Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 2-883/12
Провадження № 22ц/782/5257/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня « 16» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 січня 2012 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю « Будівельні
ініціативи» про розірвання договору
купівлі-продажу та за зустрічним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельні
ініціативи» до ОСОБА_3 про визнання
права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що 06.05.2010
року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельні
ініціативи» уклало з ним договір
купівлі-продажу № 25. Предметом
договору є товар - конструкції
трубопроводів, які складаються з
раніше використаних металевих труб
згідно додатку. 14.05.2010 р. між ТОВ
«Будівельні ініціативи» та ним був
підписаний акт прийому-передачі до
договору купівлі-продажу № 25 від 06.05.2010
р., після чого ТОВ «Будівельні
ініціативи» платіжним дорученням № 1654
від 14.05.2010 р. перерахувало йому грошові
кошти у розмірі 55250 гривень в якості
оплати за конструкцію водопроводу
згідно договору № 25 від 06.05.2010 р., при
цьому представники ТОВ «Будівельні
ініціативи» обіцяли доплати вартість
товару у розмірі 9750 грн., але до
теперішнього часу покупець товару ТОВ
«Будівельні ініціативи» повністю з ним
не розрахувався.

Посилаючись на вищенаведені
обставини, він просив суд розірвати
договір купівлі-продажу № 25 від 06.05.2010
p., судові витрати покласти на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельні
ініціативи».

У листопаді 2011 року ТОВ
«Будівельні ініціативи» подало
зустрічну позовну заяву, в
обґрунтування якої зазначило, що
ОСОБА_3 фактично оспорює права
власності на придбані труби, оспорює
власність на труби та вимагає їх
повернення. Між ОСОБА_3 та ТОВ
«Будівельні ініціативи» 06.05.2010 р. було
укладено договір купівлі-продажу №25,
на підставі якого ТОВ «Будівельні
ініціативи» придбали товар:
конструкції трубопроводів, які
складаються з раніше використаних
металевих труб: діаметром 1220 мм
товщиною 12 мм 600 погонних метрів;
діаметром 1020 мм товщиною 10 мм 700
погонних метрів; діаметром 1020 мм
товщиною 8 мм 2400 погонних метрів, які
знаходяться: с Болотенноє,
Станично-Луганського району
Луганської області. Вартість товару
відповідно до умов договору становить
65000 гривень без ПДВ. На виконання
договору купівлі-продажу від 06.05.2010 р. №
25 ТОВ «Будівельні ініціативи»
перерахувало на картковий рахунок
ОСОБА_3 кошти у розмірі 55250 гривень та
відповідно до платіжним дорученням №
1656 від 14.05.2011 р., ТОВ «Будівельні
ініціативи», який являється податковим
агентом, перерахувало кошти у розмірі
9750 гривень у якості сплати податку з
доходів фізичних осіб з покупки
товарів у фізичної особи. Після сплати
грошових коштів був складений та
підписаний сторонами договору акт
прийому-передачі товару. Після чого
конструкції трубопроводів були взяти
на баланс товариства.

Посилаючись на вищенаведені
обставини, ТОВ „Будівельні ініціативи"
просило суд у задоволенні позовної
заяви ОСОБА_3 відмовити, задовольнити
зустрічний позов та визнати за ТОВ
«Будівельні ініціативи»право
власності на конструкції
трубопроводів, які складаються з
раніше використаних металевих труб:
діаметром 1220 мм товщиною 12 мм довжиною
600 погонних метрів; діаметром 1020 мм
товщиною 10 мм довжиною 700 погонних
метрів; діаметром 1020 мм товщиною 8 мм 2400
погонних метрів, які знаходяться с
Болотенноє, Станично-Луганського
району Луганської області, судові
витрати покласти на ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного
суду м. Луганська від 26 січня 2012 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено за необгрунтованістю.
Зустрічний позов ТОВ „Будівельні
ініціативи" задоволено. Визнано за ТОВ
„Будівельні ініціативи" право
власності на конструкції
трубопроводів, які складаються з
раніше використаних металевих труб:
діаметром 1220 мм товщиною 12 мм довжиною
600 погонних метрів; діаметром 1020 мм
товщиною 10 мм довжиною 700 погонних
метрів; діаметром 1020 мм товщиною 8 мм 2400
погонних метрів, які знаходяться с.
Болотенноє, Станично-Луганського
району Луганської області (землі
Валуйської селищної ради
Станично-Луганського району
Луганської області від насосної
станції № 2 до насосної станції № 1 та
від насосної станції № 11 у сторону
нагульного ставку № 1, які були
придбані ТОВ «Будівельні ініціативи» у
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу № 25 від 06.05.2011 р.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
„Будівельні ініціативи" судовий збір в
сумі 650 гривень.

Не погодившись із зазначеним
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалення по справі нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 та відмову у зустрічному
позові ТОВ „Будівельні ініціативи".

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Так, згідно із ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які буди досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте, ухвалене у справі судове рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виходив з того, що 06.05.2010 року
ТОВ «Будівельні ініціативи» як
покупець, уклало з громадянином ОСОБА_3,
як продавцем договір купівлі-продажу №
25 (а.с. 6).

Відповідно до п.п. 1 п. 1 цього
договору, продавець передає у
власність, а покупець приймає та
оплачує товар - конструкції
трубопроводів, які складаються з
раніше використаних металевих труб
діаметром 1220 мм товщиною 12 мм 600
погонних метрів; діаметром 1020 мм
товщиною 10 мм 700 погонних метрів;
діаметром 1020 мм товщиною 8 мм 2400
погонних метрів. Вказані труби
належали ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу № 41-12/2004 від 01.12.2004 року,
що було встановлено
Станично-Луганським районним судом
Луганської області від 23.12.2010 року (а.с.
21-26), залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
(а.с. 27-29). Фактичне місцезнаходження
спірного майна с. Болотенноє,
Станично-Луганського району
Луганської області (землі Валуйської
селищної ради Станично-Луганського
району Луганської області від насосної
станції № 2 до насосної станції № 1 (а.с.
32-49).

У п.п. 1.2. п. 1 договору
купівлі-продажу № 25 від 06.05.2010 р.
зазначено, що місце знаходження товару:
с. Болотенноє, Станично-Луганського
району Луганської області (землі
Валуйської селищної ради
Станично-Луганського району
Луганської області від насосної
станції № 2 до насосної станції № 1 та
від насосної станції № 11 у сторону
нагульного ставку № 1, зазначеного на
схемі додатку № 1 до цього договору - Н-1
и ВНТ-7, ВНТ-8, ВНТ-9, ВНТ-11 (конструкції
водопроводу).

Згідно п.п. 2.1. п. 2 договору
купівлі-продажу № 25 від 06.05.2010 р. продаж
вказаного у цьому договорі товару по
попередньої обговореної ціною у
розмірі 65000 гривень без ПДВ, сума
договору складає 65000 грн. без ПДВ.

14.05.2010 р. між ТОВ «Будівельні
ініціативи» та ОСОБА_3 був підписаний
акт прийому-передачі до договору
купівлі-продажу № 25 від 06.05.2010 р. (а.с. 7).

На виконання договору
купівлі-продажу від 06.05.2010 р. № 25 ТОВ
«Будівельні ініціативи» перерахувало
на картковий рахунок ОСОБА_3 кошти у
розмірі 55250 гривень, що підтверджується
платіжним дорученням № 1654 від 14.05.2010 р.
(а.с. 8).

Відповідно до платіжним дорученням
№ 1656 від 14.05.2011 р., ТОВ «Будівельні
ініціативи», який являється податковим
агентом, перерахувало до бюджету кошти
у розмірі 9750 гривень у якості сплати
податку з доходів фізичних осіб з
покупки товарів у фізичної особи. (а.с.
55).

На підставі договору
купівлі-продажу № 25 від 06.05.2010 р., акту
прийому-передачі товару 14.05.2010 р. та у
зв'язку з повною сплатою товару за
договором ТОВ «Будівельні ініціативи»
конструкції трубопроводів були взяті
на баланс товариства, що підтверджено
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку: 20.9 ТМЦ за 01.05.2010 - 02.11.11 p.,
податкового розрахунку (а.с. 56, 57-60).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з їх необґрунтованості.

Задовольняючи зустрічний позов ТОВ
„Будівельні ініціативи", суд виходив з
вимог ст. 392 ЦК України, яка передбачає,
що власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Проте, судова колегія не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції.

Суд безпідставно дійшов висновку щодо
правомірності набуття права власності
на трубопровід за ТОВ „Будівельні
ініціативи".

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч.1 ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором, а ч. 4 цієї ж статті
встановлює, якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Виходячи з вимог ст.181 ЦК України
спірний трубопровід є нерухомим
майном, а тому всі угоди відносно нього,
підлягають державній реєстрації, це
відповідає ст. 182 ЦК України.

Цивільний Кодекс України (ст. 640)
підкреслює, що договір є укладеним з
моменту одержання особою, яка
спрямувала пропозицію укласти договір,
відповіді про прийняття цієї
пропозиції. Якщо відповідно до акту
цивільного законодавства для
укладення договору необхідно також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
а в разі необхідності нотаріального
посвідчення і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Отож, договір, що не зареєстрований,
вважається не укладеним; відповідно, не
породжує жодних цивільно-правових
наслідків.

В ст. 203 ЦК України перелічуються
загальні вимоги, дотримання яких є
необхідними для чинності правочину.
Серед них:

а) зміст правочину не повинен
суперечити Цивільному кодексу і
законодавству;

б) особа, яка вчиняє правочин повинна
мати необхідний обсяг дієздатності;

в) волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

г) правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом.

Керуючись положенням ст. 210 ЦК України
правочин, який підлягає державній
реєстрації, вважається вчиненим з
моменту його реєстрації.

Суд не звернув уваги на зазначені
вимоги закону.

Договір між ТОВ „Будівельні
ініціативи" і ОСОБА_3, не має державної
реєстрації.

Отже, такий правочин не є дією,
спрямованою на виникнення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Таким чином, ТОВ „Будівельні
ініціативи" не набули право власності
за даним договором.

Разом з тим, є необґрунтованими і
позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання
не вчиненого договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, -
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права або
процесуального права.

Оскільки до висновків, щодо відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
задоволені зустрічного позову ТОВ
„Будівельні ініціативи", місцевий суд
дійшов внаслідок порушення та
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
відмову у задоволені зустрічного
позову ТОВ „Будівельні ініціативи".

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 січня 2012 року ~
скасувати, та постановити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельні
ініціативи» про розірвання договору
купівлі-продажу та зустрічних позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельні
ініціативи» до ОСОБА_3 про визнання
права власності, ~ відмовити за
необгрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набирає
законно сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: