Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/2746/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого: судді
Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до Бердичівського
міськвиконкому про визнання права
власності на автомобіль

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 31 жовтня
2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом. Просив визнати право
власності на автомобіль "Запорожець",
що належав його батькові. Зазначав, що
на момент отримання свідоцтва про
право на спадщину була жива його мати, а
тому частину майна нотаріусом було
залишено за нею.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, яка не
мотивована, ОСОБА_1 просить рішення
скасувати.

В судове засідання до суду апеляційної
інстанції апелянт не з'явився. Про
місце та час розгляду справи,
відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України,
повідомлявся двічі належно -
рекомендованими листами. Крім того,
судовий розпорядник намагався вручити
судову повістку, проте йому за місцем
реєстрації та проживання ОСОБА_1, не
відчинили, судову повістку розпорядник
залишив за вказаною адресою. Апелянт
про причини неявки в судове засідання
не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК неявка
сторін, або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді. Апелянт не
вважав за потрібне з'явитись до суду
апеляційної інстанції та надати
пояснення на підтримання своєї скарги.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Скоморошки
Столбцовського району Мінської
області республіки Білорусь помер
батько позивача - ОСОБА_2, який був
власником автомобіля Запорожець,
д.н.з.НОМЕР_1 (ксерокопія технічного
паспорту - а.с.1820).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Скоморошки
Столбцовського району Мінської
області Республіки Білорусь померла
ОСОБА_3. (а.с.20). Після смерті матері в
позивач спадщину не прийняв.

Позивач є спадкоємцем за заповітом 7/8
часток майна ОСОБА_2, на 1/8 частку
свідоцтво на спадщину не видавалось
(свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 23.08.2007р. - а.с.21). Спадкове
майно складається із грошових вкладів.
Спадкова справа заведена за місцем
смерті спадкодавця - у Республіці
Білорусь.

Через 4 роки після смерті ОСОБА_3, її
дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовились від
прийняття спадщини після її смерті
(а.с.23,24).

Проте вірність копії технічного
паспорту на автомобіль «Запорожець» на
ім'я ОСОБА_2 не засвідчено, на ній не
вказано дату видачі.

Суд першої інстанції роз'яснив
позивачу та запропонував в порядку ч.4
ст.10 ЦПК України надати докази того, що
він належить до кола спадкоємців за
законом чи заповітом після смерті
матері. На час відкриття спадщини
правовідносини регулювались
ст.ст.525,526,560 книги 6 ЦК України в
редакції 2003 року. Місцем відкриття
спадщини визнається останнє постійне
місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК
України в ред. 1963р.)

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК
України на позивача покладено
обов'язок довести обставини, викладені
в позові шляхом подання відповідних
доказів та доведення перед судом їх
переконливості. Суд, згідно із
вимогами ч.4 ст.10 ЦПК роз'яснював
позивачу наслідки не вчинення такої
процесуальної дії як подання доказів.

Місцем відкриття спадщини, згідно
представлених свідоцтв про смерть
батьків позивача, є інша держава.
Відносини по спадкоємству, згідно з
вимогами ст.570 ЦК України (ред. 1963р.)
визначаються за законом тієї країни, де
спадкодавець мав останнє постійне
місце проживання. Відповідно до ст.70
Закону України "Про міжнародне
приватне право" спадкові відносини
регулюються правом держави, у якій
спадкодавець мав останнє місце
проживання, якщо спадкодавцем не
обрано в заповіті право держави,
громадянином якої він був. Вибір права
спадкодавцем буде недійсним, якщо
після складання заповіту його
громадянство змінилося.

Належними відповідачами у спорах про
спадкування є спадкоємці, які прийняли
спадщину, або територіальні громади в
особі органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини. Спадщина після смерті ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в м.Бердичеві не
відкривалась.

Відповідно до ст.3 ЦПК
України захисту підлягає невизнане,
оспорюване чи порушене право.
Позивачем не доведено, що його права не
визнаються, оспорються чи порушуються
саме відповідачем.

За таких обставин суд обгрунтовано
відмовив у позові.

Судове рішення відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 31 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: