АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 30 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат
на утримання неповнолітньої дитини,-

УСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення додаткових витрат на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка просила
стягнути з відповідача фактично
понесені додаткові витрати на
утримання сина у сумі 7 тисяч 728 гривень
89 копійок; крім того позивачка просила
стягувати з відповідача додаткові
витрати наперед на утримання їх сина,
ОСОБА_3, у розмірі 966 гривень 11 копійок
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття та стягнути судові витрати.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30 січня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 додаткові витрати на
утримання дитини у розмірі 440,00 грн.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмір 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Вказує, що суд ухвалив оскаржуване
рішення з неповним з'ясуванням
обставин, що маютьзначення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
воно є неправосудним та підлягає
скасуванню.

Посилається, що висновок суду, що
витрати, вказані позивачем, не
відносяться до додаткових в розумінні
ст. 185 СК України, не відповідають
дійсним обставинам справи та вказують
на неправильне застосування судом
даної правової норми.

Унікальний номер справи: 759/11344/13-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/11261/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Борденюк В.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В.Вважає, що понесені та
передбачувані витрати на утримання
ОСОБА_3, визначені позивачем, є такими,
що необхідні саме для ОСОБА_3, при чому -
у зв'язку із розвитком його здібностей
та з метою подальшої реалізації таких
здібностей (навчання, фізичні вправи,

придбання розвиваючих іграшок,
придбання речей, необхідних для
вищевказаних занять та реалізації
здібностей).

Зазначає, що посилання суду на те, що
відповідач, ОСОБА_2, не має
заборгованості зі сплати аліментів, не
є підставою звільнення його від
обов'язку нести додаткові витрати на
утримання дитини, при цьому суд не
звернув увагу на наявність такої
заборгованості по сплаті аліментів, що
підтверджується довідкою - розрахунком
державного виконавця (а.с. 15).

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції
встановлено, що у зареєстрованому
шлюбі ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 до 25
вересня 2009 року. Від шлюбу мають
неповнолітнього сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батько дитини, починаючи з січня 2009
року, проживає окремо в іншому місті.

Рішенням Октябрьського
районного суду м. Полтави від 14.08.2009
року шлюб розірвано, місцем проживання
ОСОБА_3 до його повноліття визначено
місце проживання його матері; з ОСОБА_2
на користь матері дитини на утримання
сина стягнуто аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
починаючи з 13.05.2009 року і до повноліття
дитини.

В обґрунтування позову позивачка
вказувала, що вона здійснює додаткові
витрати на заняття ОСОБА_3 в гуртках,
тренувально-оздоровчих секціях; з
01.09.2012 року першокласник ОСОБА_3 почав
навчатись в середній спеціалізованій
школі.

З 2010 року ОСОБА_3 тричі на тиждень
займається у відділенні дзюдо Сумської
обласної федерації дзюдо. Має медалі та
почесні грамоти.

З вересня 2013 року додатково він почав
відвідувати секцію футболу.

У позовній заяві позивачка вказувала
на те, що в період з липня 2012 по лютий 2013
нею було витрачено грошові кошти на
розвиток додаткових здібностей дитини
- придбано розвиваючі іграшки на
загальну суму 1379,35 гривень, оплачено
харчування дитини на 601,00 гривню,
канцелярські товари на суму 1 179,01
гривень, придбано одяг та взуття на
суму 11 417,92 гривень, на розвиток
додаткових здібностей дитини
затрачено 880,50 гривень 50.

Всього протягом липня 2012 - лютого 2013
років задля розвитку додаткових
здібностей дитини ОСОБА_3 позивачкою
було витрачено 15457 гривень 78 копійок, у
підтвердження чого були додані до
позовної заяви квитанції про
відповідні витрати.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до частини 1 статті 185 СК
України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

За змістом наведеної правової норми
однією із необхідних умов її
застосування є те, що наведені у ній
витрати одного із батьків, із ким
проживає дитина, викликані особливими
обставинами, такі як необхідність
розвитку дитини, у зв'язку із її
хворобою, каліцтвом, тощо. Такі
обставини мають бути виключними
непередбачуваними життєвими
ситуаціями, які зумовлюють
необхідність бажаних і необхідних
додаткових витрат на дитину.

Суд першої інстанції визнав, що у
даному випадку мова йде про додаткові
витрати на дитину, які мають різну
правову природу із збільшенням розміру
присуджених аліментів, коштів на
утримання дитини.

Крім того, при ухвалені чинного на
даний час рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 14.08.2009
року, суд визначив розмір аліментів,
які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на
утримання його сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, із врахуванням обставини,
зазначених у частині 1 статті 182
Сімейного кодексу України, у тому числі
і з урахуванням матеріального
становища сторін, їх сімейного стану та
інших істотних обставини.

Враховуючи викладене, вивчивши вимоги
даного позову, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
наявність правових підстав для його
часткового задоволення і стягнення з
відповідача половини витрат на
розвиток здібностей дитини у розмірі
880,00 грн., які зазначені у позові ОСОБА_1
і були підтвердженні доданими до
позовної заяви доказами; відтак із
позивача підлягають стягненню грошові
кошти у розмірі 440,00 грн.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, погоджується з таким висновком
суду першої інстанції, оскільки решта
витрат, на які вказує ОСОБА_1 у своєму
позові, такі як витрати на одяг,
харчування, дитячі іграшки, періодичне
лікування і відвідування театрів за
своєю природою є звичайними витратами,
з метою задоволення матеріальних,
особистих і духовних потреб і які не
були викликані особливими обставинами,
зазначеними у статті 185 Сімейного
кодексу України.

Крім того, з відповідача уже були у
судовому порядку стягнені аліменти на
утримання спільної із позивачкою
дитиною.

Наведе свідчить про те, що правова
норма, закріплена статтею 185 Сімейного
кодексу України, не підлягає
застосуванню при розгляді решти
позовних вимог, що свідчить про
відсутність підстав для їх
задоволення.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Вказані у апеляційній скарзі доводи
апелянта про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
як і інші доводи апеляційної скарги,
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які були посилання як на
підставу своїх вимог, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Також відповідно до правил ст. 88 ЦПК
України судом першої інстанції вірно
розподілено судові витрати.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308,312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 30 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: