АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2943/2014
Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Доповідач: Лісова Г.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 24 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Лісової
Г.Є.Суддів:Семиженка Г.В. Бугрика В.В.При
секретарі:Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5, яка діє від імені
ОСОБА_6 на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 7 березня
2014 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, треті особи: ВДВС
Комсомольського РУЮ у м. Херсоні, орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Комсомольської районної у м.
Херсоні ради про захист порушеного
права власності

В С Т А Н О В И Л А:

25.06.2013 року ОСОБА_7 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6,
треті особи: ВДВС Комсомольського РУЮ у
м. Херсоні, орган опіки та піклування
виконавчого комітету Комсомольської
районної у м. Херсоні ради про захист
порушеного права власності.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що під час
перебування з ОСОБА_8 у зареєстрованому
шлюбі 8 лютого 1995 року ними було
придбано за спільні кошти у ОСОБА_10, від
імені якої діяв ОСОБА_9, 12/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом
оформлення договору дарування. Про те,
що фактично мав місце договір
купівлі-продажу частини будинку
свідчить той факт, що ними було
передано ОСОБА_9, як представнику
власника нерухомого майна, 3000 дол. США,
про що останнім складено відповідну
розписку.

Позивачка також посилалася на те, що
її право на 6/100 частин домоволодіння
порушено, оскільки 4 листопада 2011 року у
межах виконавчого провадження про
стягнення з її чоловіка ОСОБА_8 боргу на
користь ОСОБА_6 складено акт опису й
арешту 12/100 частин належного їм на праві
спільної сумісної власності
домоволодіння з метою його подальшої
реалізації. Оскільки про порушене
право спільної сумісної власності на
належну їм частку в будинку їй стало
відомо з часу опису й арешту майна,
тобто з 4 листопада 2011 року, вважає, що
строк звернення до суду за захистом
порушеного права нею пропущено з
поважних причин.

Будинок по АДРЕСА_1 є єдиним місцем
проживання дітей, належну їй та ОСОБА_8
на праві спільної сумісної власності
частку в будинку вона бажає поділити та
виключити свою частку з опису та
арешту.

Просила поновити строк звернення
до суду.

Визнати угоду договору дарування
від 8 лютого 1995 року, укладену між
ОСОБА_10 та ОСОБА_8 удаваною та
застосувати до неї правила
купівлі-продажу визнавши 12/100 частин
домоволодіння,АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та
ОСОБА_7.

Поділити майно, що є спільною
сумісною власністю, визнати за нею
право власності з урахуванням
інтересів дітей на 9/100 частин
домоволодіння розташованого по
АДРЕСА_1, виключивши це майно з під
арешту.

Рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 7 березня
2014 року визнано недійсним договір
дарування 12/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, укладений 8.02.1995 року між
ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_10, та
ОСОБА_8 посвідчений приватним
нотаріусом м. Херсона ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за №1676.

Визнано укладеним між ОСОБА_9, який
діяв від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_8
договір купівлі-продажу 12/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на
9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Виключено з акта опису й арешту майна
9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі на рішення
суду представник ОСОБА_5, яка діє від
імені ОСОБА_6, просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
зокрема на пропуск строку звернення до
суду за захистом порушеного права без
поважних причин.

У судовому засіданні ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримала з підстав
викладених у ній, просить рішення суду
скасувати як незаконне.

Представники ОСОБА_12, яка діє в
інтересах ОСОБА_7, та ОСОБА_13, яка діє в
інтересах ОСОБА_8, апеляційну скаргу не
визнали, просять її відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання недійсним договору дарування
12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1,
укладеного 8 лютого 1995 року ОСОБА_10, від
імені якої діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_8,
посвідченого приватним нотаріусом м.
Херсона ОСОБА_11, зареєстрованого у
реєстрі за №1676, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що договір
дарування є удаваним, оскільки між
ОСОБА_10 та ОСОБА_8 насправді
встановилися інші правовідносини, що
притаманні договору купівлі-продажу,
оскільки сторони досягли домовленості
щодо усіх істотних умов саме договору
купівлі-продажу, зокрема про ціну за
майно в 3000 доларів США, які були
передані покупцем ОСОБА_9, який діяв
від імені ОСОБА_10, за відчужених нею
12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_9 визнав, що одержав від ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 за продану їм частку в будинку
АДРЕСА_1 3000 доларів США, зазначена
обставина підтверджується також
розпискою ОСОБА_9, який діяв від імені
ОСОБА_10 при укладенні договору (а.с.8,
т.1).

Відповідно до ст.58 ЦК України 1963 року,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, якщо угода укладена з
метою приховати іншу угоду (удавана
угода), то застосовуються правила, що
регулюють ту угоду, яку сторони дійсно
мали на увазі.

Оскільки судом встановлено, що за
удаваною угодою обидві сторони діяли
свідомо, з певною метою і оформили
договір дарування, коли фактично між
ними склалися правовідносини з
договору купівлі-продажу, суд
підставно, виходячи із фактичних
обставин, прав та обов'язків сторін,
визнав, що 8.02.1995 року між ОСОБА_9, який
діяв від імені ОСОБА_10, та ОСОБА_8 був
укладений договір купівлі-продажу 12/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на
час придбання спірного майна
перебували в шлюбі, який зареєстрували
7.08.1993 року і мають двох дітей: дочку
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 - інваліда
дитинства і неповнолітнього сина
ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13-15, т.1).

Згідно зі ст.22 КпШС України 1969 року,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю. Кожний із подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Встановивши, що 12/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 було придбано
подружжям за час шлюбу, суд
обґрунтовано прийшов до висновку, що
зазначене майно є спільною сумісною
власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та що ОСОБА_7
має право на частку у майні спільної
сумісної власності.

Доводи апелянта про те, що суд
безпідставно поновив позивачці
позовну давність і не задовольнив
заяву про застосування позовної
давності не заслуговують на увагу,
оскільки висновок суду першої
інстанції щодо поважності причин
пропуску строку звернення ОСОБА_7 до
суду за захистом порушеного права є
обґрунтованим з огляду на встановлені
судом обставини, а норми ст.267 ЦК
України 2004 року про застосування
позовної давності за заявою сторони у
спорі не поширюються на ці
правовідносини, які виникли за цим
позовом.

Відповідно до приписів ч.1 ст.28 КпШС
України, ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. Частка позивачки у
домоволодіння становить 6/100.

Відступаючи від начала рівності часток
та виділяючи у власність ОСОБА_7 9/100
частин домоволодіння суд першої
інстанції виходив з інтересів дітей:
зокрема інтересів неповнолітнього
ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 та повнолітньої
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом
дитинства, для яких спірне майно є
постійним місцем їх проживання.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи на примусовому виконанні ВДВС
Комсомольського РУЮ м. Херсона
знаходиться виконавчий документ
виданий Комсомольським районним судом
м. Херсона 3.11.2010 року на виконання
рішення суду про стягнення з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_6 545332,31 грн. боргу, що
стало підставою для опису та арешту
державним виконавцем 4.11.2011 року 12/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1
належного на праві спільної сумісної
власності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_7

За таких обставин при
вирішення питання про визнання за
позивачкою права власності на 9/100
частин домоволодіння суд повинен був
взяти до уваги не лише інтереси
позивачки, а й відповідача ОСОБА_6,
права якого можуть бути порушені у
зв'язку із відступом суду від засад
рівності часток та виведенням з-під
арешту 9/100 частин майна, так як рішення
суду ОСОБА_8 не виконується, іншого
майна він не має, а тому колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
визнання за ОСОБА_7 право власності на
9/100 частки в домоволодінні АДРЕСА_1 та
виключення належної їй частки з акта
опису й арешту майна слід змінити,
визнати за нею право власності на 6/100
частин цього домоволодіння із
виключенням цієї частки із акта опису й
арешту майна.

В решті рішення слід залишити без
змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального

і процесуального права.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, ч.2
ст.58 ЦК України,ст.ст.22,28 КпШС України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від
імені ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 7 березня
2014 року в частині визнання за ОСОБА_7
право власності на частку в
домоволодінні АДРЕСА_1 та виключення
належної їй частки з акта опису й
арешту майна змінити.

Визнати за ОСОБА_7 право
власності на 6/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1.

Виключити з акта опису й
арешту майна належних ОСОБА_7 6/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді