Провадження № 2/537/882/2014
Справа № 537/3739/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2014 року Крюківський районний суд
м.Кременчука Полтавської області в
складі: головуючого судді - Якимець Т.Є.

при секретарі - Курченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства інфраструктури України,
Державного підприємства «Південна
залізниця», відокремленого підрозділу
«Кременчуцька дистанція колії», за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про
визнання права власності за
набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до Міністерства інфраструктури
України, Державного підприємства
«Південна залізниця», відокремленого
підрозділу «Кременчуцька дистанція
колії» про визнання права власності за
набувальною давністю.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав,
дав пояснення, що на підставі ордера №
165 від 23.10.2001 року ОСОБА_1 заселилась в
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою
площею 28,1 кв.м, загальною площею 49,9 кв.м.
17.06.2004 року даному житловому будинку
була присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_2
З часу вселення позивачка
зареєстрована, постійно проживає на
зазначеній площі, сплачує комунальні
послуги, утримує приміщеня в належному
стані, провела за власний рахунок
капітальний ремонт. Будинок АДРЕСА_2
знаходиться на балансі
відокремленого підрозділу
«Кременчуцька дистанція колії» ДП
«Південна залізниця». Відокремлений
підрозділ «Кременчуцької дистанції
колії» та ДП «Південна залізниця» не
заперечують проти приватизації
позивачкою квартири АДРЕСА_2, але немає
можливості оформити документи у
зв'язку з відсутністю органу
приватизації на підприємстві. Оскільки
позивачка відкрито, добросовісно,
безперервно на законних підставах
більше десяти років користується
зазначеною квартирою, прохають визнати
за ОСОБА_1 в порядку набувальної
давності право власності на квартиру
АДРЕСА_2 загальною площею 49,9 кв.м, що
складається з передпокою » 1» площею 7,8
кв.м, кімнати » 2» площею 13,6 кв.м, кімнати
« 3» площею 13,6 кв.м, вбиральні
(сполученої) « 4» площею 5,6 кв.м., кухні «
5» площею 9,3 кв.м.

Представник відповідача
Міністерства інфраструктури України в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи належним
чином повідомлені.

Представник відповідача Державного
підприємства «Південна залізниця»
проти позовних вимог не заперечував,
покладається на розсуд суду, дав
пояснення, що ДП «Південна залізниця»
не заперечує проти приватизації
позивачкою квартири АДРЕСА_2 але немає
можливості оформити документи у
зв'язку з відсутністю органу
приватизації на підприємстві.

Представник відповідача
відокремленого підрозділу
«Кременчуцька дистанція колії» в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи належним чином
повідомлені.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_4
заперечень по справі не має, про час та
місце розгляду справи належним чином
повідомлена, прохає суд розглянути
справу та прийняти рішення в її
відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_6
заперечень по справі не має, про час та
місце розгляду справи належним чином
повідомлена, прохає суд розглянути
справу та прийняти рішення в її
відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
представника Державного підприємства
«Південна залізниця», вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі ордера № 165 від 23.10.2001 року
ОСОБА_1 заселилась в двокімнатну
квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 28,1
кв.м, загальною площею 49,9 кв.м..

Розпорядженням виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради № 735-Р від
15.06.2004 року двоповерховому житловому
будинку, розміщеному на території
м.Кременчука була присвоєна поштова
адреса: АДРЕСА_2 що підтверджується
свідоцтвом № 509 виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради , виданим
17.06.2004 року.

Відповідно до довідки відокремленого
підрозділу Кременчуцької дистанції
колії ДП «Південна залізниця» №340 від
02.06.2014 року напівказарма (8 квартирий
житловий будинок) по АДРЕСА_2
обліковується на балансі дистанції.

В АДРЕСА_2 позивачка зареєстрована з
23.11.2001 року, постійно проживає на
спірній житловій площі, сплачує
комунальні послуги. В квартирі також
зареєстровані її донька ОСОБА_3 з 2001
року, донька ОСОБА_5, неповнолітня онука
ОСОБА_4 - з 2005року, та неповнолітня
онука ОСОБА_6 з 2013 року.

В листі від 04.04.2014 року ДП «Південна
залізниця» повідомило Кременчуцьку
дистанцію колії про те, що керівництво
залізниці не заперечує проти
приватизації кв. АДРЕСА_2 згідно
чинного законодавства.

Відповідно до виписки з Єдиного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Державне
підприємство «Південна залізниця» та
Статуту Державного підприємства
«Південна залізниця» є юридичною
особою.

Відповідно до Положення про
Відокремлений підрозділ
«Кременчуцька дистанція колії»
Державного підприємства « Південна
залізниця» підрозділ
підпорядковується відокремленому
підрозділу «Служба колії» державного
підприємства «Південна залізниця» та
не є юридичною особою., що також
підтверджується довідкою АА № 594455 з
Єдиного Державного реєстру
підприємств та організацій України.

Ст.41 Конституції України передбачає
що, право васності в Україні
захищається законом. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст.ст.15.16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
майнового права шляхом визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

В постанові Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
зазначено, що можливість пред'явлення
до суду позову про визнання права
власності за набувальною давністю
випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК
України, а також частини четвертої
статті 344 ЦК України, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

В постанові Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
зазначено, що при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності.

В листі Вищого Спеціалізованого Суду
України від 28.01.2013 року «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав» зазначено, що при
вирішенні спорів, пов'язаних з правом
власності в силу набувальної давності,
судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно
можна набувати за набувальною давністю
лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК
можливе лише за наявності необхідних
умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути
набуто право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, або власник
якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності
починається з моменту заволодіння
нерухомим майном; у випадку коли
володілець заволодів майном на
підставі певного договору з його
власником, строк набувальної власності
обчислюється з моменту спливу строку
позовної давності;

При вирішенні спорів, пов'язаних із
виникненням і припиненням права
власності, судам слід мати на увазі, що
норми статті 344 ЦК про набувальну
давність не підлягають застосуванню у
випадках, коли володіння майном
протягом тривалого часу здійснювалось
на підставі договірних зобов'язань
(договорів оренди, зберігання,
безоплатного користування,
оперативного управління тощо),
оскільки право власності у володільця
за давністю виникає поза волею і
незалежно від волі колишнього
власника.

Застосування набувальної давності
передбачає відсутність титулу
(підстави) для виникнення права
власності в момент захоплення
(заволодіння) чужою річчю. У разі якщо
існує інша підстава для виникнення
права власності у момент заволодіння
(наприклад, спадкування), а сторона
посилається на строк набувальної
давності, слід визнати, що стороною
вибрано невірний спосіб захисту, тобто
такий, який не відповідає специфіці
правовідносин, що виникли.

Виняток прямо передбачено законом це
наявність між набувачем і власником
договору, строк дії якого закінчився, а
власник не заявив позову про
витребування цього майна.

Закон України «Про приватизацію
державного житлового фонду» був
прийнятий 19.06.1992 року. Цей закон
визначає правові основи приватизації
державного житлового фонду, його
подальшого використання і утримання.

В преамбулі Закону зазначено, що метою
приватизації державного житлового
фонду є створення умов для здійснення
права громадян на вільний вибір
способу задоволення потреб у житлі,
залучення громадян для участі в
утриманні та збереженні існуючого
житла та формування ринкових відносин.

В ст.1 цього ж Закону зазначено, що
приватизація державного житлового
фонду - це відчудження квартир
державного житлового фонду на користь
громадян України. Державний житловий
фонд - це житловий фонд місцевих Рад
народних депутатів та житловий фонд,
який знаходиться у повному
господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Із змісту ст..8 цього ж Закону
вбачається, що приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному
господарському віданні або
оперативному управлінні яких
знаходиться державний житловий фонд.

Оскільки позивачка на законних
підставах в жовтні 2001 року отримала
спірну житлову площу, відкрито,
добросовісно, безперервно нею
користується більше десяти років, з
часу реєстрації має право на її
приватизацію, підприємство, на балансі
якого знаходиться житло, проти
визнання права власності на позивачкою
не заперечує, оформити приватизацію
житла позивачка немає можливості із-за
відсутності належного на підприємстві
органу приватизації, суд вважає за
необхідне визнати за ОСОБА_1 в порядку
набувальної давності право власності
на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею
49,9 кв.м, що складається з передпокою » 1»
площею 7,8 кв.м, кімнати » 2» площею 13,6
кв.м, кімнати « 3» площею 13,6 кв.м,
вбиральні (сполученої) « 4» площею 5,6
кв.м., кухні « 5» площею 9,3 кв.м.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст. 344 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства
інфраструктури України, Державного
підприємства «Південна залізниця»,
відокремленого підрозділу
«Кременчуцька дистанція колії» про
визнання права власності за
набувальною давністю задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_2 загальною площею 49,9 кв.м, що
складається з передпокою » 1» площею 7,8
кв.м, кімнати » 2» площею 13,6 кв.м, кімнати
« 3» площею 13,6 кв.м, вбиральні
(сполученої) « 4» площею 5,6 кв.м., кухні «
5» площею 9,3 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду
полається протягом десяти днів.

Суддя