Справа № 464/4178/14
Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/6283/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Гриновця Б.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 17 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, аліменти в розмірі 1/3
частини від усіх видів доходів
щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 28 квітня 2014 року і до
досягнення ним повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
41210,00 грн. заборгованості з
матеріального утримання (аліментів)
ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
41210,00 грн. заборгованості з
матеріального утримання (аліментів)
ОСОБА_7.

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць
допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що в рішенні суду немає жодного
покликання на докази позивача в
підтвердження обставин про вжиття нею
заходів щодо одержання аліментів на
утримання дітей за минулий період (за 3
роки) та неможливість їх отримання у
зв'язку з його ухилянням від їх сплати.
Також судом не взято до уваги те, що з 2004
року по вересень 2013 року їх син
проживав з ним на повному його
утриманні. Після переїзду сина він
продовжував і продовжує утримання
сина.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення на підтримання та
заперечення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така підлягає частковому
задоволенню.

Згідно зі ст. 180, ч.3 ст. 181, ст. 183 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягненню нею повноліття.
Батьки несуть рівний обов'язок по
утриманню дітей до досягнення ними
повноліття. За відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дітей той із них, з яким
вони проживають, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом. За рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька, і (або) у
твердій грошовій сумі. Частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 цього
Кодексу.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що сторони по справі
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано рішенням
Сихівського районного суду м. Львова
від 30.01.2007 року. Від шлюбу у них
народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
даний час сторони проживають окремо та
не ведуть спільного господарства. Син
проживає з мамою - позивачкою по справі
та перебуває на повному її утриманні.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
сина, ОСОБА_4, суд першої інстанції
встановивши, що весь тягар по
утриманню дитини лежить на позивачці,
хоча обов'язок по утриманню дітей
покладається на обох батьків, прийшов
до вірного висновку про наявність
підстав для стягнення з відповідача
аліментів на утримання сина ОСОБА_4, до
досягнення ним повноліття, та з
врахуванням вимог ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК
України вірно визначив розмір
аліментів у частці від заробітку, а
саме, у розмірі 1/3 частини з усіх видів
його доходів, але не менше 30 відсотків
від прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку щомісячно,
враховуючи при цьому, що позивач
працює, отримує систематичний дохід,
врахував його сімейний та майновий
стан на час прийняття рішення, а також
те, що обов'язок утримувати дитину до
досягнення повноліття покладається на
обох батьків.

Розмір аліментів, що підлягають
стягненню з відповідача, судом першої
інстанції визначено з дотриманням
положень ст.183, ч.2 ст.182 Сімейного
кодексу України, такий розмір частки
відповідає дійсному майновому стану
відповідача і потребі позивачки в
коштах відповідача на утримання сина,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3
про стягнення з ОСОБА_2 по 41210,00 грн.
заборгованості з матеріального
утримання (аліментів) ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
то рішення в цій частині не може
вважатися законним та обґрунтованим з
наступних підстав.

11 березня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено шлюбний договір, у
відповідності до п. 20.1 якого, ОСОБА_2
зобов'язався незалежно від перебування
у шлюбі з ОСОБА_3 чи його розірвання
забезпечити дітей матеріально до
досягнення їх повноліття, а також у
майбутньому сприяти одержання ними
середньої та вищої освіти. Крім цього
ОСОБА_2 зобов'язався матеріально
утримувати доньку ОСОБА_3 - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач подасть суду
докази того, що він вживав заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Однак в порушення вимог процесуального
закону про доказування своїх вимог та
оцінку доказів суд першої інстанції не
врахував, що позивачка не подала
жодного доказу, що вживала заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, а останній ухилявся від їх
сплати, внаслідок чого прийшов до
помилкового висновку про необхідність
стягнення заборгованості з
матеріального утримання за минулий
час.

А відтак рішення в цій частині слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п.1, 4 ,
314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 17 липня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 41210,00 грн. заборгованості з
матеріального утримання (аліментів)
ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 41210,00 грн. заборгованості з
матеріального утримання (аліментів)
ОСОБА_7 - скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: