АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/1456/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1031/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Юзюка
О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Бондар О.В.,

з
участю: представника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу №22-ц/792/1031/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 13
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 частину квартири, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання квартири його особистою
приватною власністю.

Заслухавши доповідача, особу, яка
з'явилась у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частини
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
вказавши, що 24.06.1992 року вона з
відповідачем уклала шлюб і під
перебування в кому спільно придбали
означену квартиру, яка є їх спільною
сумісною власністю. Проте відповідач
не визнає її права на половину цієї
квартири і чинить перешкоди в
користуванні нею, тому просила визнати
за нею право власності на її 1/2 частину.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувшись
в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про визнання спірної квартири його
особистою приватною власністю
зазначив, що квартиру він отримав на
підставі ордера №122, виданого 16.07.1979
року виконкомом Славутської міськради
та проживав у ній з першою дружиною
ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4 Після смерті
дружини у липні 1992 року одружився з
ОСОБА_1, але з нею не проживав та не вів

________________________________________________________________________
______________

Головуючий у першій інстанції - Тончук
Р.І.
Категорія № 5

Доповідач - Юзюк О.М.

спільного господарства. Згідно
договору купівлі-продажу від 29 липня 1992
року, укладеного з виконкомом
Славутської міськради, він за власні
кошти викупив вказану квартиру,
сплативши за неї 8628 крб., тому просив
визнати її його особистою приватною
власністю.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 13 березня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено, визнано за нею право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1. В позові ОСОБА_2 про визнання
квартири його особистою приватною
власністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає
рішення незаконним та необґрунтованим,
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні первісного
позову відмовити а зустрічний
задовольнити.

Апеляційна скарга задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 24 червня 1992 року ОСОБА_2
та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу, який рішенням
Славутського міськрайсуду від 13 травня
2013 року, яке вступило в закону силу,
розірвано. Згідно договору
купівлі-продажу від 29 липня 1992 року,
ОСОБА_2 купив у виконкомі Славутської
міськради квартиру АДРЕСА_1, яка є
спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один із них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 даного Кодексу,
якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Судом відхиляються доводи апеляційної
скарги про те, що придбання ОСОБА_2
квартири на підставі договору
купівлі-продажу в органу місцевого
самоврядування є формою приватизації,
оскільки це протирічить фактичним
обставинам справи, які свідчать
безпосередньо про купівлю майна у
відповідності до цивільно-правової
угоди.

Вказані дії вчинялись відповідно до
Положення про продаж громадянам у
власність квартиру будинках
державного та громадського житлового
фонду, їх утримання і ремонт, затв. пост.
РМ УРСР і Укрпрофради від 19.05.1998 р. №142 і
не регулювались Законом України „Про
приватизацію державного житлового
фонду".

Не зазначення у договорі
купівлі-продажу, ОСОБА_1 наряду з
ОСОБА_2, в якості покупця квартири, не
позбавляє її права власності на 1/2
частини, так як купівля майна відбулась
під час шлюбу, й ОСОБА_2 не надано суду
достатніх доказів того, що грошові
кошти витрачені на це, належали йому
особисто. Також і покази свідка суд
правильно не прийняв до уваги, так як
твердження про те, що для купівлі
використані були саме ті кошти які
зберігались у нього є недостатніми.

Доказування ж, в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК,
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду першої інстанції
обґрунтовані і відповідають закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного
суду від 13 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
О.М. Юзюк