22-ц/775/1707/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Демочко
Суддя - доповідач
Р і ш е н н я

Іменем України

17 грудня 2014 року

м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Головуючого - Ткаченко
Т.Б.,

Суддів - Баркова
В.М., Мальцевої Є.Є.,

При секретарі -
Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК», в особі його
представника Ващенко О.Р., на рішення
Першотравневого районного суду
Донецької області від 21 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

19 вересня 2014 року публічне акціонерне
товариство «РОДОВІД БАНК» (далі ПАТ
«РОДОВІД БАНК» або Банк) звернулось до
суду з даним позовом до ОСОБА_2, просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором № Д006/АА-195.06.1
від 27 вересня 2006 року, яка складається з
суми кредиту 1575,01 доларів США, пені 1 580
618 грн.29 коп., трьох процентів річних,
нарахованих відповідно до положень
ст.625 ЦК України в сумі 8 162 грн.45 коп. та
витрати по оплаті судового збору в
розмірі 3654 грн.

Посилалось на те, що 27 вересня 2006 року
між відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК», назву якого змінено на
ПАТ «РОДОВІД БАНК», та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № Д006/АА-195.06.1,
відповідно до умов якого Банком надано
кредит в доларах США на купівлю
автомобіля у загальному розмірі 9393,07
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,5 % на
рік.Процентну ставку на підставі
додаткової угоди № 1 від 16 жовтня 2008
року змінено на 14,5 %.

Відповідач, отримавши кредит,
порушував свої договірні зобов'язання,
у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 28
серпня 2014 року становить 1575 доларів США
01 цент та 1588780 гривень 74 копійок.

Рішенням Першотравневого районного
суду Донецької області від 21 жовтня 2014
року у задоволенні позовних вимог ПАТ
«РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ Д006/АА-195.06.1 від 27 вересня 2006 року
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції і посилаючись в апеляційній
скарзі на порушення норм матеріального
і процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, позивач ПАТ
«РОДОВІД БАНК», просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги Банку задовольнити в
повному обсязі. Витрати по справі
покласти на відповідача.

Зокрема зазначає, що суд, відмовляючи у
задоволенні позову з підстав
пропущення позивачем трирічного
строку позовної давності, не звернув
увагу на те, що згідно виписки з
особового рахунку за період з
листопада 2006 року по січень 2014 року
боржником проводилося часткове
погашення кредитного зобов'язання,
останній платіж був здійснений 09 січня
2014 року у сумі 1035,99 доларів США, у той
час, як з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом Банк
звернувся до суду 18 вересня 2014 року.

Позичальник ухиляється від передачі
предмета застави або надання
додаткової застави для забезпечення
кредиту, що свідчить про триваюче
порушення кредитного договору з його
боку і відповідно право позивача
пред'явити позов у будь-який час
незалежно від того, коли почалося
порушення його прав.

Крім того, судом не враховано висновки,
викладені в правовій позиції постанови
Верховного Суду України від 18 червня 2014
року № 6-61цс14, що за договором про
надання кредитних послуг, яким
встановлено щомісячні платежі
погашення кредиту та кінцевий строк
повного погашення кредиту, перебіг
трирічного строку позовної давності
щодо місячних платежів починається
після несплати чергового платежу, а
щодо повернення кредиту в повному
обсязі - після закінчення кінцевого
строку повного погашення кредиту.

Поза увагою суду залишилось те, що
сторони у кредитному договорі в п.п.1.1,
3.2 встановили кінцевий строк повного
погашення кредиту 26 вересня 2011 року, в
п.7.6 встановили, що строк дії договору -
до моменту виконання позичальником в
повному обсязі взятих на себе
зобов'язань.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача ПАТ
«РОДОВІД БАНК» Цуранової Н.Л., яка
просила апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову Банку в повному
обсязі, заперечення відповідача та
його представника - ОСОБА_5, які просили
апеляційну скаргу задовольнити
частково, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності.

Але з таким висновком погодитися не
можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.627, ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 27 вересня 2006
року між відкритим акціонерним
товариством «РОДОВИД БАНК» та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
Д006/АА-195.06.1, згідно з яким останній
отримав кредит на суму 9393,07 дол. США зі
сплатою 12,5 % річних та терміном
повернення по 26 вересня 2011 року ( а.с.5-8).

16 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_2
було укладено додаткову угоду № 1 до
Кредитного Договору № Д006/АА-195.06.1,
відповідно до якої сторони встановили
процентну ставку за користування
кредитними коштами у розмірі 14,5% річних
Також у новій редакції були викладені
особливі умови кредитного договору, а
саме щодо послідовності погашення
заборгованості та пені за порушення
строків повернення кредитів чи сплати
процентів у розмірі 1,6% від суми
простроченої заборгованості за кожен
день прострочення (а.с.12).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до розрахунку позивача у
зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору станом на 28 серпня
2014 року, сума заборгованості за
вказаним Кредитним Договором ОСОБА_2
становить 1575,01 доларів США, еквівалент
в національній валюті 1 588 780,74 грн., пені
за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом (за весь
період) 1 485 700,05 грн., пеня за несвоєчасне
погашення процентів по кредиту (за весь
період) 94 918,24 грн., а всього пені 1 580 618
грн.29 коп., сума трьох процентів річних
від суми простроченого кредиту 7 658,17
грн., сума трьох процентів річних від
суми прострочених процентів по кредиту
(за весь період) 504,28 грн., а всього сума
трьох процентів річних від суми
простроченої заборгованості по
кредиту та процентам 8 162, 45 грн. (а.с.13 -
27).

Оскільки свої зобов'язання за
кредитним договором в повному обсязі
ОСОБА_2 не виконав, висновок суду про
неналежне виконання ОСОБА_2 кредитного
зобов'язання є вірним.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснювати свої права
та виконувати свої обов'язки
відповідно до договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, встановлений ст.257 ЦК України.
Виходячи з умов Кредитного Договору,
цей договір є споживчим, строки
позовної давності сторонами не
збільшені.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач подав до суду першої
інстанції відзив на позов, в якому
зазначив про те, що Банк пропустив
встановлений ст.256 ЦК України строк
позовної давності (а.с.29).

Пункт 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

І як роз'яснено в п.31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі - Постанова), зі змінами і
доповненнями, внесеними постановою № 7
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014
року, у зв'язку із вищезазначеним і
враховуючи, що ЦК не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням строку позовної
давності, при вирішення таких спорів
суди повинні враховувати положення ЦК
про позовну давність.

Суд першої інстанції, пославшись на п.31
Постанови, не звернув уваги на зміни в
законодавстві й на те, що в зазначеному
пункті постанови роз'яснюються
застосування ч.13, а не ч.11 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Отже, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору,
у нього утворилась заборгованість у
вищезазначеній сумі, право на
стягнення якої наступило у Банка
відповідно до положень ст.ст. 1050, 1054 ЦК
України.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Відповідно до виписок з особового
рахунку НОМЕР_2 відкритого на ім'я
ОСОБА_2, останній, після закінчення
строку дії Кредитного Договору, а саме
з 17 жовтня 2011 року по 09 січня 2014 року
здійснював платежі в рахунок погашення
заборгованості, а саме 17 жовтня 2011 року,
16 листопада 2011 року, 29 грудня 2011 року, 01
лютого 2012 року, 20 квітня 2012 року, 27 липня
2012 року, 22 серпня 2012 року, 22 листопада 2012
року, 21 грудня 2012 року, 17 травня 2013 року,
09 січня 2014 року, сплатив за цей період
3235,06 дол. США (а.с.15-27).

В п.17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
роз'яснено, що наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано, не припиняє
правовідносини сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другої статті 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526,599
ЦК.

Отже, діями відповідача, пов'язаними з
перерахуванням в рахунок погашення
заборгованості 3235,06 грн. , останній
платіж на суму 1035,99 грн. здійснений 09
січня 2014 року, перервано перебіг
позовної давності.

З даним позовом Банк звернувся до суду
19 вересня 2014 року (позовна заява здана
на пошту), тобто в межах трирічного
строку позовної давності.

При таких обставинах, рішення суду
першої інстанції не може бути визнано
законним і обґрунтованим, а тому на
підставі ст.309 ЦПК України, воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст.ст. 599-601, 604 - 609 ЦК
України, зокрема за ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, 28 квітня 2010 року було видано
виконавчий напис нотаріуса та звернуто
стягнення на автомобіль марки ЗАЗ DAEWOО,
модель LANOS TF69Y, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_2 За рахунок коштів, отриманих від
реалізації зазначеного автомобіля,
було пропоноване задовольнити вимоги
ПАТ «РОДОВІД БАНК», у розмірі: кредит в
сумі, еквівалентній 5782,07 доларам США;
відсотки в сумі, еквівалентній 752,94
доларам США; пені в сумі, еквівалентній
962,26 доларам США ( а.с. 95).

Відповідно до пояснень в апеляційному
суді представника позивача та
відповідача, реалізація предмета
застави (автомобіля), не відбулась,
боржник в рахунок погашення боргу
здійснював платежі. Станом на 28 серпня
2014 року залишок боргу за кредитом
становить 1575,01 доларів США.

Враховуючи ті обставини, що на підставі
виконавчого напису нотаріуса було
звернуто стягнення на предмет застави,
однак реалізація предмету застави на
час розгляду справи не відбулась, борг
за кредитом в повному обсязі погашений
не був, а тому наявність виконавчого
напису за відсутності його виконання
не припинило зобов'язальних відносин
сторін, боржник не звільняється від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання пені на
несвоєчасну сплату кредиту.

За таких обставин, підлягають
задоволенню вимоги позивача в частині
стягнення на користь Банку з ОСОБА_2
боргу за кредитом в сумі 1575,01 доларів
США.

За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (пункт перший
частини другої статті 258 ЦК України).
При цьому, виходячи з правової природи
пені, яка нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
викає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права (Правова позиція
Верховного Суду України у справі від 03
вересня 2014 року № 6-100 цс 14).

Оскільки право на стягнення пені в
кредитора виникло з наступного дня
порушення строків повернення кредитів
чи сплати процентів, а до суду він
звернувся лише - 19 вересня 2014 року, то
пеня підлягає стягненню лише в межах
одного року до дня пред'явлення позову,
а саме з 19 вересня 2013 року.

Як вбачається з наданого до матеріалів
справи розрахунком пені від суми
прострочених процентів за кредитом,
пеня в сумі 7063,69 грн. нарахована за
період з 12 лютого 2007 року по 29 березня
2011 року. Тобто в межах річного строку,
позивач вимоги про стягнення пені від
суми прострочених процентів за
кредитом, не заявляв.

Розмір пені від суми простроченої
заборгованості за кредитом в межах
одного року за розрахунком позивача
наданим під час розгляду справи
апеляційним судом, який не
спростований відповідачем, становить
10525,35 доларів США (а.с.109 -112), що за
офіційним курсом НБУ по відношенню
гривні до іноземної валюти на час
розгляду справи апеляційним судом
(15,773905 грн. за 1 долар США) становить 166025
грн.86 коп.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК
України передбачено, зокрема, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Частина третя статті 551 ЦК України з
урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків (Правова позиція Верховного
Суду України у справі від 03 вересня 2014
року № 6-100 цс 14).

Оскільки розмір неустойки значно
більший від розміру боргового
зобов'язання ОСОБА_2, колегія суддів
вважає необхідним застосувати до
спірних правовідносин норму частини
третьої статті 551 ЦК України, та
стягнути з останнього на користь Банку
пеню за прострочення сплати кредиту в
сумі 5000 грн.

Дійшовши висновку про стягнення пені у
зазначеному розмірі, колегія суддів
також враховує матеріальне становище
відповідача, який має двох
неповнолітніх дітей віком 2 і 15 років,
матеріально забезпечує сім'ю один,
оскільки дружина знаходиться у
відпустці по догляду за дитиною.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Оскільки позивач не виконав свої
зобов'язання по кредитному договору, в
обумовлений в п. 1.1 Кредитного договору
строк повернення кредиту (26 вересня 2011
року), в повному розмірі кредит не
повернув, Банк має право на отримання
трьох відсотків річних від суми
невиконаного зобов'язання, що
становить 3986 грн. 83 коп.

Зазначений розмір трьох відсотків
річних підтверджений розрахунком
Банку, перевірений під час розгляду
справи апеляційним судом, не
спростовується відповідачем та
підлягає стягненню з останнього на
користь ПАТ «РОДОВІД БАНК».

При таких обставинах, рішення суду
першої інстанції не може бути визнано
законним і обґрунтованим, а тому на
підставі ст.309 ЦПК України, воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову Банку. А тому
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

При подачі позовної заяви та
апеляційної скарги позивачем понесені
витрати по оплаті судового збору - 3654
грн. та 1827 грн. (а.с.1, 75).

Оскільки позов та апеляційна скарга
позивача підлягають частковому
задоволенню, відповідно до положень
ст.88 ЦПК України, йому підлягають
відшкодуванню зазначені витрати
пропорційно до задоволених вимог в
сумі 663 грн.37 коп.

Розраховуючи розмір задоволених вимог
для визначення розміру відшкодування
витрат по сплаті судового збору,
колегія суддів, з урахуванням п. 39
постанови № 10 Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2014 року « Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»
враховує розмір пені в мерах річного
строку (без врахування зменшення), суму
боргу за кредитом та розмір трьох
відсотків річних.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК», в особі його представника
Ващенко О.Р., задовольнити частково.

Рішення Першотравневого
районного суду Донецької області від 21
жовтня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» (04136, м.Київ, вул.
Північно-Сирецька, 1-3, , МФО
321712, кореспондентський рахунок №
1 у Головному управлінні
Національного банку України по м.Києву
і Київській області, МФО 321024)
заборгованість за Кредитним договором
№ Д006/АА-195.06.1 від 27 вересня 2007 року
станом на 28 серпня 2014 року в розмірі
1575,01 (одна тисяча п'ятсот сімдесят п'ять
доларів США, 01цент) доларів США, пені 5000
(п'ять тисяч) гривень, три проценти
річних від суми простроченої основної
заборгованості за кредитом в сумі 3986
(три тисячі дев'ятсот вісімдесят шість)
гривень 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» у відшкодування витрат
по сплаті судового збору 663 гривні 37
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Б.Ткаченко

Судді
В.М.Барков

Є.Є.Мальцева