Номер провадження: 22-ц/785/9605/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова
О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 05 жовтня 2006 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права
власності,

встановила:

У вересні 2006 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання права власності,
посилаючись на те, що їй належить на
праві власності житлова кімната площею
17,8 кв.м. (4-1) і кухня площею 13,2 кв.м. (4-2)
житлової будівлі під літерою «Б» на
плані домоволодіння АДРЕСА_1, що
складає 17/100 ідеальних часток
зазначеного домоволодіння.

За час проживання в будинку, для
поліпшення житлових умов своєї сім'ї,
на земельній ділянці, що знаходиться у
безстроковому користуванні позивачки
та відповідачів, вона самочинно
прибудувала до свого будинку зазначені
будівлі, які, відповідно до технічного
висновку, проведеного спеціалістами,
відповідають усім
будівельно-технічним нормам. Права
сусідів та інших осіб ці будівлі не
порушують, в зв'язку з чим позивачка
просила суд визнати за нею право
власності на самочинні прибудови літ.
б, б-2, б-3, б-4 та в цілому на всі будівлі,
що їй належать на праві власності в
одноповерховому житловому будинку літ.
«Б» домоволодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про слухання справи були
повідомлені належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 жовтня 2006 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання права власності задоволений.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
самочинні прибудови літ. б - житлову
кімнату 2-1 площею 13,7 кв.м. та коридор 2-2
площею 5, 8 кв.м., літ.б-2 - санвузол 4-3
площею 2,7 кв.м., літ.б-3 - віранду 4-4 площею
10,4 кв.м., літ.б-4 - кухню 2-3 площею 21,7 кв.м.,
санвузол 2-4 площею 4,3 кв.м., кладову 2-5
площею 3,3 кв.м. одноповерхового
житлового будинку літ. «Б» у
домоволодінні АДРЕСА_1.

Визнано в цілому за ОСОБА_3 право
власності в житловому будинку літ. «Б»
у домоволодінні АДРЕСА_1 на житлову
кімнату 2-1 площею 13,7 кв.м., житлову
кімнату 4-1 площею 17,8 кв.м., коридор 2-2
площею 5,8 кв.м., віранду 4-4 площею 10,4
кв.м., кухню 2-3 площею 21,7 кв.м., кухню 4-2
площею 13,8 кв.м., санвузол 2-4 площею 4,3
кв.м., санвузол 4-3 площею 2,7 кв.м., кладову
2-5 площею 3,3 кв.м. - на плані технічного
паспорта від 03.06.2004 року, розташованому
на земельній ділянці площею 997,0 кв.м., що
складає 2/15 частки домоволодіння.

На рішення суду ОСОБА_2 сторона, яка не
була залучена до участі у справі, але
вважає що рішення суду порушує її права
подала апеляційну скаргу, в якої
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити в
задоволені позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на те, що судом
недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також, що судом порушенні норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК України,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні і які відповідають
вимогам закону про їх належність і
допустимість, або обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
самочинними прибудовами ОСОБА_3 права й
інтереси сусідів та сторонніх осіб не
порушує, а тому суд дійшов до висновку
про те, що вимоги позивача правомірні,
відповідають нормам ч. 5 ст. 376, 383 ЦПК
України.

Між тим, з таким висновком суду судова
колегія погодитися не може з наступних
підстав.

Згідно ст. 376 ЦК України, право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за
особою,яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, або якщо це порушує
права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво, або
за її рахунок. На вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного
кодексу України рішення про передачу
земельної ділянки, що входить до складу
державної (комунальної) власності в
користування, є виключним правом
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про
основи містобудування», при здійсненні
містобудівної діяльності повинні бути
забезпечені:

розробка містобудівної документації,
проектів конкретних об'єктів згідно з
вихідними даними на проектування, з
дотриманням державних стандартів, норм
і правил;

раціональне використання земель та
територій для містобудівних потреб,
підвищення ефективності забудови та
іншого використання земельних ділянок;

урахування державних та громадських
інтересів при плануванні та забудові
територій;

урахування законних інтересів та вимог
власників або користувачів земельних
ділянок та будівель, що оточують місце
будівництва;

захист прав громадян та громадських
організацій згідно з законодавством.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність», будівництво
(реконструкція) об'єкту здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів. Містобудівельна
документація повинна бути узгоджена з:
управлінням архітектури та
містобудівництва, органами державного
санітарного та пожежного нагляду,
управлінням екологічної безпеки,
управлінням інженерного захисту
території міста, органами ДАІ МВС, а
також іншими організаціями, вказаними
у завдані на проектування.

Рішенням Одеської міської ради від
17.04.2001 р. № 2153-ХХШ затверджено Положення
про порядок реконструкції вбудованих,
вбудовано-прибудованих та
прибудованих приміщень в м. Одесі
(далі-Положення).

Положення регламентує порядок
отримання дозволу та збирання вихідних
даних для проектування, здійснення
проектних робіт, узгодження,
експертизи та затвердження проектів
реконструкції вбудованих,
вбудовано-прибудованих та
прибудованих приміщень зі зміною та
без зміни функціонального призначення,
здійснення будівельних робіт та
прийняття в експлуатацію, рішення
питань землекористування при
реконструкції та розширенні об'єктів
цієї категорії.

Положення обов'язкове для усіх
суб'єктів містобудівної діяльності -
фізичних та юридичних осіб, незалежно
від форм власності,
організаційно-правової форми та
підпорядкованості» та поширюється на
всю територію міської межі.

Здійснення будування і реконструкції
повинно відбуватися відповідно до
вимог розділу 5 даного Положення, де
визначений порядок одержання дозволу
на здійснення будівельних робіт і
порядок прийому до експлуатації
реконструйованого об'єкту.

Згідно п. 1.10 Положення, учасники
містобудівної діяльності несуть
відповідальність за правопорушення,
які були допущені при реконструкції
вбудованих, вбудовано-прибудованих та
прибудованих приміщень, згідно діючого
законодавства України.

Відповідно до п. 5.5 Положення,
реконструкція приміщень, яка розпочата
та здійснюєшся без реєстрації в
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю що
не була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Тобто, кожна з цих підстав вимагає
визнання реконструйованих
(будівельних) робіт відповідачем
самочинними.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво (реконструкцію) не набуває
права власності на нього.

Визнаючи право власності на самочинні
прибудови на підставі ст. 376 ЦК України,
судом не враховано те, що відповідно до
ст. 376 ЦК України, суд може визнати право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на земельній
ділянці, лише на вимогу власника
земельної ділянки.

Задовольняючи позов суд не звернув
увагу, що в матеріалах справи не
мається відомостей про те, що земельна
ділянка на якій здійснене самочинне
будівництво нерухомого майна, належить
позивачу на праві власності чи
знаходиться в його користуванні.

При цьому питання надання дозволу на
використання земельної ділянки та
збереження об'єкту самочинного
будівництва належить виключно до
компетенції Одеської міської ради.

Судом встановлено, та матеріалами
справи підтверджується, що ОСОБА_3, є
співвласником будинку по АДРЕСА_1.

Також з матеріалів справи вбачається,
що в якості відповідачів ОСОБА_3 З
зазначила інших співвласників будинку,
але в матеріалах справи, також
співвласником ще зазначена ОСОБА_7, яку
ОСОБА_3 в якості відповідача не
зазначала, та яка в справі участі не
приймала.

Більш того, на момент винесення
оскаржуваного рішення ОСОБА_7
подарувала свою частку в розмірі 25/200
ОСОБА_2, та 25/200 ОСОБА_8, що
підтверджується договорами дарування
від 03.12.2003 року (а.с. 80, 100).

Також судом першої інстанції не було
звернуто уваги, кому належить будинок,
та в яких долях.

Само по собі визнання відповідачами
позову має значення лише у випадку
наявності для того законних підстав.
Якщо визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
відмовляє у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
розгляд справи.

За таких підстав рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволені позові.

На підставі наведеного, керуючись п. 2 ч.
1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 жовтня 2006 року -
скасувати.

Постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права
власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий ______________________________________
О.С. Комлева

Судді ______________________________________
О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва