22-ц/772/3795/2014Головуючий в суді першої
інстанції Борисюк І. Е.Категорія
30Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючої судді - Шемети Т.М.,

суддів: Сопруна В.В.,Марчук В.С..,

при секретарі Сніжко О.А.

з участю: представника позивача
Антонюк О.В., представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судових
засідань № 1 апеляційного суду
Вінницької області цивільну справу за
позовом Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації до ОСОБА_4 про стягнення
коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою
його представником ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 17 листопада 2014 року, -

встановила:

28.07.14 року Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації звернулось до суду з
вказаним позовом зазначивши, що 31
травня 2008 року до управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації звернулась жителька
АДРЕСА_1, ОСОБА_6 за призначенням
тимчасової допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів,
оскільки ,вона не отримувала аліменти
від батька своєї дитини ОСОБА_4. На
підставі поданих документів було
призначено тимчасову допомогу та за
період з 31. 05.2008 року по 31.05.2014 року,
ОСОБА_6 отримала вище зазначену
допомогу в сумі 21 339 гривень 00 копійок.
Позивач висував вимогу стягнути з
ОСОБА_4, який зобов'язаний сплачувати
аліменти на утримання дитини, кошти, що
були виплачені як тимчасова державна
допомога в зв'язку з ухиленням боржника
від сплати аліментів, в розмірі 21 339
грн..

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 17.11.2014 року
позов задоволено повністю: стягнуто з
ОСОБА_4 кошти в сумі 21 339 грн. на користь
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької РДА як
повернення до державного бюджету
сплаченої тимчасової державної
допомоги за минулі роки.

.

Не погодившись з вказаним судовим
рішенням, відповідач ОСОБА_4 через
свого представника ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, вважає рішення суду
першої інстанції незаконним та
необґрунтованим, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволені позову відмовити. В
апеляційній скарзі зазначив, що суд
першої інстанції керувався нормами
постанови КМУ за №180 від 22.02.2006 року
«Про затвердження Порядку призначення
та виплати тимчасової державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, не мають
можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме», однак не
врахував, що орган праці та соціального
захисту населення може звернутись із
заявою про стягнення суми сплаченої
тимчасової допомоги за умови, що в
ОСОБА_4 виникла можливість сплачувати
аліменти. Окрім іншого, суд першої
інстанції взагалі безпідставно не
застосував наслідки пропуску
позивачем строків позовної давності,
не врахував стан здоров'я відповідача
та неможливість сплати ним аліментів.

В судовому засіданні подану апеляційну
скаргу представник позивача ОСОБА_3,
представник позивача ОСОБА_2
заперечила проти позову: підстави
звернення з таким позовом передбачені
Сімейним кодексом України, стягнення
виплаченої допомоги проводиться з
ОСОБА_4 як з особи, яка ухилялася від
сплати аліментів, тому просить
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, тобто даний
обов'язок є рівною мірою обов'язком як
матері, так і батька, причому обов'язком
особистим, індивідуальним, а не
солідарним.

Частинами 8 та 9 статті 181 СК України
встановлено,що якщо місце проживання
чи перебування батьків невідоме або
вони ухиляються від сплати аліментів,
або не мають можливості утримувати
дитину, дитині призначається тимчасова
допомога, яка не може бути меншою ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Виплата
тимчасової допомоги здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Порядок призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
визначається КМУ. Суми наданої дитині
тимчасової державної допомоги
підлягають стягненню з платника
аліментів до Державного бюджету
України у судовому порядку.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини:

На виконанні в Ленінському відділі ДВС
Вінницького МУЮ перебуває виконавче
провадження № 2-1761 про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6. аліментів на
утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до заяв ОСОБА_6 (ОСОБА_6.) про
призначення соціальної допомоги,
позивачем, починаючи з 01.05.2008 року по
31.05.2014 року було призначено в зв'язку з
ухиленням ОСОБА_4 від сплати аліментів
(а.с.4-34) та виплачено (а.с.35-36) тимчасову
соціальну допомогу в сумі 21 339 грн..

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що відповідно до
п.7 Порядку призначення та виплати
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме, затвердженого постановою
КМУ №189 від 22.06.2006 року тимчасова
допомога призначається кожні шість
місяців, починаючи з місяця, в якому
подані усі необхідні документи. Однією
із підстав надання державної допомоги
дітям є - ухилення від сплати аліментів,
і саме з цієї підстави була надана
допомога ОСОБА_6., а тому на підставі ст.
181 СК України сума наданої дитині
тимчасової державної допомоги
підлягає стягненню з платника
аліментів до Державного бюджету
України у судовому порядку.

-2-

Такий висновок суду вірний,
ґрунтується на нормах закону та
матеріалах справи.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
на те, що він не ухиляється від сплати
аліментів, а не має можливості їх
сплачувати, так як ніде не працює за
станом здоров'я, - не доведено належними
та допустимими доказами: Не
заперечується той факт, що відповідач
час від часу хворіє (а.с.51 - 53), однак
доказів того, що він не може працювати,
має відповідну групу інвалідності, -
немає, а наявність у відповідача
матері-пенсіонерки теж ні в якому
випадку не може свідчити про
неможливість ним сплачувати
визначенні рішенням суду аліменти на
утримання дитини.

Вірно суд не застосував і наслідки
спливу строку позовної давності, так як
ухилення від сплати аліментів є
триваючим порушенням: допомога була
призначена та виплачувалась ОСОБА_6. як
тимчасова допомога дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів
протягом 2008 - 2014 років. Право звернення
з позовом про стягнення цих сум з
платника аліментів виникає тоді, коли
буде виявлено, що один з батьків може
утримувати дитину ( п. 12 Порядку
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме,
затвердженого постановою КМУ № 189 від
22.02.2006 року), тому оскільки така
допомога була призначена та виплачена
по 31.05.2014 року, то право на позов виникло
у позивача з 01.06.2014 року, тому строк
позовної давності ним не пропущено, а
посилання відповідача на те, що всім
було відоме його місце проживання, так
як він його не змінював, - не
заслуговують на увагу, оскільки
допомога дитині була призначена в
зв'язку з ухиленням платника аліментів
від їх виплати, а не в зв'язку з тим, що
місце проживання платника аліментів
невідоме, що є окремою підставою для
призначення допомоги.

Таким чином, розглядаючи справу за
апеляційною скаргою на оскаржуване
рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив і оцінив фактичні
обставини у справі, подані сторонами
докази, вірно визначився з характером
правовідносин, тому на підставі ч.1 ст.308
ЦПК України апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, як таке,
що постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його
представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 листопада 2014
року по цивільній справі за позовом
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації до ОСОБА_4 про
стягнення коштів, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Т.М.Шемета

Судді:
В.В.Сопрун

В.С.Марчук