Справа № 1314/1577/12
Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/783/1864/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

з участю: представника
відповідача ПрАТ «ПРОСТО-страхування»
- Зікеєвої У.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 на рішення Мостиського
районного суду Львівської області від
09 грудня 2013 року у справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Український страховий дім» до ОСОБА_4
та Приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування» про
відшкодування матеріальних збитків у
порядку регресу, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Мостиського районного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
позов ПАТ «Український страховий дім»
задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Український страховий дім» в
порядку регресу 12364,00 грн. та 123,64 грн.
судових витрат.

В задоволенні позовної вимоги про
стягнення з ПрАТ «ПРОСТО-страхування»
на користь ПАТ «Український страховий
дім» в порядку регресу 24990,00 грн. -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

У поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні зазначеного
рішення неповно з'ясовано обставини,
які мають важливе значення у справі,
порушено норми матеріального та
процесуального права. Зокрема,
зазначає, що сума стягнена за
оскаржуваним рішенням з її довірителя
є завищеною та повинна становити 11854,00
грн., оскільки франшиза за договором
страхування транспортного засобу
становить « 0» грн.. Крім того, вказує на
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з ПрАТ «ПРОСТО-страхування»
в порядку регресу 25500,00 грн., оскільки
неналежно оформлена довіреність, на її
переконання, не є підставою для відмови
у виплаті страхового відшкодування
згідно умов договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності типу І, так як згідно
такого страхуванню підлягає
транспортний засіб, а не особи, які ним
керують. Також, звертає увагу суду на
те, що на момент ДТП та в подальшому
власником транспортного засобу, яким
керував ОСОБА_4 була ОСОБА_6, а підставою
для перереєстрації такого
транспортного засобу була зміна
постійного місця проживання останньої.

Зважаючи на вказане, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити частково та стягнути з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український
страховий дім» 11854,00 грн. та стягнути з
ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь
ПАТ «Український страховий дім» 25500,00
грн..

Заслухавши пояснення представника
відповідача ПрАТ «ПРОСТО-страхування»
- Зікеєвої У.В., перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 17 грудня 2009 року о 08.45
год. на вул. Толстого в м. Києві ОСОБА_4
порушивши вимоги п.п.10.1, 10.3 Правил
дорожнього руху України вчинив
дорожньо-транспортну пригоду в
результаті чого було пошкоджено
автомобілі Порше, р.н. НОМЕР_6 та Субару,
р.н. НОМЕР_2 та постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 січня 2010 року був визнаний
винним у вчиненні зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди (т.1
а.с.175).

Крім того, як вбачається із
інформаційної картки про
адміністративне правопорушення 24
грудня 2009 року ОСОБА_4 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126
КУпАП та притягнено до
адміністративної відповідальності за
те, що 17 грудня 2009 року о 08.45 год. він
керував автомобілем марки Порше, р.н.
НОМЕР_6 без інших документів, які
підтверджують право користування чи
розпорядження транспортним засобом (т.2
а.с.145).

Згідно договору НТ-09 №1931 Кв 05 від 06
серпня 2009 року (т.1. а.с.4-11), укладеного
між ЗАТ «Український страховий дім»,
правонаступником якого є ПАТ
«Український страховий дім», та ОСОБА_7,
автомобіль марки «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_2
було застраховано, серед іншого, від
дорожньо-транспортних пригод,
протиправних дій третіх осіб (т.1 а.с.4).

Відповідно до умов зазначеного
договору страхування, згадану
дорожньо-транспортну пригоду
позивачем було визнано страховим
випадком (т.1 а.с.12-13) та виплачено ним
страхове відшкодування в розмірі 37354,00
грн. (т.1 а.с.27-30).

Згідно ч.1 ст.993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Частиною 1 ст.1191 ЦК України передбачено,
що особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України
«Про страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

На підставі вищевказаного колегія
суддів приходить до висновку про
підставність вимог позивача про
стягнення матеріальної шкоди в порядку
регресу.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України
встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно полісу №ВВ/9333413 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів автомобіль Porshe
Cayeene, р.н. НОМЕР_5 було застраховано 07
травня 2009 року відповідно до типу
договору 1 (т.1 а.с.131).

Як вбачається із відповіді Центру
безпеки дорожнього руху та
автоматизованих систем при МВС України
(т.1 а.с.133) та витягу з баз даних ДАІ
станом на 19.08.2013 року щодо автомобіля
Porshe Cayeene, кузов НОМЕР_4 підставою для
реєстрації зазначеного транспортного
засобу в м. Києві та видачі р.н. НОМЕР_6
були свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3,
транзитні номерні знаки НОМЕР_1 та
відмітка в обліковій картці «зміна
місця проживання».

Таким чином, застрахований згідно
полісу №ВВ/9333413 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів автомобіль є тим
самим автомобілем, яким керував ОСОБА_4.

Відповідно до п.15.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
договір типу І укладається на умовах,
згідно яких здійснюється страхування
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
внаслідок експлуатації транспортного
засобу, визначеного в договорі
страхування, будь-якою особою, яка
експлуатує його на законних підставах.

Зважаючи на вказану норму, колегія
суддів вважає, що обов'язковою умовою
можливого відшкодування шкоди згідно
договорів страхування типу І є
необхідність експлуатації
застрахованого транспортного засобу
особою на законних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Встановлено, що ОСОБА_4 керував
автомобілем марки Порше, р.н. НОМЕР_6 без
інших документів, які підтверджують
право користування чи розпорядження
транспортним засобом (т.2 а.с.145), а
відомості про оскарження та/або
скасування постанови, якою останнього
визнано винним у вказаному
правопорушенні в матеріалах справи
відсутні, відповідачем та його
представником, відповідно до ч.1 ст.60
ЦПК України, не надані.

Зважаючи на вказане, колегія суддів
приходить до висновку, що у зв'язку з
керуванням ОСОБА_4 автомобілем марки
Порше, р.н. НОМЕР_6 без документів, які
підтверджують право користування чи
розпорядження транспортним засобом,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для відшкодування
ПрАТ «ПРОСТО-страхування» шкоди
заподіяної ОСОБА_4 в результаті ДТП за
участю цього автомобіля.

З цих же підстав, безпідставними є й
аргументи представника відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про те, що згідно
договорів страхування типу І,
застрахованим є автомобіль незалежно
від того, хто ним керує, оскільки
застрахованою, згідно таких договорів,
є відповідальність осіб, які на
законних підставах керують тим чи
іншим транспортним засобом. Відтак,
керування ОСОБА_4 автомобілем марки
Порше, р.н. НОМЕР_6 без документів, що
підтверджують законність такого
керування не підпадає під сферу дії
договору страхування, у якому
забезпеченим є автомобіль марки Порше,
р.н. НОМЕР_6.

Таким чином, необґрунтованими є й
доводи апелянта щодо відсутності,
згідно ст.37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», підстав для відмови у
відшкодуванні шкоди, завданої майну
третіх осіб, оскільки зазначеною
статтею передбачено підстави для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування в межах правового
регулювання відносин за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, в той час як відносини, що
виникли між сторонами не входять до
предмету правового регулювання цього
договору типу І.

Крім того, не може бути задоволеною,
зважаючи на вищевикладене, і вимога
апелянта щодо зменшення суми збитків,
завданих ОСОБА_4, оскільки
цивільно-правова відповідальність
останнього не була застрахована в
момент завдання ним таких збитків.

На підставі зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку стосовно
обов'язку відшкодувати збитки позивача
відповідачем ОСОБА_4. Однак, оскільки
представник позивача, згідно уточнення
від 28.05.2013 року просив суд першої
інстанції стягнути з ОСОБА_4 в порядку
регресу збитки в розмірі 12364,00 грн. та
судові витрати (т.1 а.с.154-158), зважаючи на
вимоги ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК України,
колегія суддів погоджується з
оскаржуваним рішенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції, яке оскаржується ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги є необґрунтованими
та безпідставними, а відтак апеляційну
скаргу слід відхилити.

Керуючись 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім» до ОСОБА_4 та Приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» про
відшкодування матеріальних збитків у
порядку регресу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Б.М.Гриновець

Судді:
М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський