У Х В А Л А

25 грудня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді – Дмитренко А. М. ,

при секретарі – Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті ОСОБА_1 Церкві залі
суду № 1 подання державного виконавця
районного відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції про
визнання мирової угоди,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець районного
відділу ДВС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням
про визнання мирової угоди від 11.11.2014
року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
процесі виконання виконавчого напису
№ 2-1870 від 15.04.2011 року, вчиненого
державним нотаріусом Другої
Білоцерківської міської державної
нотаріальної контори Київської
області ОСОБА_1, про звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5, для
задоволення вимог стягувача на
загальну суму 29 580 грн.

В судовому засіданні стягувач, боржник
щодо задоволення подання не
заперечують, державний виконавець до
суду не з»явилася, про час розгляду
подання повідомлена належним чином.

Вислухавши думку осіб, які приймають
участь у розгляді даної справи,
оглянувши подання з доданими
документами, суд приходить до висновку,
що вказане подання не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів вказаної
справи, 09.10.2009 року між ОСОБА_5 як
іпотекодавцем та ОСОБА_3 як
іпотекодержателем було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
нерухоме майно – квартира АДРЕСА_2, в
порядку забезпечення повернення боргу
ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 в сумі 29 580 грн., що
стверджується копією договору іпотеки,
який посвідчено державним нотаріусом
Другої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори ОСОБА_6,
зареєстровано в реєстрі за № 1-4431.

Також нотаріусом накладено заборону на
відчуження зазначеної в договорі
квартири до припинення чи розірвання
договору іпотеки, яку зареєстровано в
реєстрі за № 1-4432.

15.04.2011 року державним нотаріусом Другої
Білоцерківської міської державної
нотаріальної контори ОСОБА_1 вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5, для
задоволення вимог ОСОБА_3 на суму 29580
грн., виконавчий напис зареєстровано в
реєстрі за № 2-1870.

01.04.2014 року державним виконавцем
районного відділу ДВС
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження щодо примусового
виконання зазначеного виконавчого
документу.

Як встановлено судом, 11.11.2014 року
сторони подали державному виконавцеві
мирову угоду, яка укладена між ними,
відповідно до якої боржник ОСОБА_5
визнає заборгованість перед
стягувачем ОСОБА_3 в розмірі 29580 грн.,
яка виникла внаслідок невиконання
договору іпотеки від 09.10.2009 року.

Для проведення розрахунку зі
стягувачем та сплати наявного боргу
боржник передає у власність, а стягувач
приймає у власність квартиру АДРЕСА_3.

Стягувач ОСОБА_3 після отримання у
власність вказаної квартири, не має
жодних претензій до боржника ОСОБА_5 з
приводу невиконання ним договору
іпотеки від 09.10.2009 року на суму боргу 29580
грн.

За ст.372 ЦПК України мирова угода,
укладена між сторонами, або відмова
стягувача від примусового виконання в
процесі виконання рішення подається в
письмовій формі державному
виконавцеві, який не пізніше
триденного строку передає її до суду за
місцем виконання рішення для визнання.

Суд має право перевірити і не визнати
мирову угоду або не прийняти відмови
стягувача від примусового виконання,
якщо це суперечить закону або порушує
права чи свободи інших осіб.

Отже, чинним законодавством
передбачена можливість та
врегульовано укладення мирової угоди
між сторонами на стадії виконання
ухваленого рішення суду, а також
вчинення відмови стягувача від його
примусового виконання.

Оскільки визначені у ст. 12 Закону “Про
виконавче провадження” права й
обов'язки сторін у виконавчому
провадженні, у тому числі право
стягувача подати заяву про відмову від
стягнення та право сторін укласти
мирову угоду про закінчення
виконавчого провадження, стосуються
всіх виконавчих документів, що
підлягають виконанню державною
виконавчою службою, то правила ст. 372
ЦПК про мирову угоду й відмову від
примусового виконання рішення мають
застосовуватися загальним судом у
виконавчому провадженні як за судовими
рішеннями, так і за іншими виконавчими
документами, про що було зазначено в п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26 грудня 2003 р. № 14 “Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження”.

Специфіка цієї мирової угоди пов'язана
із тим, що мирова угода в процесі
виконання не може укладатись з метою
врегулювання спору. Передбачається, що
спір вже врегульований певним судом
рішенням, яке набрало законної сили, за
цим рішенням видано виконавчий
документ, що надійшов для примусового
виконання державному виконавцю. З
огляду на це, мирова угода в процесі
виконання не може стосуватись питань
про визначення фактичних обставин та
відповідних правовідносин, основною
метою такої угоди є встановлення
(зміна) способу та порядку виконання
ухваленого судового рішення, що може
ґрунтуватись на взаємних поступках і,
безумовно, стосуватись лише прав та
обов'язків сторін й предмета спору.

Як вказано вище в ухвалі, на виконанні у
відділі ДВС перебуває виконавчий напис
нотаріуса про звернення стягнення не
нерухоме майно.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження» реалізація
арештованого майна, крім майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна, зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, здійснюється
шляхом його продажу на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах.

Отже, визнання за стягувачем права
власності на належне боржнику майно
суперечить вимогам ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження».

Крім того, мирова угода не може
виходити за межі спірних
правовідносин.

Розглядаючи дане подання в межах ст.ст.
175, 372 ЦПК України, суд вважає, що сторони
виконавчого провадження укладенням
даної мирової угоди фактично створюють
нові правовідносини, виходячи за межі
тих правовідносин, які вже склалися та
існують між ними, оскільки між
сторонами існують зобов»язальні
правовідносини, які витікають з
договору позики грошових коштів.

При цьому суд бере до уваги, що сторони
шляхом укладення мирової угоди
намагаються фактично вирішити питання
щодо переходу права власності на
нерухоме майно від боржника до
стягувача, однак такий порядок
укладення угод щодо відчуження та
набуття у власність майна суперечить
чинному законодавству.

А тому мирова угода щодо передачі у
власність іншої особи майна боржника,
яке на даний час перебуває під арештом,
буде суперечити вимогам закону.

Керуючись ст.372 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного
виконавця районного відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції про
визнання мирової угоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом п”яти днів з дня
постановлення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п”яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя ОСОБА_7