АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/185/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04
грудня 2012 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулось до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому
просило: звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру загальною площею 42,20
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки позивачем з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
права власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форми
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення позивачем всіх
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки; виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям
реєстраційного обліку у органі МВС
України та стягнути з відповідача
понесені стороною позивача судові
витрати.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 30.05.2006 між
позивачем та відповідачем було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого відповідач отримав кредит у
розмірі 54 655 дол. США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом та з
кінцевим терміном повернення 27.05.2021.

Також, 30.05.2006 в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
сторонами було укладено договір
іпотеки, згідно якого відповідач надав
в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 42,20 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вказана квартира належить відповідачу
на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу. Обумовлена
сторонами ціна предмету іпотеки
становить 324 715 грн.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконує, щомісячні платежі за
кредитним договором і в термін,
встановлений договором, не
здійснюються, решта заборгованості не
повертається. Станом на 06.07.2012
заборгованість відповідача становить:
47 239,83 дол. США - заборгованість за
кредитом, 8 987,88 дол. США - заборгованість
по відсотках за користування кредитом,
3 062,31 дол. США - заборгованість по
комісії за користування кредитом, 4 328,18
дол. США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 04.12.2012 позов
задоволено частково:

- звернуто стягнення на предмет іпотеки
по договору іпотеки №К2К4GК00260009 від
30.05.2006: квартиру загальною площею 42,20
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу;

- встановлено спосіб реалізації
предмету іпотеки: квартири, загальною
площею 42,20 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу, шляхом продажу з
прилюдних торгів в межах процедури
виконавчого провадження;

- встановлено початкову ціну для
реалізації предмету іпотеки по
договору іпотеки № К2К4GК00260009 від 30.05.2006,
на рівні ціни, не нижчої за звичайні
ціни на цей вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчого
провадження;

- за рахунок коштів, отриманих від
реалізації зазначеного вище предмету
іпотеки, задоволено вимоги ПАТ «КБ
«Приватбанк»: за кредитним договором №
К2К4GК00260009 від 30.05.2006 в сумі
заборгованості 508 468 грн. 46 коп.

- виселено ОСОБА_2 з квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

- стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 3 326 грн. 30 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених
вимог відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 21.11.2014 відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач
просить заочне рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким повністю
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та неповне з'ясування обставин справи.
Зокрема вказує, що судом було порушено
ст.ст. 74,76 ЦПК України, оскільки
відповідача не було належним чином
повідомлено про розгляд справи. Крім
того, суд не звернув уваги на те, що
позивачем не було виконано умову щодо
письмової вимоги про усунення
порушення за кредитним договором.
Також відповідач вважає, що сума боргу,
що визначена позивачем не відповідає
дійсності, оскільки останнім не
здійснено перерахунок заборгованості
за рішенням суду.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін, оскільки їх неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів вказаним
вимогам процесуального закону рішення
суду відповідає не повністю.

Так, задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором та
за договором іпотеки, а відтак в силу
вимог закону та умов укладених між
сторонами договорів, з відповідача
підлягає стягненню заборгованість за
кредитним договором в загальній сумі 508
468 грн. 46 коп., шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та у
зв'язку з цим виселення відповідача з
квартири, що є предметом іпотеки.

Колегія суддів не може погодитись з
визначеною судом сумою заборгованості
за кредитним договором, а також з
висновком суду про виселення
відповідача з предмета іпотеки.

Насамперед, слід зазначити, що суд
першої інстанції ухвалив заочне
рішення за відсутності відповідача і
відмовив у перегляді заочного рішенні,
а відтак, в силу вимог процесуального
закону, суд апеляційної інстанції
зобов'язаний перевірити доводи та
заперечення відповідача проти
заявлених вимог та надати їм
відповідну правову оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.05.2006 між позивачем та відповідачем
було укладено кредитний договір,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 54 655 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом та
з кінцевим терміном повернення 27.05.2021.

Також, 30.05.2006, в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
сторонами було укладено договір
іпотеки, згідно якого відповідач надав
в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 42,20 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вказана квартира належить відповідачу
на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу. Обумовлена
сторонами ціна предмету іпотеки
становить 324 715 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач вказував, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконує, щомісячні
платежі за кредитним договором в
термін, встановлений договором, не
здійснює, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка, у відповідності з
вимогами закону та іпотечного
договору, укладеного між сторонами,
підлягає стягненню з відповідача за
рахунок реалізації предмета іпотеки.

Висновок суду про наявність правових
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідає умовам
укладеного між сторонами договору
іпотеки, ґрунтується на нормах
спеціального Закону України «Про
іпотеку», а також узгоджується з
вимогам ЦК України.

Разом з цим, перевіряючи доводи
відповідача щодо невірного обрахунку
суми заборгованості, колегія суддів
приходить до висновку про їх часткову
обґрунтованість, з огляду на наступне

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12.07.2012, яке набрало
законної сили, зобов'язано ПАТ КБ
«ПриватБанк» зробити перерахунок
кредитної заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором № К2К4GК00260009 від
30.05.2006 та скласти графік погашення
кредиту у якому відобразити суми, які
необхідно внести в рахунок погашення
тіла кредиту та відсотків за
користування кредитом.

Як пояснив в суді апеляційної
інстанції представник відповідача
вказане рішення банком добровільно не
виконано, що не заперечувалось
останнім, а за примусовим виконанням
рішення відповідач до виконавчої
служби не звертався.

Представником відповідача надано суду
апеляційної інстанції висновок
суб'єкта господарювання,
судово-бухгалтерського експерта
ОСОБА_3 від 24.09.2014, за яким
заборгованість ОСОБА_2 за кредитним
договором становить 160 787 грн. 20 коп., з
яких 126 709 грн. 49 коп. - заборгованість за
кредитом та 34 077 грн. 70 коп. -
заборгованість за процентами.

В свою чергу позивач, на виконання
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12.07.2012 здійснив
перерахунок заборгованості
відповідача, яка станом на 06.07.2012
становить: 30 930 доларів 85 центів США, що
еквівалентно 247 137 грн. 49 коп. (30 930,85
доларів США х 7,99 грн. /курс долара до
гривні на 06.07.2012/) - заборгованість по
кредиту; 5 120 доларів 84 центи США, що
еквівалентно 40 915 грн. 51 коп. (5 120,84
доларів США х 7,99 грн.) - заборгованість
по відсоткам та 1 759 доларів 37 центів
США, що еквівалентно 14 057 грн. 37 коп. (1 759,
37 доларів США х 7,99 грн.) - пеня за період
з 06.07.2011 по 06.07.2012 (за один рік).

Судом апеляційної інстанції
роз'яснювалось сторонам їх право
заявити клопотання щодо призначення
судово-бухгалтерської експертизи щодо
визначення суми заборгованості за
кредитним договором, проте сторони
таким правом не скористались.

З огляду на викладене, перевіривши
надані сторонами розрахунки на їх
відповідність умовам договору та
вимогам чинного законодавства, колегія
суддів вважає вірним розрахунок
заборгованості наданий банком,
оскільки він проведений
автоматизованою системою і в ньому
відображено та враховано всі фінансові
зобов'язання боржника за умовами
договору, а також здійсненні боржником
платежі на його виконання. Більш того,
такий розрахунок відповідає висновкам
викладеним у рішенні суду про
зобов'язання проведення перерахунку
заборгованості, яке в добровільному
порядку виконане позивачем.

Разом з цим, у суду відсутні належні
правові підстави для прийняття до
уваги висновку СПД ОСОБА_3, наданого
відповідачем, оскільки він зроблений
без урахуванням всіх наявних у справі
матеріалів, які експерту не надавались,
а тому вказаний висновок не може
вважатись належним і допустимим
доказом у справі та відображати
об'єктивну суму заборгованості з
урахуванням процентів та пені.

Також колегія суддів не може
погодитись з розрахунком пені, наданим
позивачем, з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі (частини 1, 2 ст. 551
ЦК України).

Пунктом 4.1. кредитного договору
передбачено, що при порушенні
позичальником будь-якого зобов'язання,
передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного
Договору, банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше
однієї гривні за кожен день прострочки.
Сплати пені здійснюється у гривні.

За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України). При цьому виходячи з правової
природи пені, яка нараховується за
кожен день прострочення, право на позов
про стягнення пені за кожен окремий
день виникає щодня на відповідну суму,
а позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК
України обчислюється по кожному дню, за
який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Позивач звернувся до суду 19.09.2012 (а.с. 34)
та просив стягнути пеню за весь час
прострочення станом на 06.07.2012, яка була
стягнута судом першої інстанції. Разом
з цим, пеня підлягала стягненню лише в
межах одного року до дня пред'явлення
позову з урахуванням заявлених
позовних вимог та в їх межах.

Стягнувши пеню за весь час
прострочення суд неправильно
застосував норму п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України.

Так, з урахуванням того, що позивач
звернувся до суду 19.09.2012, а пеня
підлягає стягненню в межах одного року
до дня пред'явлення позову, то період
нарахування пені становить з 19.09.2011 по
19.09.2012. Однак, з огляду на те, що
позивачем заявлено вимоги про
стягнення пені станом на 06.07.2012, то
період за який підлягає стягненню пеня
слід визначити з 19.09.2011 по 06.07.2012, що
згідно наданого позивачем та
перевіреного судом апеляційної
інстанції розрахунку становить 1 539
доларів 74 центи США, що еквівалентно 12
302 грн. 50 коп. (1 539,74 доларів США х 7,99 грн.).

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Отже, з огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність зміни рішення суду в
частині визначеної судом загальної
суми заборгованості за кредитом, яка
підлягає зменшенню, і становить 300 355
грн. 50 коп. (247 137 грн. 49 коп.
заборгованість по кредиту + 40 915 грн. 51
коп. заборгованість по відсоткам + 12 302
грн. 50 коп. пеня), яка підлягає стягненню
з відповідача за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки, замість 508 468 грн. 46 коп.
вказаних в оскаржуваному рішенні суду.

Щодо висновку суду про виселення
відповідача з квартири, яка є предметом
іпотеки і на яку звернуто стягнення
оскаржуваним рішенням суду, слід
зазначити наступне.

Як визначено ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з вимогами ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

Виселення проводиться у порядку,
встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення, шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надсилав 05.07.2012
лист-претензію відповідачу з вимогою
повернення суми кредиту в повному
обсязі, а також процентів та штрафних
санкцій, нарахованих на день
повернення кредиту та попередження, що
у випадку невиконання або неналежного
виконання порушеного зобов'язання в
тридцяти денний строк з дня отримання
цієї вимоги, вони мають намір продати
предмет іпотеки, уклавши відповідний
договір купівлі-продажу з будь-якою
особою-покупцем або звернути стягнення
на предмет іпотеки у будь-який інший
спосіб. Крім того, зазначено, що
оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у разі невиконання або
неналежного виконання останніми
порушеного зобов'язання в
тридцятиденний строк з дня отримання
цієї вимоги, вони вимагають
добровільно звільнити нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, разом з усіма членами
сім'ї та іншими мешканцями (а.с. 28, 29).

Проте, матеріали справи не містять
належних доказів, підтверджуючих
отримання відповідачем даної
претензії.

Необхідно також зауважити, що в даній
вимозі від 18.06.2012, яка направлялась
05.07.2012 вказується лише про намір
звернути стягнення на предмет іпотеки
і таке право було використане
позивачем при зверненні до суду з даним
позовом. Тобто на момент направлення
вимоги рішення про звернення стягнення
на предмет іпотеки не було реалізовано
позивачем, що свідчить про
передчасність вимоги про виселення
відповідача.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 5 від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

За вищевикладених обставин, суд
апеляційної інстанції вважає, що
позивачем належним чином вимоги про
добровільне виселення відповідачів зі
спірної квартири, у зв'язку зі
зверненням стягнення на предмет
іпотеки, направлено відповідачу не
було і відповідно останнім належної
вимоги позивача не отримано, а відтак в
даному випадку вимога ПАТ КБ
«ПриватБанк» до відповідача про
примусове виселення з предмету іпотеки
є передчасною та такою, що була
заявлена позивачем без дотримання
визначеного законом порядку, що
передує примусовому виселенню
відповідачів з предмету іпотеки за
рішенням суду.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Отже, з огляду на викладене колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду в
частині виселення відповідача з
квартири і ухвалення в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні даної позовної вимоги. В
іншій частині рішення суду слід
залишити без змін, оскільки воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 грудня 2012
року в частині визначення суми
заборгованості за кредитним договором
- змінити.

Зменшити суму заборгованості за
кредитним договором від 30.05.2006 №
К2К4GК00260009, укладеним між Публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_2, з 508 468
(п'ятсот восьми тисяч чотириста
шістдесяти восьми) грн. 46 коп. до 300 355
(трьохсот тисяч триста п'ятдесяти п'яти)
грн. 50 коп., яка підлягає стягненню з
ОСОБА_2 за рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмета іпотеки.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 грудня 2012
року в частині виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовної вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді