Справа №784/4633/13 13.01.2014 13.01.2014 13.01.2014
Провадження №22-ц/784/43/14 Провадження 22
Головуючий у 1-й інстанції: Батченко
апеляційної інстанції: Буренкова К.О.
УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання:
Богуславській О.М.,

за участю: ОСОБА_2 - представника
заявника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 вересня 2013 року у
справі за його заявою про визнання
особи померлою,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся із
заявою про оголошення ОСОБА_4 померлою.

ОСОБА_3 зазначав, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є його сестрою. Вона
проживала за адресою: АДРЕСА_1. Але з
початку січня 2010 року за місцем свого
проживання відсутня, її
місцезнаходження не встановлено.
Визнання ОСОБА_4 померлою йому
необхідно для оформлення спадщини.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3 просив
оголосити ОСОБА_4 померлою.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 вересня 2013 року в
задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і задовольнити його позов у
повному обсязі, посилаючись на
безпідставність висновку суду.

Колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України
фізична особа може бути оголошена
судом померлою, якщо у місці її
постійного проживання немає
відомостей про місце її перебування
протягом трьох років, а якщо вона
пропала безвісти за обставин, що
загрожували їй смертю або дають
підставу припускати її загибель від
певного нещасного випадку - протягом
шести місяців, а за можливості вважати
фізичну особу загиблою від певного
нещасного випадку або інших
обставин внаслідок надзвичайних
ситуацій техногенного та природного
характеру - протягом одного місяця
після завершення роботи спеціальної

комісії, утвореної внаслідок
надзвичайних ситуацій техногенного та

природного характеру.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» роз'яснено, що на відміну від
акту смерті особи, який встановлюється
судом за умови підтвердження доказами,
що ця подія мала місцем у певний час та
за певних обставин, громадянин може
бути оголошений в судовому порядку
померлим у разі встановлення обставин,
зазначених у ст. 21 ЦК, на підставі яких
суд робить вірогідне припущення про
смерть громадянина, коли немає доказів
про факт його смерті.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 листопада 2011 року,
яке набрало законної сили, встановлено
юридичний факт стосовно того, що ОСОБА_4
є рідною сестрою ОСОБА_3

Згідно відомостей паспорту ОСОБА_4 вона
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Як видно із рішення Миколаївської
міської ради від 05 липня 1973 року №596
ОСОБА_4 відведено земельну ділянку
площею 600 кв. м по АДРЕСА_1 для
будівництва індивідуального житлового
будинку.

У заяві ОСОБА_3 посилається на те, що
його сестра ОСОБА_4 постійно проживала
за вказаною адресою, але на початку
січня 2010 року пішла із указаного місця
проживання і до теперішнього часу її
місцезнаходження не встановлено.

В справі наявна копія постанови
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області від 06 березня 2010
року, якою відмовлено ОСОБА_3 в
порушенні кримінальної справи щодо
вчинення злочину стосовно ОСОБА_4 на
підставі ст.6 п.1 КПК України. Із змісту
цієї постанови видно, що при проведенні
працівниками міліції перевірки за
вказаною заявою ОСОБА_3 встановлено, що
ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1,
але веде антисоціальний спосіб життя,
періодично на дві - три неділі залишає
місце свого постійного проживання, про
що родичів не повідомляє.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
заяви ОСОБА_3, оскільки він не довів
належними доказами обставини, які
свідчать про відсутність його сестри
ОСОБА_4 у місці її постійного
проживання протягом трьох років. Такий
висновок суду відповідає обставинам
справи та положенням ч.1 ст. 46 ЦК.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що в мотивувальній частині рішення суд
першої інстанції помилково зазначив
місцем постійного проживання ОСОБА_4
АДРЕСА_1, тоді як згідно паспортних
відомостей вона зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1. Проте цей недолік не
спростовує правильність висновків
суду викладених у оскаржуваному
рішенні стосовно недоведеності
заявником обставин, які свідчать про її
відсутність за місцем постійного
проживання протягом трьох років. А тому
відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК цей недолік
не може бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги теж
не спростовують висновків суду.

Оскільки рішення ухвалено з
додержанням вимог цивільного і
матеріального права, то відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 17 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: