Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого: судді
Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за
позовом Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Техносервіс» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Корольовського райсуду м.
Житомира Житомирської області від 18
вересня 2014р.,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013р. ОСББ «Техносервіс»
звернувся до суду з позовом. Просив
стягнути заборгованість по оплаті
послуг за утримання будинку та
прибудинкової території в сумі
3296,79грн. і судові витрати. Зазначав, що в
період з 2009р. по липень 2013р. відповідачу
надавались послуги по утриманню
будинків і споруд і прибудинкових
територій, за що нарахована 3296,79грн.
квартирної плати. Проте заборгованість
відповідач не сплачувала.

Рішенням Корольовського райсуду м.
Житомира Житомирської області від 18
вересня 2014р. позов задоволено, стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Техносервіс»
заборгованість - 3296,79грн. і 362,46грн.
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати і ухвалити нове про
відмову у позові. Зазначає, що жодних
розрахунків і квитанцій від ОСББ
«Техносервіс» з 2009р. не отримувала.
Вважає пред'явлення позову
безпідставним.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи,
відповідач є власником АДРЕСА_1. За
договором від 01 березня 2008р. про
надання послуг з утримання будинків і
споруд і прибудинкових територій
позивач надавав послуги відповідачці,
котра повинна була сплачувати їх
вартість за визначеними тарифами,
розмір яких встановлювався рішенням
виконавчого комітету Житомирської
міськради від 29.12.2011р. №783 (а.с.6-13).

Судом встановлено, що свої зобов'язання
перед позивачем по оплаті
житлово-комунальних послуг відповідач
з вересня 2009р. по серпень 2013р. не
виконала, незважаючи на необхідність
погашення заборгованості. Станом на
день розгляду справи у суді
заборгувала ОСББ 3296,79грн. (а.с.14-15).

Правовідносини, що виникли між
сторонами по наданню послуг, в тому
числі, права та обов'язки, порядок
розрахунків, підстави і розмір
відповідальності, регулюються Законом
України „Про житлово-комунальні
послуги" (далі - Закону), Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 Закону „Про
житлово-комунальні послуги"
встановлено обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.7 Правил власник та
наймач (орендар) квартири зобов'язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом; дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері
житлово-комунальних послуг, пожежної і
газової безпеки, санітарних норм і
правил.

Відповідач від користування послугами,
наданими позивачем, не відмовлялась.

За таких обставин суд правильно вважав,
що між сторонами виникли обов'язки та
настала відповідальність виконавця і
споживача, передбачена Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків.

Ст.4 Закону передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.ст.6,19,20 Закону
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Ст.ст.6,627 ЦК визначають, що свобода
договору полягає в праві сторін вільно
вирішувати питання при укладенні
договору, виборі контрагентів і
погодженні умов договору. Свобода
договору не є безмежною, оскільки
відповідно при укладенні договору,
виборі контрагентів, визначенні умов
договору сторони не можуть діяти
всупереч положенням цього Кодексу та
інших актів цивільного законодавства.

Ст.ст.526,625 ЦК України визначають, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення і 3% річних від
простроченої суми.

Факт отримання відповідачем Послуг
його представником не заперечувався.
Правильність проведеного позивачем
розрахунку представник відповідача в
судовому засіданні не спростував,
будь-яких клопотань на його
спростування ним не заявлялось.

Суд першої інстанції дав відповіді на
всі доводи сторін, не порушивши вимоги
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення.

Апеляційний суд забезпечив позивачам
змагальність процесу, створивши їм
умови для реалізації своїх
процесуальних прав і виконання
покладених на них процесуальних
обов'язків.

Колегія суддів не погоджується із
посиланням відповідача в скарзі на те,
що договір про надання послуг вона не
підписувала, і як наслідок, не має
будь-яких зобов'язань перед позивачем.
В суді апеляційної інстанції чоловік
відповідачки - ОСОБА_3, котрий
представляв її інтереси за
довіреністю, а на час укладання
договору у 2008р. очолював ОСББ,
підтвердив, що у договорі про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території від 01 березня
2008р. дійсно підпис його дружини. Тому є
безпідставною позиція про те, що цей
договір є не чинним, а тому його не
можна приймати до уваги, сторони його
не розірвали, вимог про визнання його
недійсним, не заявляли.

Є безпідставною вимога про
застосування до спірних правовідносин
позовної давності. Ухвалою
Корольовського райсуду м. Житомира від
22 березня 2012р. скасовано судовий наказ
Корольовського райсуду м. Житомира від
22 листопада 2011р. про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСББ «Техносервіс»
заборгованості за послуги по утриманню
будинку та прибудинкової території, що
відповідно до ст.264 ЦК України є
підставою для переривання перебігу
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не містять
ознак порушення норм матеріального
законодавства, висновків суду не
спростовують.

Проте рішення суду першої інстанції
підлягає зміні в частині стягнутого
судового збору. Розмір судового збору
слід зменшити із 329,67грн. до 243,60грн. В
решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира Житомирської області від 18
вересня 2014 року в частині стягнутого
судового збору змінити, зменшивши із
329,67грн. до 243,60грн. В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: