Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5615/14
Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів:
Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-тя
особа нотаріус Бердянської державної
нотаріальної контори Запорізької
області Градова Вероніка Григорівна,
про стягнення вартості квартири і
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

07 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-тя
особа: нотаріус Бердянської державної
нотаріальної контори Запорізької
області Градова В.Г., про стягнення
вартості квартири і відшкодування
моральної шкоди.

Посилався на те, що його матері ОСОБА_6
на праві власності належала
однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати померла. Він як
спадкоємець першої черги звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини.

Саме у цей період часу у зв'язку з
різними життєвими обставинами він
почав зловживати спиртними напоями,
тому його син, дивлячись на його
залежність від спиртних напоїв, забрав
у нього паспорт та ідентифікаційний
код, щоб він не міг продати квартиру.

У цей час до нього звернувся раніше
невідомий йому чоловік і
запропоновував свої послуги по
прийняттю спадщини і продажу квартири.
Він вважає, що це був ОСОБА_4, який в
подальшому придбав його квартиру.

У нотаріальній конторі нотаріус
Градова В. Г. запропонувала йому
підписати якісь документи. Після
продажу квартири він дізнався про те,
що 19 травня 2011 року підписав
довіреність на ім'я ОСОБА_7, яку до цього
часу ніколи не бачив і не знав.
Насправді він не мав наміру продавати
квартиру, усі оформлені угоди не
відповідали його вільному
волевиявленню.

За допомогою довіреності, виданої
ОСОБА_7, квартира 25 травня 2011 року була
продана ОСОБА_4 за 31 562 грн., але ОСОБА_7,
яка діяла як його представник, не
віддала йому гроші за продану квартиру.

Оскільки у судовому порядку він не зміг
оспорити і визнати недійсними
довіреність та договір купівлі -
продажу квартири, просив суд стягнути з
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 солідарно на його
користь грошову суму, за яку була
продана його квартира - 31 562 грн. Також
просив стягнути у відшкодування
моральної шкоди 50 000 грн., оскільки у
зв'язку з тим, що він протиправно був
позбавлений власного житла, його стан
здоров'я погіршився, він втратив спокій
і постійно знаходився у напруженому
стані.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 жовтня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
вартість квартири в сумі 31 562 грн. і
судовий збір 315 грн. 62 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 жовтня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
вислухавши пояснення апелянта та його
адвоката, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до статті 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308
ЦПК України передбачено, що за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін, якщо визнає, що його
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
вартість проданої квартири необхідно
стягнути з представника позивача за
довіреністю ОСОБА_3, яка при укладанні
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу діяла від імені
власника квартири і перед підписанням
угоди отримала від покупця ОСОБА_4 суму
31 562 грн. Також суд зазначив, що
передбачені законом підстави для
відшкодування моральної шкоди
відсутні.

Вказаний висновок відповідає
фактичним обставинам справи, наданим
доказам, узгоджується з нормами
матеріального права.

За змістом статей 10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказується при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

За правилами статті 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно до статті 540 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема, у разі неподільності предмета
зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 19
травня 2011 року ОСОБА_2 видав
довіреність, посвідчену державним
нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Запорізької
області Градовою В.Г., якою уповноважив
гр. ОСОБА_3 бути його представником з
усіма необхідними повноваженнями, у
тому числі в усіх держаних чи
недержавних підприємствах, установах,
організаціях; в нотаріальних органах,
органах технічної інвентаризації з
питань оформлення на його ім'я
спадщини, що залишилася після смерті
матері ОСОБА_8, а також з питань продажу
будь-якій особі за ціною на визначених
попередньою усною домовленістю умовах
успадкованої квартири АДРЕСА_1;
одержувати належні йому гроші.
Довіреність видана строком на три роки
без права передоручення ( а. с. 10,11,15 ).

21 травня 2011 року на ім'я ОСОБА_2
державним нотаріусом Бердянської
державної нотаріальної контори
Запорізької області Градовою В.Г.
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом, на підставі якого позивач
успадкував після матері ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( а. с. 13 ).

25 травня 2011 року ОСОБА_3, яка діяла за
довіреністю від імені продавця ОСОБА_2,
продала ОСОБА_4 за 31 562 грн. квартиру
АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу
квартири був посвідчений приватним
нотаріусом Бердянського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_10 ( а. с. 16-18 ).

Дія довіреності від 19 травня 2011 року
була припинена 26 травня 2011 року, право
власності на квартиру за покупцем
ОСОБА_4 було зареєстроване 27 травня 2011
року ( а. с. 18-19 ).

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся зо
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійними
на підставі статті 225 ЦК України
довіреності від 19 травня 2011 року і
договору купівлі-продажу квартири від
25 травня 2011 року. Рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 серпня 2012 року позов
ОСОБА_2 було задоволено ( а. с. 22-26 ).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 14 листопада 2012
року була задоволена апеляційна скарга
ОСОБА_4 Рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 серпня 2012 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання недійсними
довіреності, договору купівлі-продажу
квартири відмовлено. У рішенні
зазначалося, що в справі не встановлені
обставини, передбачені статтею 225 ЦК
України, для визнання правочинів
недійсними. Також вказувалося, що позов
заявлявся і про визнання правочину
недійсним з інших підстав. Позивач
одночасно посилався на нерозуміння
значення своїх дій; на те, що правочин
був фіктивний, а також на те, що
правочин суперечить закону. Однак
докази на підтвердження всіх
зазначених обставин надано не було ( а.
с. 27-29 ).

З тексту договору купівлі-продажу
квартири, укладеного 25 травня 2011 року,
вбачається, що вартість предмету
договору у сумі 31 562 грн. отримав від
покупця ОСОБА_4 представник продавця
ОСОБА_3

Оскільки будь-яких належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували, що довірена особа
ОСОБА_3 передала власнику квартири
ОСОБА_2 отримані від покупця ОСОБА_4
кошти - вартість предмета продажу, при
вирішенні спору надано не було, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про часткове задоволення
позову і стягнення з ОСОБА_3 на користь
позивача 31 562 грн.

Вимоги щодо солідарного стягнення
вартості квартири з ОСОБА_3 та покупця,
а також про відшкодування моральної
шкоди обґрунтовано залишені без
задоволення через їх безпідставність.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Частиною другою пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" визначено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Всупереч наведеним нормам
матеріального права, позивач не надав
суду доказів наявності факту
спричинення йому моральної шкоди
спільними діями відповідачів, оскільки
просить про солідарне стягнення, а
також заподіяння йому моральної шкоди
кожним з них окремо.

До того ж положення статті 1167 ЦК
України, на підставі яких ОСОБА_2
просить відшкодувати моральну шкоду,
регулюють позадоговірні відносини,
тому до договірних правовідносин, які
виникли між сторонами, не можуть бути
застосовані, як підстави відшкодування
моральної шкоди.

Рішення відповідає фактичним
обставинам справи, наданим доказам,
нормам матеріального права, підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що спір вирішено
неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: