Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 листопада 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської об ласті у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Леска В.В.,
Чужі Ю.Г.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Воловецького районного суду
від 10 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Скотарської
сільської ради, треті особи:
реєстраційна служба Воловецького
районного управління юстиції,
Воловецька державна нотаріальна
контора, ДВПТІ по Воловецькому району,
про визнання права власності на
нерухоме майно, та за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Скотарської
сільської ради про визнання права
власності на майно за набувальною
давністю, -

в с т а н о в и л а :

17 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на
житловий будинок та належні до нього
господарські будівлі і споруди,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1
посилаючись на те, що вищевказаний
будинок він успадкував за померлим
ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком - ОСОБА_6 Батько
побудував цей будинок у 1980 році, проте
належним чином не оформив право
власності на нього та не отримав
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно. Через цю обставину
позивач не може оформити спадщину, тому
просив задовольнити позов.

6 серпня 2014 рок від імені та в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до суду
звернувся ОСОБА_7 з позовом до
Скотарської сільської ради, у якому
позивачі просили визнати право
спільної сумісної власності на
житловий будинок АДРЕСА_1. Позов
мотивували тим, що спірний будинок
будували померлий ОСОБА_6 та його брат -
чоловік і батько позивачів - ОСОБА_8. З
дозволу ОСОБА_6 вони проживають у
будинку з 1987 року, а тому вважають, що за
ними слід визнати право спільної
сумісної власності на спірний будинок
за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 29.08.2014 року дані позови
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Воловецького районного суду
від 10 жовтня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 - відмовлено. Позовні
вимоги ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
спільної сумісної власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
садибний (індивідуальний) житловий
будинок загальною площею 246,24 кв.м. в т.ч.
106,17 кв.м. житлової площі та прилеглу
будівлю - вбиральну площею 1,20 кв.м. -
задоволено повністю.

Позивач ОСОБА_1, від імені та в
інтересах якого діє ОСОБА_9, на таке
рішення подав апеляційну скаргу.
Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позов, а у задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовити. Вважає, що
судом першої інстанції було неповно
з'ясовано обставини справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а рішення суду увалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, позицію
представників позивачів за об'єднаними
позовами, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, і які
розпоряджаються своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, на підставі
будівельного паспорту, у
погосподарській книзі с. Скотарське
Воловецького району № 4, 1983-1985 р.р.,
особовий рахунок НОМЕР_1, зареєстровано
будинок ОСОБА_6 (будинок без номера). В
даний час житловий будинок
зареєстрований під АДРЕСА_1,
погосподарська книга № 7, особовий
рахунок НОМЕР_2 (а.с.18). Будівництво
цього будинку ОСОБА_1 проводив на
підставі рішення Воловецької районної
ради № 55 від 07.03.1980 „Про надання
дозволу на будівництво
індивідуального жилого будинку та
видачу „Свідоцтва про забудову садиби"
громадянину ОСОБА_6 на земельній
ділянці, виділеній загальними зборами
уповноважених колгоспу ім.. ХУІ з'їзду
КП(б)У від 22.01.1980 № 1 (а.с.5). 24 квітня 1980
року складено акт відведення земельної
ділянки у межах села (а.с.6) Районним
архітектором ОСОБА_6 дано дозвіл на
право виконання будівельних робіт
(а.с.7). У травні 1980 року було складено
будівельний паспорт та ОСОБА_6 отримав
Свідоцтво садиби в сільських населених
пунктах УРСР (а.с.3,4).

У листопаді 1987 року було складено
технічний паспорт на будинок (а.с.9,10).

Таким чином, забудовником
будинку, який зараз зареєстровано під
АДРЕСА_1, був ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_3 від 10.01.2014, а.с19). Після його
смерті за заявою ОСОБА_1, який є сином
померлого ОСОБА_6 та відповідно до
вимог ст. 1961 ЦК України є спадкоємцем
першої черги, зареєстровано спадкову
справу; дружина спадкодавця - ОСОБА_10 -
подала заяву про відмову від прийняття
спадщини (а.с.23,32).

Також судом першої інстанції
встановлено та не заперечувалось
ОСОБА_1, що з дозволу померлого ОСОБА_6
його брат - ОСОБА_8 - разом із дружиною
ОСОБА_3 з 1987 року, а в подальшому - з
дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - постійно
проживали у спірному будинку та є там
зареєстрованими (а.с.33).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 суд першої інстанції вважав, що
вони на правах власників, добросовісно
та безперервно володіють та відкрито
користуються житловим будинком,
доглядають за ним та утримують, про що
свідчать квитанції про оплату за
електроенергію та сплату за землю, а
отже є підстави, відповідно до ст. 344 ЦК
України визнати за ними право
власності на будинок за набувальною
давністю.

Проте такі висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, а рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 344
ЦК України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено ЦК. При цьому треба
враховувати, що володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності.

Самими позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не заперечувалось, що будинок
будувався ОСОБА_6 і вони проживали там з
його згоди. Доказів того, що будинок
будувався спільно з ОСОБА_8 - зокрема,
договору про спільне будівництво, або
доказів будь-якого вкладу ОСОБА_8 у
будівництво надано не було. Договору із
визначеним строком проживання, що
давало б підстави застосування ч. 3 ст.
344 ЦК України, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8
укладено не було. Як вбачається з
технічного опису конструктивних
елементів будівлі, будинок повністю
потребує ремонту. Факт сплати за
користування електроенергіє та сплата
землю не є підставою визнавати за
позивачами право власності на майно.
Вони здійснювали оплату, оскільки
користувались як електричною енергією,
так і землею.

Таким чином, вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не підлягають задоволенню,
оскільки їх вимоги не ґрунтуються на
законі.

Крім того, судом першої інстанції було
порушено норми процесуального права.

У рішенні суд зазначав процесуальний
статус ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як
позивачі по зустрічному позову. Проте,
відповідно до ст. 123 ЦПК України,
зустрічний позов має право пред'явити
відповідач у справі, а зазначені особи
відповідачами за позовом ОСОБА_1 не
були. Не вступили вони у справу і як
треті особи, які заявляють самостійні
вимоги. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом,
визначивши відповідачем Скотарську
сільську раду. Відповідачем є особа, до
якої звернуто вимогу позивача і на яку
вказує позивач як на порушника своїх
прав. Скотарська сільська рада
будь-яких прав ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
не порушила і за цим позовом не повинна
відповідати. Натомість свої права на
майно пред'являє ОСОБА_1

Таким чином позов було пред'явлено до
неналежного відповідача. Проте,
оскільки вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 не ґрунтуються на законі, у
задоволенні їх позову слід відмовити
саме за безпідставністю
матеріально-правової вимоги.

Оскільки судом першої інстанції було
задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, то у задоволенні позову ОСОБА_1,
було відмовлено.

Проте у задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити, оскільки не підлягає
задоволенню його вимога саме про
визнання за ним права власності на
житловий будинок та належні до нього
господарські будівлі і споруди,
розташовані в АДРЕСА_1, з наступних
підстав.

Як спадкоємець першої черги, з
врахуванням того, що дружина
спадкодавця відмовилась від прийняття
спадщини, він має право на спадщину, до
складу якої, відповідно до ст. 1218 ЦК
України, входять усі права та обов'язки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Визнання права власності на
спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у Постанові Верховного Суду
України від 18.12.2013 у справі № 6/137цс13,
право власності на житловий будинок
набувається у порядку, який був чинним
на час завершення його будівництва.

Відповідно до норм законодавства, яке
діяло на час спорудження будинку,
виникнення права власності на житлові
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації цього права. До
компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось питання узаконення цих
будівель та внесення записів про право
власності на будинки за громадянами у
погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснювався в Україні (УРСР) із 1979
року. На виконання постанови Ради
Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105
у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними,
районними Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний будинок не було завершено
будівництвом, в експлуатацію не було
здано і рішення про оформлення права
власності на цей будинок сільською
радою не приймалось.

Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331
ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК
України та право власності на
новостворене нерухоме майно виникає у
особи, яка створила це майно, після
закінчення будівництва об'єкта
нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Отже, до прийняття об'єкта
новоствореного нерухомого майна до
експлуатації та його державної
реєстрації право власності на цей
об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на
новозбудоване нерухоме майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання та інше майно, що було
використано в процесі будівництва
(абзац 1 частини 3 статті 331 ЦК України).

Отже, законом не передбачено
можливість визнання права власності на
новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстровано раніше у
встановленому законодавством порядку.

Відповідна позиція висловлена,
зокрема, у постанові Верховного Суду
України від 19 вересня 2011 року, справа N
3-82гс11.

Як встановлено апеляційним судом,
спадкодавець здійснював будівництво
згідно з законом - на відведеній
земельній ділянці, за наявності
необхідних дозволів. Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
(п.8) у разі смерті забудовника до складу
спадщини входять його права як
забудовника. Проте відповідної вимоги,
так само як і вимоги про визнання права
на будівельні матеріали та інше майно,
що було використано в процесі
будівництва, ОСОБА_1 не заявлялось.

Зважаючи на викладене, рішення суду
першої інстанції, через
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального, слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 з іншим правовим
обґрунтуванням, ніж було зазначено
судом першої інстанції, а у задоволенні
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
відмовити за безпідставністю правової
вимоги.

Керуючись ст. ст. 209, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду
від 10 жовтня 2014 року - скасувати та
увалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Скотарської сільської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно, та у задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Скотарської
сільської ради про визнання права
власності на майно за набувальною
давністю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуюча

Судді