Справа № 199/461/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

за участю представника позивача -
адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод в
користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод в
користуванні власністю. В
обґрунтування позовних вимог,
посилаючись на те, що 27 березня 2008 року
між позивачем та ОСОБА_8 було укладено
договір дарування 52/100 частин квартири
АДРЕСА_1. Відповідачі без будь-яких
підстав заселилися до вказаної
квартири. Позивач неодноразово
звертався до відповідачів з вимогою
виселитися з приміщення, яке належить
йому на праві власності. Однак
відповідачі змінили замки на вхідних
дверях що унеможливлює потрапляння
ОСОБА_3 до квартири. З цього приводу
позивач звернувся до АНД РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області,
однак кримінальне провадження було
закрито у зв'язку з відсутністю складу
кримінального правопорушення. Такі дії
відповідачів грубо порушують права
позивача.

Оскільки проживання останніх
перешкоджає позивачу в користуванні та
розпорядженні його власністю, з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив суд усунути йому перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення відповідачів з 52/100 частин
квартири АДРЕСА_1 та стягнути з
відповідачів судові витрати (а.с.2-4, 93-94).

В судовому засіданні представники
позивача - адвокати ОСОБА_9, ОСОБА_1
позов підтримали в повному обсязі,
надали пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві, просили
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_2 позов не визнали, підтримали у
повному обсязі письмові заперечення,
які знаходяться в матеріалах справи.

Інші учасники процесу до суду не
з'явилися, повідомлені належним чином,
про причини неявки суд не сповістили.

Суд, вислухавши відповідача,
представників сторін, допитавши свідка
ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та
ст.1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316
ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України
передбачено, що власникові, належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності (ч. 1
ст.386 ЦК України).

На підставі ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Стаття 9 ЖК України передбачає, що
житлові права громадян охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом (ч. 1 ст.109 ЖК
України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що
27 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8
був укладений договір дарування, який
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 та
зареєстрований в реєстрі під № 1238,
відповідно до якого ОСОБА_8 подарувала
ОСОБА_3 52/100 частин квартири АДРЕСА_1
(а.с.5).

Розглядаючи справу, суд звертає увагу
на те, що згідно листа КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» від 28
березня 2014 року №3201 вбачається, що 52/100
частин квартири АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_3 В той же час 48/100 частин квартири
№2,1 цього ж будинку належить
відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
яка у зв'язку із реєстрацією шлюбу
змінила прізвище на ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
Крім того, згідно цього ж листа
документи щодо поділу будинку на
квартири №1 та №2 відсутні і право
власності відповідачів не
зареєстровано (а.с.45).

Правом на звернення до суду за захистом
наділена кожна особа у випадку
порушення, невизнання або оспорювання
її прав, свобод чи інтересів, принцип
чого закріплений ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
лише в межах заявлених позивачем вимог
та зазначених і доведених ним обставин.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК
України покладено на сторону, яка
посилається на доказувані обставини як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Звертаючись до суду із позовом про
усунення перешкод в користуванні
власністю позивачем ОСОБА_3 не надано
доказів того, які приміщення складають
52/100 частин квартири №1, а що складає 48/100
частин квартири №1, чи виділялися ці
частки в натурі, чи встановлювався
порядок їх користування, що позбавляє
суд можливості вирішити питання чи
порушено право ОСОБА_3

За таких підстав, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

З урахуванням результату розгляду
справи та у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України судові витрати
компенсуванню не підлягають та
відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення
перешкод в користуванні власністю -
відмовити у повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не
підлягають та відносяться на позивача.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 22 грудня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець