АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/3903/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2520/К/14
суддя Рибаєв О.А.
Категорія - 48 ( І )
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан
Н.О.

при секретарі - Трофименко О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 06 листопада 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якого діє
ОСОБА_4, про встановлення факту
роздільного проживання та фактичного
припинення шлюбу, виключення з числа
спадкового майна, визнання права
власності на 1/2 частину домоволодіння.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в
інтересах якого діє ОСОБА_4, про
встановлення факту роздільного
проживання та фактичного припинення
шлюбу, виключення з числа спадкового
майна, визнання права власності на 1/2
частину домоволодіння.

В обґрунтування позову зазначила, що з
09 жовтня 1998 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_1.

З літа 2001 року по весну 2003 року вони
проживали окремо та шлюбні відносини
не підтримували.

14 березня 2003 року вона за власні кошти
придбала житловий будинок АДРЕСА_1,
який не можна вважати спільною
сумісною власністю подружжя.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд:
встановити факт окремого проживання
ОСОБА_2 і ОСОБА_6 та фактичного
припинення шлюбу між ними у період з
літа 2001 року по квітень 2003 року;
виключити житловий будинок з
господарчими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1, з числа спадкового майна після
смерті ОСОБА_6; визнати особистою
приватною власністю 1/2 частину цього
домоволодіння та визнати за нею право
власності на 1/2 частину цього
домоволодіння.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 06 листопада 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, надання
переваги одному доказу над іншими.

Приймаючи як доказ по справі розписки
про отримання коштів продавцем
спірного будинку ОСОБА_7 від імені
ОСОБА_6, суд першої інстанції не дав
належної оцінки нотаріально
посвідченому договору купівлі-продажу
цього домоволодіння, за яким власником
домоволодіння АДРЕСА_1 зазначена
ОСОБА_2, та не послався на правову норму,
яка регулює дані правовідносини.

Судом не було враховано пояснення
свідків, які підтвердили факт
придбання ОСОБА_2 цього домоволодіння у
період роздільного проживання з
чоловіком та не застосовано норми ст. 28
КпШС України до майна, яке придбане у
період роздільного проживання
подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які,
кожен окремо, підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6 з 09 жовтня 1998 року (а.с.18).

14.03.2003 року на підставі договору
купівлі - продажу №1183 від 14. 03. 2003 року
на ім'я ОСОБА_2 придбано домоволодіння
АДРЕСА_1 (а.с.7).

При цьому, завдаток за будинок АДРЕСА_1
в розмірі 1 060,00 грн. (200 дол. США) продавцю
ОСОБА_7 передавав особисто ОСОБА_6, що
підтверджено її розпискою (а.с. 47, 48, 48а).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_6
народилася донька ОСОБА_8

06.06.2006 року ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом про поділ житлового будинку
АДРЕСА_1. Однак провадження у справі
було закрито у зв'язку з укладенням
мирової угоди за умовами якої
власниками домоволодіння АДРЕСА_1 по 1/2
частині стали ОСОБА_6 та ОСОБА_2. (а.с. 46).

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 06.01.2009
року (а.с. 66) за позивачем зареєстровано
право власності на 1/2 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 17.03.2010
року (а.с.50) за ОСОБА_6 зареєстровано
право власності на 1/2 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 44).

Рішенням Долгинцівського районного
суду м. Кривий Ріг від 25.03.2013 року позов
ОСОБА_2 про тлумачення змісту
правочину, про визнання права
власності в порядку виконання мирової
угоди залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_4 про встановлення факту
істотного поліпшення вартості
домоволодіння, визнання права
власності на 1/4 частину домоволодіння
та визнання права власності на
спадкове майно - задоволено частково.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/5
частку від 1/2 частки домоволодіння
АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_8 на 2/5
частки від 1/2 частки домоволодіння
АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_5 на 2/5
частки від 1/2 частки домоволодіння
АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про встановлення факту
роздільного проживання та фактичного
припинення шлюбу, виключення з числа
спадкового майна, визнання права
власності на 1/2 частину домоволодіння,
суд першої інстанції керувався ч.3 ст.61
ЦПК України та виходив з того, що
обставини, встановлені судовим рішення
у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.28 КпШС України, суд
може визнати майно, нажите кожним з
подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні положення містить ч.6 ст.57 СК
України.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим рішення
у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, як
ухвалою Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 26 січня 2007 року,
так і рішенням Долгинцівського
районного суду м. Кривий Ріг від 25.03.2013
року, встановлено, що домоволодіння
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2., а тому
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що спірне домоволодіння було придбано
подружжям у період шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не було надано належної правової
оцінки договору купівлі-продажу
спірного домоволодіння за яким право
власності зареєстровано на ОСОБА_2.
спростовуються вищевикладеним.

Відповідно положень ч. 1 ст. 234 та ч. 2 ст.
256 ЦПК України у судовому порядку суд
розглядає справи про встановлення
фактів, зокрема і факту проживання
однією сім'єю, якщо цей факт має
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав, тобто
такі факти, від яких залежить
виникнення, зміна, або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб.

Цивільний процесуальний кодекс
України передбачає право суду
встановлювати факти, що мають юридичне
значення відповідно до положень ст.. 256
цього Кодексу, але це можливо за певних
умов, а саме: факти, що підлягають
встановленню, повинні мати юридичне
значення, тобто від них мають
безпосередньо залежати виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичної особи без
повторного звернення до суду на
підставі цього рішення.

Прийшовши до висновку про відсутність
у позивача суб'єктивного матеріального
права на спірне домоволодіння, яке б
було порушено і підлягало захисту, суд
першої інстанції врахував, що
встановлення факту окремого
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та
фактичного припинення ними шлюбних
відносин у період з літа 2001 року по
квітень 2003 року не тягне жодних
юридичних наслідків для ОСОБА_2, а тому
правомірно відмовив у задоволенні цих
позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Суд не допустив порушень
матеріального або процесуального
закону, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 06 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: