Справа № 442/1327/14
Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/7512/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не
з'явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 04 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 04 липня 2014
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
задоволено; розірвано договір позики
від 03.06.2011 року укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, щодо позики 11 000 доларів США;
стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт
серії НОМЕР_2, виданий 25.09.1997 року
Дрогобицьким МВ УМВСУ у Львівській
області, проживає АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_3 74 734 грн. 00 коп. боргу; вирішено
питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність, необґрунтованість,
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що жодного договору
позики між сторонами не було укладено,
такий відсутній в матеріалах справи.
Вказує, що апелянт не отримувала від
ОСОБА_3 жодних коштів, а позивачем так і
не доведено ті обставини на яких
ґрунтуються його вимоги. Просить
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 04 липня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким в
позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення скарги та скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами укладено договір позики,
за яким позивач ОСОБА_3 Передав
відповідачу ОСОБА_2 Кошти в сумі 11 000
доларів США, а відповідачка
зобов'язалася повертати позику по 300
доларів США 19 числа кожного місяця, що
підтверджується розпискою від 03.06.2011
року.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що між сторонами склалися
договірні відносини, що випливають з
договору позики в розумінні ст. 1046 ЦК
України, яка регламентує, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України,
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією, викладеною
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України у постанові
від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13,
застосування якої в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої
ст. 207 ЦК України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, до
позовної заяви позивачем додано
копію розписки, оригінал якої був
представлений позивачем суду першої
інстанції.

Оскільки в силу положень ст. 1046 ЦК
України розписка є саме підтвердженням
укладання договору, а договір є
укладеним з моменту передання грошей,
суд дійшов до правильного висновку
щодо наявності правових підстав для
стягнення суми боргу по невиконаному
зобов'язанню - боргового документу.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та порядку визначеними договором і
одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Суд першої інстанції правильно
встановивши обставини справи про те, що
відповідач взяв у позивача у борг
грошові кошти, які зобов'язався
повернути, але у визначені договором
(розпискою) строки взяті на себе
зобов'язання не виконав, що є підставою
для стягнення з нього суми боргу, яка з
врахуванням сплачених 2400 доларів США,
станом на 19.02.2014 року становить 74 734, 00
грн.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, в межах доводів скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
законність та обгрунтованість рішення.
Рішення суду ухвалене в межах
заявлених вимог, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляції не ставлять під
сумнів його законність.

Таким чином, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 04 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра