22-ц/772/2787/2014Головуючий в суді першої
інстанції Курбатова І. Л.Категорія
43Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:
Чорного В.І.

суддів:
Медвецького С.К., Чуприни В.О.

при
секретарі: Богацькій О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського
суду Вінницької області від 26 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2,
Споживчого товариства «Еліт» до ОСОБА_3
про звільнення самовільно зайнятого
приміщення, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Вінницького
міського суду Вінницької області від 26
серпня 2014 року провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2, Споживчого
товариства «Еліт» до ОСОБА_3 про
звільнення самовільно зайнятого
приміщення закрито з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Не погодившись із
зазначеною ухвалою суду ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить її
скасувати, а справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

В судове засідання апеляційного суду
представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 не
з'явився без поважних причин, хоча про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, тому
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
розгляд справи провести у його
відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд
виходив із того, що справа підлягає
розгляду не в суді загальної
юрисдикції, а в порядку, передбаченому
Господарським процесуальним кодексом
України, оскільки спір виник між
юридичною особою та фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності,
які в своїй підприємницькій діяльності
використовують спірний об'єкт
нерухомості.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачі,
вважаючи своє право порушеним,
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3,
яка самовільно зайняла приміщення,
належне на праві власності СТ «Еліт», а
саме приміщення магазину «Господар»,
загальною площею 196.5кв.м., розташоване
за адресою; АДРЕСА_1.

Право власності на зазначене
приміщення зареєстровано за Споживчим
товариством «Еліт», що підтверджується
реєстраційним посвідченням КП
«ВООБТІ» від 28.02.2005 року.

СТ «Еліт» є юридичною особою (суб'єктом
господарської діяльності), що
підтверджується витягом з ЄДР
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи,
довідкою з ЄДРПОУ серії АА №530715 та
статутом СТ «Еліт».

Позов пред'явлено до фізичної особи
ОСОБА_3 Судом не вирішувалось питання
щодо заміни неналежного відповідача,
залучення співвідповідачів у порядку
ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ст. 1 ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право користування (найму, оренди)
будівлею або іншими капітальними
спорудами, їх окремими частинами.

Однак, питання державної реєстрації
права оренди на спірне приміщення
залишилося поза увагою суду першої
інстанції.

Положення Податкового кодексу України
визначають орендну операцію як
господарську операцію фізичної або
юридичної особи (орендодавця), що
передбачає надання основних фондів або
землі в користування іншим фізичним
або юридичним особам (орендарям) за
орендну плату і на певний строк.

Згідно ст. 795 ЦК України передання
наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором. Повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Однак відповідність укладеного між
сторонами Договору № 3 про здачу в
оренду основних засобів, на який
посилається відповідач, та який
укладений у простій формі без
дотримання вимог глави 58 ЦК України,
глави 30 Господарського кодексу України
не були предметом дослідження та
оцінки суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК
України відповідачем на підтвердження
доводів клопотання про закриття
провадження у справі не надано доказів
реальної передачі орендованого
приміщення (акт приймання-передачі
об'єкта оренди), належним чином
завіреного та зареєстрованого
договору оренди, доказів внесення
орендної плати.

Оскільки доводи ОСОБА_3 про наявність
між сторонами господарських
правовідносин не підтверджені
первинними документами, тому не можуть
заслуговувати на увагу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивачі звернулися до суду за
захистом порушеного права в порядку
статті 16 ЦК України щодо реалізації
права власності позивача на спірне
приміщення до фізичної особи, а не до
суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених у п. 26 постанови від 1
березня 2014 року № 3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» право власності на майно, на
речове право на чуже майно, захист цих
прав регулюються цивільним
законодавством, і власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном (стаття 391
ЦК), а особа, якій належить право на чуже
майно, має право на захист цього права,
у тому числі й від власників майна
відповідно до положень глави 29 ЦК
(стаття 396), тому такі спори з
урахуванням вимог статті 15 ЦПК
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства, якщо однією із
сторін є фізична особа.

Таким чином, виходячи з суб'єктного
складу, даний спір не може вирішуватись
в порядку господарського судочинства,
а висновок суду про наявність між
сторонами правовідносин, що мають
господарський характер з посиланням на
укладення договору оренди нерухомого
майна між суб'єктами господарювання є
передчасним.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд порушив вимоги норм
цивільного процесуального права і це є
безумовною підставою для скасування
ухвали суду з направленням справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 312, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 серпня 2014 року
скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2,
Споживчого товариства «Еліт» до ОСОБА_3
про звільнення самовільно зайнятого
приміщення, передати до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному провадженні
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
(підпис) В.І.Чорний

Судді:
(підпис) С.К.Медвецький

(підпис) В.О.Чуприна

З оригіналом вірно: