Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/538/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Запорожець О.М.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

13.02.2014 Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Пищиди М.М.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
який представляє інтереси ОСОБА_3 на
рішення Новоархангельського районного
суду Кіровоградської області від 10
грудня 2013 року у справі за позовом
сільськогосподарського кооперативу
«Вись» до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні орендованою земельною
ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_3
до сільськогосподарського кооперативу
«Вись», за участі третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - відділ
Держземагенства у Новоархангельському
районі Кіровоградської області про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року сільськогосподарський
виробничий кооператив «Вись»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3
про:

- зобов'язання не чинити перешкод СВК
«Вись» до 27 лютого 2014 року у
користуванні орендованою земельною
ділянкою площею 6,42 га, що розташована у
відповідності до державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії III-КР № 004831 від 02.10.2001 року на полі
АДРЕСА_1;

- зобов'язання не чинити перешкоди СВК
«Вись» до 27 лютого 2014 року у
користуванні орендованою земельною
ділянкою площею 6,18 га, що розташована у
відповідності до державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії КР № 0007187 від 16.09.2008 року на полі
АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_3 негайно повернути
орендовану земельну ділянку.

До початку розгляду справи ОСОБА_3
звернулася із зустрічним позовом до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись», за участі третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - відділ Держземагенства у
Новоархангельському районі
Кіровоградської області про визнання
недійсними договори оренди земельної
ділянки.(а.с.42-47)

В обґрунтування позовних вимог СВК
«Вись» зазначив, що 01 вересня 2007 року та
30 вересня 2008 року між СВК «Вись» та
ОСОБА_3 були укладені два договори
оренди земельних ділянок, загальною
площею 6,42 га та 6,18 га терміном на п'ять
років.(а.с.5, а.с.103)

Предметом договорів є ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Орендна плата визначена
сторонами в даному зобов'язанні в
натуральному та грошовому вигляді у
розмірі 3,2 % від грошової оцінки
земельної ділянки. 27 лютого 2009 року та 21
травня 2010 року вказані договори оренди
земельних ділянок були зареєстровані
у Новоархангелському відділі КФЦОДЗК.

У 2012 році СВК «Вись» визначив
структуру посівних площ на 2013 рік по
даному кооперативу і на ділянках
відповідача мав намір посіяти гібрид
кукурудзи «Сплендіс», потенційна
врожайність якого 140 цн/га, зерна
посівного матеріалу були закуплені
кооперативом до настання часу посіву.

Після прибуття на спірні земельні
ділянки ОСОБА_3 було з'ясовано, що
остання самовільно засіяла орендовані
земельні ділянки (в період дії
договору) насінням сої, що суперечить
умовам вищезазначених договорів
вимогам ст. ст. 18, 20 Закону України «Про
оренду землі», ст. 640 ЦК України, що
діяли на момент вчинення правочину,
оскільки термін дії договорів спливає
27 лютого 2014 року та 21 травня 2015 року,
відлік з дня реєстрації.

У зустрічному позові ОСОБА_3 посилалась
на те, що вона має у власності дві
земельні ділянки площею 6,42 га та 6,18 га,
які розташовані в с. Скаліва
Новоархангельського району
Кіровоградської області. 01 вересня 2007
року та 30 вересня 2008 року вказані
договори оренди земельних ділянок були
підписані сторонами. Посилається на те,
що СВК «Вись» в односторонньому
порядку здійснив державну реєстрацію
договорів чим фактично продовжив
термін їхньої дії. В п. 17 договорів
оренди землі не було вписано усних
домовленостей про умови збереження
стану об'єкта оренди, що суперечить ст.
15 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, в порушення п.19 вищевказаних
договорів позивачем без згоди ОСОБА_3
було проведено обмін її земельних
ділянок на земельні ділянки, які
знаходяться в оренді у АФГ "Квінтет" і
саме тому вимушена вимагати визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними.

Влітку 2012 року відповідач звернулася
до СВК «Вись» з письмовою заявою в якій
просила не використовувати належні їй
земельні ділянки після збору врожаю в
2012 році, з наміром використовувати
земельні ділянки самостійно. Коли нею
була засіяна земля, СВК «Вись»
повідомило, що терміни дії договорів
оренди земельних ділянок закінчуються
27 лютого 2014 року та 21 травня 2015 року.
Оспорює договори оренди земельних,
оскільки в них відсутня умова
збереження стану об'єкта оренди.

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 10 грудня 2013 року позовні
вимоги СВК «Вись» задоволенні в
повному обсязі, у зустрічному -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким її
вимоги задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
визначених ст. 303 ЦПК України дійшов
висновку про відхилення апеляційної
скарги за наступного.

Задовольняючи позов СВК «Вись» і
відмовляючи у задоволені зустрічного
позову суд першої інстанції встановив,
що ОСОБА_3 є власником земельної
ділянки розміром 6,42 згідно державного
акта на право приватної власності на
землю серії III-КР № 004831 від 02 жовтня 2001
року (а.с.104) та земельної ділянки
розміром 6,18 га згідно державного акта
на право приватної власності на землю
серії КР № 0007187 від 16 вересня 2008 року
(а.с.6), які розташовані на території
Скалівської сільської ради
Новоархангельського району
Кіровоградської області.

01 вересня 2007 року між СВК «Вись» та
ОСОБА_3 був укладений договір оренди
земельної ділянки, який
зареєстрований у Новоархангелському
відділі КФЦОДЗК 27 лютого 2009 року за №
13 (а.с.103-107) .

30 вересня 2008 року між СВК «Вись» та
ОСОБА_3 також був укладений договір
оренди земельної ділянки який
зареєстрований у
Новоархангельському відділі КФЦОДЗК 21
травня 2010 року за № 04 (а.с.5-9).

Зазначені договори відповідно до п.8
укладено на термін у п'ять років.
Пунктом 9 передбачено, що орендна плата
сплачується орендарем в натуральному
та грошовому вигляді в розмірі 3,2 % від
грошової оцінки земельної ділянки.
Умови збереження стану об'єкта землі в
договорах не зазначено. В п. 21
передбачено, що після припинення дії
договору орендар повертає
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому порівняно з тим, у
якому він одержав оренду.
Орендодавець має право вимагати від
орендаря дотримання екологічної
безпеки землекористування та
збереження родючості ґрунтів
дотримання державних стандартів норм і
правил, у тому числі місцевих правил
забудови населених пунктів. (п.28
договорів оренди).

Згідно п. 29 договорів, власник
зобов'язаний передати земельну
ділянку, що відповідає умовам договору
оренди; не вчиняти дій, які б
перешкоджали орендареві користуватися
орендованою земельною ділянкою.

01 вересня 2007 року та 30 вересня 2008 року
сторонами договорів були підписані
акти про передачу та прийом земельних
ділянок в натурі та визначення меж
земельних ділянок в натурі.(а.с.9,
а.с.107).

05 серпня 2011 року між СВК «Вись» та
ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до
договору оренди земельної ділянки від
01 вересня 2007 року, згідно якої сторони
внесли в договір зміни та доповнення в
п. 9 за якими орендна плата вноситься
в натуральній та грошовій формі в
розмірі 6 % від грошової оцінки землі, що
становить 5564 грн. строком на п'ять
років; сторони погоджуються на
продовження дії договору оренди
земельної ділянки на строк п'ять років
з часу підписання додаткової угоди;
та в п. 17 умови збереження стану
об'єкта оренди - дотримуватись вимог
протиерозійної організації
орендованої земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України «Про оренду
землі» (далі Закон), визначено, що
оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Право оренди земельної ділянки,
відповідно до приписів ч. 5 ст. 6 Закону,
підлягає державній реєстрації.

Стаття 13 Закону України «Про оренду
землі» вказує, що договір оренди
землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

У відповідності до ст. 27 Закону
орендареві забезпечується захист його
права на орендовану земельну ділянку
нарівні із захистом права власності на
земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар у встановленому законом
порядку має право витребувати
орендовану земельну ділянку з
будь-якого незаконного володіння та
користування, на усунення перешкод у
користуванні нею, відшкодування шкоди,
заподіяної земельній ділянці
громадянами і юридичними особами
України, іноземцями, особами без
громадянства, іноземними юридичними
особами, у тому числі міжнародними
об'єднаннями та організаціями.

Згідно зі ч. 1 ст. 31 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено.

Спори, пов'язані з орендою землі,
вирішуються у судовому порядку, на що
вказує ст. 35 Закону України «Про оренду
землі».

Відповідно до ст. 18, ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про оренду землі», які діяли
на момент вчинення правочину, договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації й на підставі ч. 1 ст. 210, ч. З
ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України і є
укладеним з моменту такої реєстрації.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073,
а відповідно до Указу Президента
України від 17.02.2003 року «Про заходи
створення єдиної системи державної
реєстрації земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них у
складі державного земельного
кадастру», який у силу ст. 106
Конституції України є обов'язковим до
виконання на території України, на
Державний комітет України по земельних
ресурсах покладено обов'язок щодо
здійснення у складі державного
земельного кадастру, реєстрації
земельних ділянок, нерухомого майна та
прав на них, договорів оренди земельних
ділянок.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого Постановою від 25 грудня
1998 року № 2073, державна реєстрація
договорів оренди є офіційним визнанням
і підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України, яка
діяла на момент вчинення правочину,
договір який підлягає державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Згідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Волевиявлення є важливими чинником,
без якого неможливо вчинення
правочину, що узгоджується зі свободою
договору, установленою статтею 627 ЦК
України. Своє волевиявлення на
укладення договору учасник правочину
виявляє в момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, в якому фіксуються правові
наслідків. Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору,
волевиявлення на укладення якого він
виявляв у момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, тому не є підставою для
визнання договору недійсним у порядку,
визначеному частиною третьою статті 203
та частиною першою статті 215 ЦК України.

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що умови
збереження стану об'єкта оренди є
істотною умовою договору оренди землі
і відсутність у договорі цієї істотної
умови є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання такого договору
недійсним відповідно до Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги СВК «Вись» підлягають
задоволенню оскільки дія договору
оренди спірних земельних ділянок
закінчуються - у лютому 2014 року та у
травні 2015 року.

Заявляючи вимоги про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними, орендодавець ОСОБА_3
зазначила в підставу відсутність в
договорах оренди усіх істотних умов, а
саме не вказана умова збереження стану
об'єкта оренди, за цих же умов і не
визнавала первісні вимоги.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд першої інстанції зазначив,
що у п. 17 договорів оренди землі,
сторони не зазначили умови збереження
стану об'єкта оренди, але ці умови були
визначені у п. 21 цих договорів, де
зазначено, що після припинення дії
договору орендар повертає
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому, порівняно з тим, у
якому він її одержав. Орендодавець, у
разі погіршення корисних властивостей
земельної ділянки, має право на
відшкодування збитків у розмірі,
визначеному сторонами. Відповідно до п.
30 орендар використовує орендовану
земельну ділянку згідно з цільовим
призначенням.

Посилання в зустрічному позові ОСОБА_3
на те, що СВК «Вись» без згоди
орендодавця провело обмін земельних
ділянок не визнається судом як
належний доказ на підтвердження
позовних вимог про визнання договору
недійсним, оскільки зазначені
обставини не є предметом розгляду
даного спору, як і доводи представника
відповідача в суді апеляційної
інстанції про не відповідність підпису
власника землі. В передбаченому
законом порядку ці підстави не
визначались в предмет спору.

З правової позиції висловленої
Верховним Судом України в постанові
від 25.12.2013 року виходить, що відповідно
до статті 15 Цивільного кодексу України
та статті 3 Цивільного процесуального
кодексу України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право то відповідно суд
повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 1998 року «Про оренду
землі», визначити істотність цих умов,
а також з'ясувати у чому полягає
порушення їхніх законних прав.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України «Про оренду землі» - умови
збереження стану об'єкта оренди є
окремою істотною умовою договору
оренди. Оспорюванні договори не
містять умови збереження стану
об'єкта оренди, що підтверджується
матеріалами справи.(а.с.5; 103).

Умови збереження стану об'єкта оренди
визначаються чинним законодавством
України і у договорі можуть бути
відтворені або конкретизовані. Якщо
сторони спеціально не визначили умови
збереження стану земельної ділянки,
яка передана в оренду, вважається, що
сторони погодились із такими умовами,
що встановлені законодавством.

ОСОБА_3 в зустрічному позові не
зазначила, у чому саме полягає
порушення її прав, як орендодавця -
відсутність у договорах, конкретно
визначеної умови збереження стану
об'єкта оренди за наявності приписів,
викладених у п. 21 цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених вимог та на
підставі наданих доказів.

При розгляді справи судом вірно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини,
дотримано вимог цивільного
процесуального закону, обставинам
справи надана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, щодо задоволення позовних
вимоги СВК «Вись» та відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3..

Передбачені ст. 309 ЦПК України підстави
для скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції, в тому числі з
наведених у апеляційних скаргах
мотивів відсутні.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч.
1 ст. 314, ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який
представляє інтереси ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Новоархангельського районного
суду Кіровоградської області від 10
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді: