№ 423/1287/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
Попаснянський районний суд Луганської
області

у складі:

судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без дозволу
батька ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачкою подано позов про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за межі
території України до Російської
Федерації неповнолітньої дитини без
дозволу батька.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що вона перебувала з відповідачем у
шлюбі, від якого сторони мають
неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

13.12.2005 року шлюб між сторонами
розірвано, сторони проживають окремо.
Після розірвання шлюбу донька проживає
разом з позивачкою і знаходиться на її
утриманні.

У зв»язку із проведенням АТО на
території Луганської області
позивачка виїхала на територію
Російської Федерації до м.
Каменськ-Шахтинський разом із донькою
і своєю родиною і на цей виїзд
відповідач надавав їй дозвіл на виїзд
доньки за межі України у супроводі
матері.

Під час перебування позиваки із
родиною на території Російської
Федерації, донька позивачки поступила
на навчання до МБОУ СШ № 14
м.Каменськ-Шахтинський.

На теперішній час строк дозволу
закінчився і позивачка має намір
повернутися до м.Попасна, але потім їй
необхідно повернутися до Російської
Федераціїї, так як донька повинна
продовжувати навчання., однак
відповідач відмовляє їй у наданні
дозволу на вивіз доньки, свою відмову
нічим не обґрунтовує.

За таких підстав, позивачка у поданій
заяві просить суд надати дозвіл на
тимчасовий виїзд її неповнолітньої
доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до
Російської Федерації на період з 01.12.2014
р. по 01.12.2017 р. для навчання без згоди та
без супроводу батька - відповідача
ОСОБА_2, також просить покласти на
відповідача судові витрати.

Позивачка позовні вимоги підтримала
повністю, наполягала на їх задоволенні,
згідно поданої заяви просила суд
розглядати позов без її участі,
аналогічну заяву також надав
представник позивачки.

Відповідач у судове засідання не
з'явився двічі з невідомих причин,
заяву про причини неявки або про
розгляд справи у його відсутність суду
не подавав, про розгляд справи був
повідомлений належним чином через
засоби масової інформації, тому суд
розглядає справу на підставі ст. 224 ЦПК
України заочно.

Представник Служби у справах дітей
Попаснянської райдержадміністрації
просив справу розглянути за його
відсутності, проти позовних вимог не
заперечує.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази в їх сукупності, суд вважає, що
заявлений позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що сторони по
справі дійсно перебували у шлюбі, який
було розірвано 13.12.2005 року, що
підтверджено свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с.12). Після
розірвання шлюбу сторони проживають
окремо.

Від спільного шлюбу сторони мають
неповнолітню дитину- доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією
свідоцтва про народження (а.с.10).

Після розірвання шлюбу на утримання
доньки, у 2006 році, із відповідача
стягнуті аліменти на користь
позивачки, що підтверджено копією
розпорядження державної виконавчої
служби на а.с.14.

Згідно копії довідки на а.с. 13 - донька
позивачки проживає разом із нею та
знаходиться на її утриманні.

З копії нотаріальної заяви на а.с.11
вбачається, що відповідач надавав
згоду на виїзд доньки до Російської
Федерації у супроводі матері на строк
до 11.09.2014 року.

Згідно довідки на а.с.19 - донька
позивачки ОСОБА_3 дійсно навчається у 5
класі МБОУ СШ № 14 м.Каменськ-Шахтарськ
Ростовської області Російської
Федерації, навчальний рік 2014-2015.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу
України дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
встановлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу
України, здійснення батьківських прав
та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150
Сімейного кодексу України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону
України «Про охорону дитинства» кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки або особи, які їх
замінюють, несуть відповідальність за
створення умов, необхідних для
всебічного розвитку дитини, відповідно
до законів України.

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції
ООН про права дитини, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини. При
цьому, переміщення або утримування
дитини розглядаються як незаконні,
якщо: при цьому порушуються права
піклування про дитину, що належать будь
- якій особі, установі або іншому
органу, колективно або індивідуально,
відповідно до законодавства держави, у
якій дитина постійно мешкала до
переміщення або утримування; та у
момент переміщення або утримування ці
права ефективно здійснювалися,
колективно або індивідуально, або
здійснювалися б, якби не переміщення
або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини
визначено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Отже, сімейне законодавство виходить
із принципу повної рівноправності обох
батьків у всіх правах і обов'язках
відносно своїх дітей. Законодавством
визначено права та обов'язки батьків
щодо виховання дитини, при цьому
пріоритетним та принциповим
визначенням є інтереси дитини, що вони
повинні бути непорушними в
незалежності від сосунків батьків між
собою.

У відповідності до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа,
яка не досягла шістнадцяти років, має
право на виїзд за межі України лише за
згодою батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Перелік документів та порядок перетину
кордону визначено Законом України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27
січня 1995 року № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 року № 231.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що
перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Згідно з Правилами оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затвердженимипостановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року № 231 відомості про дітей, які їдуть
за кордон разом з батьками (законними
представниками), вписуються в паспорти
батьків чи одного з батьків (законних
представників) на підставі заяви
громадянина, у чий паспорт вписуються
діти, у разі потреби самостійного
виїзду дитини, яка постійно проживає в
Україні, за кордон оформляється
проїзний документ, а у випадках,
передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п.
17); оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально, за наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду (п.
18).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього може бути
дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене, суд вважає
за необхідне задовольнити позовну
заяву та надати дозвіл на виїзд доньки
позивачки за кордон без дозволу батька,
тому, що в суді встановлено, що
неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
проживає разом із матір'ю - позивачкою
ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні,
дійсно навчається у навчальному
закладі на території Російської
Федерації, і виїзд на територію РФ буде
відповідати інтересам дитини та
забезпечить відповідний належний
рівень навчання та проживання дитини.

На підставі викладеного, ст.313
Цивільного кодексу України, Законом
України «Про порядок виїзду з України
і в'їзду в Україну громадян України»,
положень Конвенції ООН про права
дитини, Конституціїї України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 224 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без дозволу та
супроводу батька - задовольнити .

Надати тимчасовий дозвіл на виїзд
за кордон України до Російської
Федерації неповнолітній ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м.Артемівськ
Донецької області, Україна, без згоди
та супроводу батька - ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі матері ОСОБА_1
в період до 01.12.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати, пов'язані
з оплатою судового збору в сумі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів з дня винесення
рішення до апеляційної інстанції через
Попаснянський районний суд, а разі якщо
особа не була присутня у судовому
засіданні, апеляційна скарга подається
в той же строк з дня отримання копії
рішення особою .

Відповідачем може бути подана письмова
заява про перегляд заочного рішення
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Копію рішення направити відповідачу в
порядку, передбаченому ст.227 ЦПК
України.

Суддя Попаснянського районного суду
А.В.Архипенко