Справа № 2-1333/11 Головуючий у І
інстанції Мостовий Р.П.Провадження №
22-ц/780/7041/14 Доповідач у 2 інстанції
КулішенкоКатегорія 1 24.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Мельника Я.С., Сушко Л.П.,

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 серпня 2011 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на нерухоме майно.

Позивач зазначав, що 01 серпня 2008 року
уклав з відповідачем договір підряду,
згідно з яким зі свого матеріалу та за
власні кошти здійснив капітальне
будівництво житлових будинків на
земельній ділянці, розміщеній в
АДРЕСА_1.

Будівництво було завершено 31 грудня 2008
року: а саме три житлові будинки
загальними площами 401,5 кв.м., 400,6 кв.м.,
402,4 кв.м., претензій у замовника до
підрядника щодо якості виконаних робіт
небуло, і це є підставою для проведення
розрахунків згідно умов договору
підряду на капітальне будівництво
№09-09/10 від 01 серпня 2008 року.

Відповідач же не розрахувався з ним та
став ухилятися від виконання угоди.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що в
разі затримки замовником сплати коштів
підряднику більше ніж на 60 днів,
підрядник має право залишити за собою
право власності на збудований об'єкт.

У зв'язку з тим, що відповідач коштів за
договором підряду йому не сплатив
просив визнати за ним право власності
на майно.

Свої вимоги про визнання права
власності на житловий будинок позивач
обґрунтовував невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором та положеннями пункту 4.4
цього договору щодо можливості
визнання позивача одноосібним
власником об'єкта.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 10 серпня 2011 року
позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
житловий будинок загальною площею 401.5
кв.м., 400.6 кв.м., 402.4 кв.м. що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
збитки понесені по сплаті судового
збору у розмірі 1700 грн. та витрати за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на те, що
права позивача порушені невиконанням
відповідачем умов договору, а тому
підлягають захисту шляхом визнання за
позивачем право власності на збудовані
будинки.

З такими висновками суду погодитись не
можна з таких підстав.

Житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил (ст. 376 Цивільного кодексу
України).

Згідно ч. 3 ст. 125 Земельного кодексу
України приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її
меж в натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється.

Згідно з пп.2, 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 125 ЗК України
право власності чи користування
земельною ділянкою виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право, та його державної реєстрації.

З копії державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 332227, виданого управлінням земельних
ресурсів у Обухівському районі 18
лютого 2008 року вбачається, що власником
земельної ділянки є ОСОБА_3

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Суд першої інстанції вважав
встановленим, що 01 серпня 2008 року
сторони уклали договір підряду на
будівництво трьох житлових будинків на
земельній ділянці ОСОБА_3, а вона
визнала позов та згодна з визнанням
права власності на житлові будинки в
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Однак відповідач заявляє, що договір
підряду з ОСОБА_2 на капітальне
будівництво будинків не укладався, а її
підпис на цьому договорі є підробним.
Адвоката ОСОБА_5 вона не знає і не
уповноважувала його виступати від її
імені та не укладала з ним ніякої угоди
про надання юридичної допомоги.

Відповідно до Журналу судового
засідання від 10.08.2011 р. (а.с. 19-20) в
судовому засіданні був присутній лише
представник позивача ОСОБА_6, який
підтримав позовні вимоги та не надав
жодних доказів, які могли б свідчити
про завершення будівництва вказаних
будинків, витрат пов'язаних з
будівництвом та доказів несплати
відповідачем вказаної суми по
договору.

Розглядаючи справу, суд порушив
процесуальні норми, а саме: ст.ст.59-61, 74,
76, 10, 35 ЦПК, справа була вирішена в
попередньому засіданні на підставі
сумнівних документів, без присутності
відповідача і, навіть, без встановлення
особи фіктивного представника
відповідача адвоката ОСОБА_5.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 ЦПК
України суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ч.1 ст.60).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким, з урахуванням
викладеного вище, слід відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України,
колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 серпня 2011 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: