Справа №591/8458/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/296/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Суми

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 17 грудня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми, третя
особа: Публічне акціонерне товариство
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе», про відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 17 грудня 2013 року частково
задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми на
користь ОСОБА_3 4000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено у задоволенні іншої частини
позовних вимог.

Вказане рішення суду відповідач
оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відділення,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що судом неповно
з'ясовано наявність підстав для
відшкодування моральної шкоди, а також
характер та обсяг моральних страждань.
Також відповідач в апеляційній скарзі
посилається на те, що позивач пропустив
строк звернення до суду з даним позовом
і що на час звернення до суду на
законодавчому рівні вже не було
передбачено відшкодування моральної
шкоди фондом соціального страхування,
так як закон не містить обов'язку ФСС
щодо здійснення страхової виплати за
моральну (немайнову) шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Іванія Є.М.
про задоволення апеляційної скарги,
пояснення представника позивача
ОСОБА_3 ОСОБА_5 про залишення рішення
без змін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 з 07 березня 1969 року по 13 вересня
2004 року працював на різних посадах у
ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», в тому числі
і електрозварювальником ручної зварки,
після чого був звільнений за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
(а.с.6-7).

Як зазначено в акті розслідування
професійного захворювання від 23 липня
2004 року № 33, позивачу на той період був
встановлений діагноз - «хронічний
обструктивний бронхіт ІІ ст.
токсико-пилової етиології ІІ ст. у фазі
нестійкої ремісії. Дискинезія бронха.
Емфизема легень ІІ ст. ДН І-ІІ за
змішаним типом. Нейросенсорна
туговухість ІІІ ст. профхарактеру.
Захворювання професійне», яке виникло
через недосконалість технологічних
процесів, неефективність засобів
індивідуального захисту органів слуху,
дихання (а.с.8).

Вказаний медичний діагноз був
підтверджений під час лікування
позивача в Харківському НДІ гігієни
праці та профзахворювань за період з 30
серпня 2005 року по 15 вересня 2005 року
(а.с.10).

Враховуючи наявність професійного
захворювання, у виписці з акту огляду
Сумської фтизіатричної МСЕК від 27
жовтня 2004 року позивачу була
встановлена ступінь втрати
професійної працездатності в розмірі 40
відсотків первинно, в тому числі,
хронічний бронхіт - 25%, приглухуватість
- 15%, а при повторному огляді 14 жовтня 2005
року позивачу встановлено ступінь
втрати професійної працездатності в
розмірі 40 відсотків безтерміново, що
підтверджується відповідною довідкою
Сумської МСЕК (а.с.9).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
погіршення стану здоров'я позивача
через професійне захворювання, що
вперше було встановлено ще у 2004 році,
відбулась втрата нормальних життєвих
зв'язків, які вимагають від позивача
додаткових зусиль для організації
життя, у зв'язку з чим, як вказав суд,
ОСОБА_3 заподіяна моральна шкода, для
компенсації якої судом визначена сума
у розмірі 4000 грн., яка стягнута саме з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми
відповідно до ст. ст. 1, 21, 28 Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Місцевим судом вірно встановлено і
відповідачем не заперечується, що
ОСОБА_3 працював у ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В. Фрунзе» в умовах підвищених рівнів
виробничого шуму, пилу, загазованості,
а також був присутній сам факт важкості
такої праці.

Робота позивача у шкідливих для
здоров'я умовах стала наслідком його
професійного захворювання через
недотримання ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» вимог трудового законодавства
щодо створення безпечних умов праці,
тому актом огляду МСЕК від 27 жовтня 2004
року позивачу було встановлено втрату
40% професійної працездатності.

Отже, є помилковими доводи апеляційної
скарги щодо відсутності підстав для
відшкодування позивачу моральної
шкоди, оскільки місцевим судом
правильно встановлено, що позивач
внаслідок ушкодження здоров'я в
результаті професійного захворювання
зазнає фізичного болю та страждань, про
що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, як
про наявність підстав для
відшкодування моральної шкоди, а також
він змушений вживати додаткові зусилля
для організації свого життя, що
спричиняє йому моральні страждання, на
відшкодування яких судом обґрунтовано,
з врахуванням принципу розумності й
справедливості, визначено суму у
розмірі 4000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
редакцію вказаних норм Закону щодо
виключення положення про
відшкодування саме Фондом моральної
шкоди особам, які отримали професійне
захворювання, або з якими стався
нещасний випадок на виробництві
змінено Законом України від 23 лютого 2007
року «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», не
є підставою для звільнення відповідача
від стягнення моральної шкоди на
користь позивача, так як відповідно до
ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності,
враховуючи, що відповідно до
матеріалів справи зобов'язання
стосовно відшкодування ОСОБА_3
моральної шкоди виникли у Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України ще у 2004 році, коли
висновком МСЕК встановлено ступінь
втрати працездатності. Також
відповідно до вимог ч.1 ст. 58
Конституції України вказаний закон про
внесення змін не має зворотної дії в
часі до Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» стосовно обов'язку
відповідача відшкодувати позивачу
заподіяну моральну шкоду.

Крім того, колегія суддів приймає до
уваги і обставини того, що на момент
звернення до суду з даним позовом
грошові кошти на користь позивача в
рахунок відшкодування моральної шкоди
не виплачувались (а.с.31, 33).

Посилання в апеляційній скарзі на
недотримання позивачем строків
звернення до суду за захистом
порушеного права також не спростовують
висновків суду з цих питань. Зокрема, з
набранням чинності ЦК України 2004 року
на вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, позовна давність
не поширюється (п.3 ч.1 ст.268 цього
Кодексу).

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду щодо
часткового задоволення позову також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду, враховуючи наявність
доказів, які підтверджують факт
заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми
відхилити, а рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 17 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -