників спілки та про те, що в ході
розслідування кримінальної справи у
позивача були вилучені кредитні
справи, документи бухгалтерського
обліку, які залучені як речові докази
до кримінальної справи є не
обґрунтованими, з огляду на те, що
позивач мав змогу знайомитися з
матеріалами кримінальної справи та
робити з них копії. Крім того,
процесуальне становище сторони у
справі судового розгляду дозволяло
витребовувати докази чи забезпечити їх
у відповідності до ст. 133 і 137 ЦПК
України. Це при тому, що вилучення
документів відбувалося 15.08.2009 року,
тобто через 5 місяців після закінчення
строку виконання основного
зобов'язання, а строк позовної давності
щодо чергових платежів розпочався ще
15.11.2007 року, що вказує на реальну
можливість позивача захистити своє
право, з моменту його порушення, як в
частині стягнення боргу по чергових
платежам, так і щодо кредиту в цілому.

Процес ліквідації підприємства, який
проходив у 2011 році також не виключав
можливості стягнення кредиторської
заборгованості з боржників, а тому не
свідчить про поважність причин
пропуску строку позовної давності.

Виходячи з наведених доводів та
зважаючи на заявлення відповідачкою
про застосування наслідків пропуску
строків позовної давності позивачем, у
задоволені позовних вимог необхідно
відмовити.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги та постановлення
нового рішення про відмову в
задоволені позовних вимог кредитної
спілки «Добробут Полтавщини» до ОСОБА_1
про стягнення боргу.

Керуючись ст.ст.303, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія ,-

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 20 березня 2014 року -
скасувати.

Постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
кредитної спілки «Добробут
Полтавщини» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу, у зв'язку із спливом строку
позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин