АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2190/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/384/14
Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19 грудня 2013
року провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, закрито, у зв»язку з
тим, що по цивільній справі №1607/1093/2012 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди набрало законної сили
рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19 квітня 2012
року про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Із вказаною ухвалою не погодився
ОСОБА_1, який у поданій апеляційній
скарзі, посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм процесуального
права, просить її скасувати, та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що судом не було встановлено
в повній мірі предмет та підстави
позову, не в повній мірі досліджено
матеріали справи за попереднім
позовом.

Вказує, що предмет даного позову інший,
ніж у тому позові, на який посилається
місцевий суд, оскільки предметом тут
виступає певна грошова сума, витрачена
на лікування і ці кошти не були
включені у попередній позов, оскільки
на той час лікування не було завершене,
тому тут ідеться про зовсім інші
грошові суми, витрачені на лікування, а,
отже, зовсім інший предмет. Також, іншою
є і підстава позову-це обставини, якими
позивач обгрунтовує свої вимоги і в
даному випадку підставами є як
вчинення злочину ОСОБА_2, так і
лікування, що підтверджується
консультативним висновком, актом
виконаних робіт, квитанціями про
оплату за надані медичні послуги і ці
обставини не фігурували у попередній
справі, де він також заявляв, що після
закінчення повного лікування він знову
вимушений буде звернутися з позовними
вимогами до відповідача.

З урахуванням наведеного вважає, що
даний позов не є тотожним тому, по якому
уже було прийнято рішення.

У поданих письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

В обґрунтування заперечень
посилається на те, що предмет обох
позовів ОСОБА_1 до нього є одним і тим
же-відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок отриманих
19.11.2011 року тілесних ушкоджень.

Вважає, що всі затрати ОСОБА_1 на
лікування, обстеження стану здоров»я
до встановлення протезів зубів
включно, а також моральна шкода у
зв»язку з ушкодженням здоров»я
стягнуті з нього у повному обсязі
згідно з рішенням суду від 19.04.2012р.

Зазначає, що фактична і правова
підстава позову одна - це отримання
тілесних ушкоджень та посилання в
позові на закони та нормативно-правові
акти, на яких ґрунтуються позовні
вимоги.

У судовому засіданні позивач доводи
апеляційної скарги підтримав та прохав
її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали місцевого суду,
вислухавши пояснення позивача,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України
підставою для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Як убачається з матеріалів справи,
20.09.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
матеріальну шкоду в сумі 10087,86грн. та
моральну шкоду у сумі 3000,00грн., а всього
13087,86грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що у ході сварки з
ОСОБА_2, яка сталася 19.11.2011 року у м.
Зінькові Полтавської області,
останній, згідно Акту обстеження №200
від 16.12.2011р., заподіяв йому тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості та вироком Зіньківського
районного суду Полтавської області від
24.02.2012р. ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні щодо нього злочину,
передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Зазначає, що частину понесених ним
витрат на лікування стягнуто рішенням
Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19.04.2012р. по
справі №1607/1093/2012, однак на той час він
не завершив лікування, оскільки
вимушений був тривалий час відвідувати
стоматолога для відновлення вибитих
внаслідок злочину зубів шляхом
імплантації, а на даний момент він
повністю завершив лікування, під час
якого ним було витрачено 10087,86грн.

Вважає, що неправомірними діями
відповідача йому було заподіяно також
моральної шкоди, яку він оцінює у
3000,00грн.

Ухвалою судді від 25.09.2013 року
провадження по справі було відкрито
(а.с.27).

Як зазначено вище, ухвалою суду від
19.12.2013 року провадження по даній
цивільній справі закрито, у зв»язку з
тим, що по цивільній справі №1607/1093/2012 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди набрало законної сили
рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19.04.2012 року про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Закриваючи провадження по справі
місцевий суд виходив із того, що по
цивільній справі №1607/1093/2012 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
набрало законної сили рішення
Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19.04.2012 року,
яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
стягнуто матеріальну та моральну шкоду
на загальну суму 3492,00грн., тобто дане
рішення було ухвалене по справі між
тими самими сторонами та з тих самих
підстав.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком виходячи з наступного.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвала
суду про

закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Пунктом 9 Постанови «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» від 12.06.2009р. №5
Пленум Верховного Суду України
роз»яснив, що предмет позову - це те, що
конкретно вимагає позивач, підстава
позову - це те, чим він обґрунтовує свої
вимоги.

Оскільки підставою позову є фактичні
обставини, що наведені у заяві, то
зазначення позивачем конкретної
правової норми на обґрунтування позову
не є визначальним при вирішенні судом
питання про те, яким законом слід
керуватися при вирішенні спору.

Закриваючи провадження по справі з
підстави, зазначеної у п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України суд повинен упевнитись в
тотожності позовів.

Позов вважається тотожним лише тоді.
Коли всі три елемента позову ()
співпадають, у разі, якщо навіть один з
елементів позову не співпадає, позов не
є тотожним.

Місцевим судом установлено та знайшло
підтвердження матеріалами справи, що
вироком Зіньківського районного суду
Полтавської області від 24.02.2012 року
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні щодо
ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.1 ст.122
КК України (а.с.39-40).

Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19.04.2012 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди (№1607/1093/2012), яке набрало
законної сили, позовну заяву
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1 1492,00грн. матеріальної
шкоди та 2000,00грн. моральної шкоди, а
всього 3492,00грн. (а.с.41-42).

З рішення суду від 19.04.2012р. вбачається,
що на час подачі ОСОБА_1 першого позову
у 2012 році лікування ще не було
завершено, оскільки позивач тривалий
час змушений був відвідувати
стоматолога для відновлення зубів, які
були вибиті внаслідок злочину, шляхом
імплантації. Позивач зазначав у позові,
що про відшкодування понесених витрат
на проведення імплантації зубів він
заявить в окремій позовній заяві.

По закінченню повного курсу лікування
він у вересні 2013 року звернувся до суду
з даним позовом.

Порівняльний аналіз предметів та
підстав обох позовів свідчить про
наступне.

Предметом першого позову у 2012 році є
відшкодування матеріальної шкоди у
сумі 1492,00грн. (що складається з: витрат
на придбання ліків та лікарських
засобів-388.84грн., витрат на проїзд до м.
Полтави та м. Зінькова-89,00грн., рентген
верхньої щелепи-35,00грн., СКТ головного
мозку-350,00грн., виготовлення та
встановлення мікропротезу
зубів-630,00грн.).

Предмет другого позову у 2013 році - це
відшкодування матеріальної шкоди у
сумі 10087,86грн. по закінченню лікування
(що складається з: витрат на
стоматологічні послуги-9905,00грн.,
аналізу крові на цукор-10,00грн., витрат
на проїзд до м. Полтави та м.
Зінькова-172,86грн.).

З матеріалів справи вбачається, що
зазначені стоматологічні послуги були
надані уже після набрання законної
сили рішенням суду від 19.04.2012р., не
входили до предмета першого позову та
включали: відшкодування вартості
операції імплантації на верхній щелепі
(6800,00грн.), виготовлення постійних
металокерамічних коронок на імплантах
(3020,00грн.) та послуги на суму 85,00грн.
(а.с.13-19).

З огляду на те, що підставами позову є
фактичні обставини, які наведені у
заяві, підставою позовів є як вчинення
злочину стосовно позивача, що мало
наслідком заподіяння йому тілесних
ушкоджень, так і лікування, що
підтверджується відповідною доказовою
базою, яка у кожному з позовів є не
однаковою.

Таким чином, предмет та підстави
кожного з позовів є різними, а, відтак,
даний позов не є тотожним тому, по якому
було прийнято рішення.

Враховуючи вищевикладене висновок
районного суду є таким, що не
відповідає нормам процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання.

З огляду на наведене доводи
апеляційної скарги є обґрунтованими та
такими, що заслуговують на увагу.

Оскільки ухвала суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку про її
скасування та повернення справи до
місцевого суду для продовження її
розгляду.

Керуючись ст.303, п.4 ч.2 ст.307,
п.4 ч.1 ст.311, ст.ст.313,314,315,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, -
задовольнити.

Ухвалу Зіньківського районного суду
Полтавської області від 19 грудня 2013
року, - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, - направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/
П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун