Справа № 452/2064/14
Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/783/7587/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: представника позивача Смика
М.М.,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Овертранс» на
рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 30 жовтня 2014
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Овертранс» до ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н
о в и л а :

09 липня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Овертранс»
звернулось в суд з позовом, і в
подальшому збільшивши позовні вимоги,
просило стягнути із відповідача
ОСОБА_5 на користь позивача матеріальну
шкоду в розмірі 105785 грн. 19 коп., завдану
ним під сам виконання трудових
обов'язків ( з врахуванням інформації
про офіційний курс гривні по
відношенню до іноземної валюти станом
на 29 серпня 2014 року) та 250, 00 грн. за
перевід коштів в іноземній валюті, з
підстав п. п.1 та 5 ст.134, ст.135-1, ч.3 ст.136
КЗпП України, ч.1 ст.1166 , ч.1 ст.1191 ЦК
України . Позов обгрунтовано тим, що
відповідно до наказу № 95-к від 17 травня
2013 року відповідач ОСОБА_5 був
прийнятий на посаду водія
автотранспортних засобів у вказане
товариство 20 травня 2013 року для
виконання покладених на водія
обов'язків між ТзОВ «Овертранс» та
ОСОБА_5 укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно якого
відповідач прийняв на себе повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення збереження ввірених йому
підприємством матеріальних цінностей
у відповідності до ст. 135-1 КЗпП України.
26.05.2014 року відповідача було направлено
у відрядження з метою виконання
внутрішніх та міжнародних вантажних
перевезень на автомобілі марки VOLVO FH42T
реєстраційний номер НОМЕР_4 з
н/причепом SCHWARZMULLER S-1, реєстраційний
номер НОМЕР_2 за маршрутом:

- Україна ( м. Львів на підприємство ПАТ
«Карлсберг Україна» - Україна (м.
Мукачево на підприємство СОХ ТОВ
«Закарпатська підгрупа" );

- Україна ( м. Мукачево на підприємство
ЕНО Меблі ЛТД) - Королівство Нідерланди
( м. Oosterhout на підприємство ІКЕА Center BeneIux
NV );

- Королівство Нідерланди ( м. VenIo на
підприємство Business Group B.V. ) - Україна ( м.
Київ на підприємство ТОВ «Емвей
Україна»);

- Україна ( м. Київ на підприємство ТзОВ
«Промислово-фінансова група
«Нафтохім») - Україна ( с. Хильчиці,
Золочівського району, Львівської
області на підприємство ТзОВ «Д-МІКС
Україна» та с. Жорниська, Яворівського
району, Львівської області. На
підприємство ТзОВ «Провімі»).

02.06.2014 року працівниками поліції
Королівства Нідерланди об 11 год. 25 хв. у
м. Моердік було здійснено перевірку на
дорозі та виявлено у діях водія ОСОБА_5,
порушення п.8 ст. 15 Постанови Ради ЄЕС №
3821/85: «Забороняється фальсифікувати,
приховувати чи знищувати дані, які
записані на плівці запису,
зберігаються на записуючому пристрої,
на картці водія чи на роздруківці із
записуючого пристрою, як зазначено в
додатку ІВ. Те саме стосується
будь-яких маніпуляцій із записуючими
пристроями, плівками запису чи
картками водія, що можуть
сфальсифікувати, приховати чи знищити
дані і/або інформацію в друкованому
вигляді. Заборонено встановлювати на
транспортному засобі будь-які
пристрої, які можна використати з цією
метою» та застосовано санкцію -
адміністративний штраф у розмірі 5900,00
(п'ять тисяч дев'ятсот) євро. З метою
стягнення суми штрафу з винного водія,
відповідача по справі, працівниками
поліції Королівства Нідерланди було
застосовано по відношенню до ТзОВ
«Овертранс» тимчасове вилучення його
майна-транспортних засобів FH42T
реєстраційний номер НОМЕР_4 з н/ричепом
SCHWARZMULLER S-1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

06.06.2014 року ТзОВ «Овертранс» здійснило
оплату адміністративного штрафу
ОСОБА_5 у вказаній сумі, сплативши при
цьому комісію за перевід коштів у сумі
250 грн. (двісті п'ятдесят гривень) 00 коп.

20.06.2014 року наказом № 99-К було звільнено
відповідача ОСОБА_5 з посади водія ТзОВ
«Овертранс» у відповідності до поданої
ним заяви.

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 30 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржено позивачем Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Овертранс» . Покликаючись на неповне
з'ясування, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, а також
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, задовільнивши позовні
вимоги у повному обсязі. Апелянт
зазначає, що звіт про перевірку № 001524
від 02 червня 2014 року, у відповідності до
законодавства Королівства Нідерланди
та колізійних норм, являється
«протоколом про адміністративне
правопорушення» в, якому до
адміністративної відповідальності
притягнуто ОСОБА_5. Відповідно до ст. 35
ЗУ « Про дорожній рух» та Постанови
Кабінету Міністрів України № 137 від 30
січня 2012 року транспортний засіб марки
VOLVO FH42Т, реєстраційний номер НОМЕР_4
пройшов 25 березня 2014 року обов'язковий
технічний контроль, що включав
перевірку технічного стану
транспортного засобу, а саме системи
гальмового і рульового керування,
зовнішніх світлових приладів,
пневматичних шин та коліс,
світлопропускання скла, двигуна та
його системи, інших елементів у
частині, що безпосередньо стосується
безпеки дорожнього руху ( в т. ч.
тахограф) та охорони навколишнього
природного середовища, що підтверджено
протоколом перевірки технічного стану
транспортного засобу №00003-00233-14 від 25
березня 2014 року із терміном дії - один
рік. Апелянт вказує, що всі перевірки
технічного стану транспортних засобів
здійснюються позивачем систематично у
чіткій відповідності до законодавства
України, зокрема, підприємством
проведено перевірку цифрового
тахографа встановленого у
транспортному засобі марки VOLVO FH42N,
реєстраційний номер НОМЕР_4, що
підтверджено протоколом перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу №3/01890 від 26 березня 2013 року.
Періодичні інспекції контрольного
пристрою (цифрового тахографа),
встановленого на транспортних
засобах, проводяться один раз на два
роки у відповідності до п. а ч. 3 розділу
VI Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР) чинною у
відповідності до Закону України № 2819- IV
від 07 вересня 2005 року.

Крім цього, водій відповідного
колісного транспортного засобу
зобов»язаний був перевіряти
технічний стан його складників та
систем до виїзду на дорогу та у процесі
виконання перевезень, а не здійснювати
будь-які незаконні маніпуляції (
застосовуючи несанкціонований
пристрій-магніт) з метою блокування та
спотворення роботи цифрового
тахографа та особистої зацікавленості.

Позивач вважає, що посилання суду
першої інстанції на те, що дане
адміністративне правопорушення
вчинено не ОСОБА_5, а юридичною
особою-ТзОВ»Овертранс», що технічний
стан транспортного засобу та
обладнання , що встановлене на ньому на
момент виїзду із автопарку, не
відповідало встановленим вимогам, що
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність
укладений між ТзОВ «Овертранс» та
ОСОБА_5 від 20.05.2013 року є нікчемний; що до
даних правовідносини слід
застосовувати лише законодавство про
працю та не можна застосовувати
цивільне законодавство, є
безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів сторін та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги з наступних
мотивів.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції про те, що до встановлених
правовідносин слід застосовувати
норми законодавства про працю.

Заявлення позовних вимог з
посиланням також на ч.1 ст.1166 та ч. 1 ст.1191
ЦК України колегія розглядає як
помилкове, оскільки:

в даному конкретному випадку під
час виконання працівником трудових
(службових обов»язків) шкода була
завдана не третій особі, а матеріальна
шкода була завдана роботодавцеві, і
роботодавець не відшкодовував майнову
шкоду третій особі, а сам поніс майнові
витрати, отже у нього не могло
виникнути право регресу, у зв»язку з
цим положення ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1172 та ч.1
ст.1991 ЦК України не підлягали
застосуванню.

Не було у суду також підстав для
покладення на відповідача повної
матеріальної відповідальності і з
підстав , встановлених п.п. 1, 5 ст.134 КЗпП
України, якими передбачено,що:

відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли:

1) між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей;

5) шкоди завдано недостачею, умисним
знищенням або умисним зіпсуттям
матеріалів, напівфабрикатів, виробів
(продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що на відповідача не може
бути покладена повна матеріальна
відповідальність на підставі п.1 ст.134
КзпП України, оскільки з працівником ,
який працює водієм не може бути
укладений договір про повну
матеріальну відповідальність.

Водночас необхідно зауважити також
наступне. Навіть, якщо б посада водія
входила до Переліку посад і робіт
працівників з якими можуть укладатися
письмові договори, і договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність від 20 травня 2013 року (
а.с. 10) був би укладений з належним
працівником, то і в такому випадку на
відповідача не можна було б покласти
матеріальної відповідальності у
повному розмірі заподіяної шкоди, за
умови доведеності заподіяння шкоди з
вини працівника , оскільки
вищезазначеним договором передбачено
, що працівник, що займає «водій а/т
засобу» або виконує роботу
безпосередньо пов»язану з : ( не
заповнено) приймає на себе повну
матеріальну відповідальність за
збереження, ввірених йому
підприємством матеріальних цінностей,
-

в той час як матеріальна шкода, яка була
заподіяна товариству »Овертранс», не
була заподіяна «внаслідок не
збереження відповідачем матеріальних
цінностей», а була заподіяна діями, які
відношення до збереження матеріальних
цінностей не мають.

Матеріальна шкода заподіяна позивачу,
не була заподіяна також » недостачею,
умисним знищенням або умисним
зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів,
виробів (продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування» , як це
встановлено п.5 ст.134 ЦПК України.

Тому відсутнє було також правове
обґрунтування для покладення на
відповідача повної матеріальної
відповідальності, з підстави,
передбаченої п.5 ст.134 КЗпП України.

У відповідності до ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскаржене рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги законності і
обґрунтованості оскарженого рішення
не спростовують, тому апеляційну
скаргу належить відхилити оскаржене
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314,
ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача відхилити.

Рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 30 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.