Справа № 464/9786/13
Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/7150/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представника Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
Петришина О.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 16 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки
та піклування Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та встановлення порядку
користування житловим приміщення, -

в с т а
н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_6,
діючи через свого представника ОСОБА_8,
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
орган опіки та піклування Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради про усунення їй перешкод у
користуванні належною їй 1/3 часткою
квартири АДРЕСА_1, встановити порядок
користування вказаною квартирою,
виділивши їй в користування дві
житлові кімнати площею 11,8 кв.м. та 7,9
кв.м., а кухню, ванну кімнату, вбиральню,
коридор, вбудовані шафи залишити в
загальному користуванні та зобов'язати
відповідачів не чинити їй перешкод в
користуванні місцями загального
користування.

Рішенням Сихівського районного
суду м.Львова від 16 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1
Встановлено порядок користування
жилими приміщеннями цієї квартири:
закріплено за ОСОБА_6 кімнату площею 18,9
кв.м. під індексом №3 згідно плану
квартири. Кухню, коридор, ванну кімнату
та вбиральню залишено у спільному
користуванні.

Це рішення суду оскаржили
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 В
апеляційній скарзі апелянти
посилаються на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим, таким,
що підлягає до скасування, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, на основі
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Зокрема, апелянти зазначають, що частка
позивача у житловій площі становить 17
кв.м., що є значно меншою ніж виділена їй
в окреме користування окрема житлова
кімната, а тому позивач отримав
переважне право над іншими
співвласниками, користуючись
найбільшою кімнатою квартири, у якій
відповідачі зробили євроремонт. Крім
того стверджують, що у відповідачів
відсутнє інше житло, а у позивача
перебуває ціла квартира за адресою:
м.Львів, вул. Наукова, 28/52. Просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову (а.с. 97-99).

Апелянти у справі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи (а.с.117).

Від апелянта ОСОБА_3 поступила заява
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з її інфекційним захворюванням
та неможливістю прибути інших
апелянтів, які дотримуються режиму
карантину. Однак причини неявки
апелянтів до суду, які зазначені в
клопотанні про відкладення розгляду
справи не підтверджені жодними
письмовими документами, а тому визнані
колегією суддів не поважними.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК
України, судова колегія приходить до
висновку про можливість розгляду
справи у відсутності сторін та
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без
здійснення фіксації судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
Петришина О.І., який у вирішенні
апеляційної скарги поклався на розсуд
колегії суддів, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
слід змінити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
безспірно встановлено судом першої
інстанції позивач ОСОБА_6 та
відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1 Згідно технічного паспорту 1997
року її загальна площа становить
81,60кв.м., яка складається з чотирьох
житлових кімнат загальною площею 51,0
кв.м., в тому числі 1-а кімната - 18,9 кв.м.;
2-га - кімната 7,9 кв.м.; 3-я кімната - 11,8
кв.м., 4-а кімната - 12,4 кв.м. кухні - площею
10,1 кв.м., ванної кімнати -площею 2,6 кв.м.,
вбиральні - 1,3 кв.м., коридору - 10,8 кв.м.
вбудовані шафи - 2,2 кв.м. Квартира
обладнана балконом площею 3,6 кв.м. (а.с.9,
10).

При цьому ОСОБА_6 належить 1/3 частина
цієї квартири, яку вона отримала у
власність в порядку успадкування 1/6
частини після смерті матері ОСОБА_9 та
1/6 прийняла в дар від батька ОСОБА_9.

Із довідки з місця проживання, виданої
ЛКП «Старий Сихів» № 1082 від 29.08.2013р.
вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_11
(а.с.9).

У відповідності до ст.3 ЦПК України та
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. При здійсненні своїх
прав та виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України закріплює
Конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст.41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Положеннями ст.358 ЦК України
передбачено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно роз'ясненням п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 4
жовтня 1991 року N7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» роз'яснено,
що якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_6 має ключі від спірної
квартири, однак у зв'язку із
відсутністю добровільної згоди
відповідачів на її користування
квартирою не може реалізувати своє
право власності на це житло.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції в судовому засіданні 29.07.2014
року відповідач ОСОБА_4 категорично
заперечив щодо можливості проживання
ОСОБА_6 у спірній квартирі.

З огляду на дані обставини, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо необхідності зобов'язати
відповідачів не чинити ОСОБА_6
перешкод у користуванні нею спірною
квартирою, як спільною частковою
власністю сторін.

Виходячи із частки ОСОБА_6 у спільній
часткові власності яка становить 1/3
частку спірної квартири, та з
врахуванням розміру її загальної та
житлової площ, позивачу фактично
належить 27,2 кв.м. загальної площі з яких
17 кв.м. житлової площі.

З матеріалів справи вбачається також,
що сторонами не ставилось питання про
реальний поділ квартири. Однак з
урахуванням частки ОСОБА_6 у спірній
квартирі та розмірів житлових кімнат,
які не співпадають з розмірами частки
в житловій площі позивачки, реальний
поділ квартири, без її переобладнання
або відступу від часток є неможливим.

Вирішуючи питання щодо встановлення
порядку користування ОСОБА_6 житловим
приміщенням у квартирі, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність передачі позивачу в
користування житлову кімнату під інд.3
площею 18,9 кв.м..

Однак колегія суддів вважає такий
розподіл помилковим, який не враховує
фактично укладу сторін у користуванні
спірним житлом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_6 у спірній квартирі не
зареєстрована і не проживає,
забезпечена іншим житлом у м.Львові та
фактично проживає в квартирі АДРЕСА_4.
Разом з нею проживає батько, ОСОБА_9.

При цьому позивач не надала суду
доказів на підтвердження реальності
своїх намірів використовувати спірну
квартиру для свого власного
проживання та проживання в ній батька
ОСОБА_9.

При вирішенні даного спору колегія
суддів бере до уваги правову позицію
постанови Верховного Суду України від
03 квітня 2013 року у справі № № 6-12цс13,
відповідно до якої, виходячи з аналізу
ст.358 ЦК України слід дійти висновку, що
ця норма регулює саме порядок
здійснення права часткової власності,
тобто порядок користування спільною
частковою власністю без її поділу в
натурі, наслідком якого є припинення
права спільної часткової власності.
Зокрема, при встановленні порядку
користування будинком кожному зі
співвласників передається в
користування конкретна частина
будинку з урахуванням його частки в
праві спільної власності на будинок.
Разом із тим виділені в користування
приміщення можуть бути і неізольовані,
і не завжди точно відповідати належним
співвласникам часткам, оскільки
встановлення порядку користування
майном не припиняє право спільної
часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення
співвласниками порядку користування
будинком з виділенням конкретних
приміщень у натурі не припиняє право
спільної часткової власності, тому що
такі частини не перетворюються в об'єкт
самостійної власності кожного з них.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що в
користування позивачу ОСОБА_6 замість
виділеної судом житлової кімнати під
інд.3 площею 18,9 кв.м. слід надати житлову
кімнату під інд.6 площею 12,4 м.кв., де
раніше і проживали її батьки.

Такий розподіл не позбавляє її
можливості використовувати спірну
квартиру як житло та суттєво не порушує
порядок користування приміщеннями,
який існував при попередніх власниках
квартири.

При цьому, позивач не позбавлена в
подальшому, при виникненні фактичних
обставин, ставити питання про
встановлення іншого порядку
користування квартирою та житловою
площею зокрема, або реального поділу
цієї кватири.

Питання щодо стягнення судових витрат
судом вирішено у відповідності до ст.88
ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування або зміни рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення в частині встановлення порядку
користування ОСОБА_12 житловими
приміщеннями слід змінити виділивши в
користування ОСОБА_6 житлову кімнату в
квартирі АДРЕСА_1 під інд.6 площею 12,4
м.кв. замість житлової кімнати під інд.3
площею 18,9 м.кв. згідно плану кватири в
технічному паспорті 1997 року. В решті
рішення суду першої інстанції слід
залишити без змін

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 16 жовтня 2014 року в частині
встановлення порядку користування
ОСОБА_6 житловими приміщеннями змінити,
виділивши в користування ОСОБА_6
житлову кімнату в квартирі АДРЕСА_1 під
інд.6 площею 12,4 м.кв. замість житлової
кімнати під інд.3 площею 18,9 м.кв згідно
плану кватири в технічному паспорті 1997
року.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Берези В.І.

Бойко С.М.