Справа № 464/9992/13
Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна
Провадження № 22-ц/783/7708/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д.,
Ванівського О.М.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ «Крекс Фінанс»
-Заставного Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 31 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредекс Фінанс"
звернулось з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача 71990.00 грн.
заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредекс Фінанс" із
зустрічним позовом про визнання
договорів про надання споживчого
кредиту та заставу майна від 23.10.2006
року, недійсними.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
первісного та зустрічного позовів
відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_2, в апеляційній скарзі
просить рішення в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредекс Фінанс" про
визнання договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 23.10.2006 року недійсним -
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення яким зустрічний позов
задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що суд першої інстанції невірно оцінив
висновок судово - почеркознавчої
експертизи від 13.08.2014 року №2661, яким
встановлено, що підпис виконаний не
ОСОБА_2, а іншою особою. Також апелянт
вказує, що висновок суду першої
інстанції про недотримання письмової
форми кредитного договору є
помилковим, а тому суд безпідставно
застосував до правовідносин, що
виникли між сторонами приписи ч.2 ст.1055
ЦК України. З оспорюваного договору
вбачається, що даний договір про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № від 23.10.2006 року укладений
у формі окремого письмового документа,
підписаний представником ПАТ
"Укрсиббанк" та скріплений печаткою
банку, а в графі «позичальник» також
наявний підпис, вчинений від імені
апелянта невідомою особою. Вказані
обставини свідчать про дотримання
письмової форми правочину при
укладенні оспорюваного кредитного
договору. При цьому сам по собі факт не
підписання однією із сторін договору
не свідчить про недотримання письмової
форми правочину, оскільки форма і зміст
правочину відповідає вимогам закону.
Отже апелянт вважає, що судом невірно
застосовано положення ст. 215 ЦК України,
оскільки недійсність даного правочину
не встановлена законом, а відсутність
волевиявлення ОСОБА_2 на вчинення
правочину є підставою для визнання
його недійсним в судовому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення представника ТзОВ
«Кредекс Фінанс» Заставного Р.А. щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
0 від 23.10.2006 р., сторонами якого є
АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником
якого є АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, АКІБ
«Укрсиббанк» надав позичальнику
кредит у розмірі 21745.00 доларів США
строком на 7 років з 23.10.2006 р. по 23.10.2013 р.
зі сплатою 11% річних за користування
кредитом, який відповідно до п.п. 1.1, 4.1
кредитного договору зобов'язувався
повернути банку надані кредитні кошти
(кредит), сплатити проценти за його
користування в порядку і на умовах,
визначених у даному договорі.

20.04.2012 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ
«Кредекс Фінанс» було укладено договір
факторингу. За вказаною угодою
відбулось відступлення права вимоги за
кредитним договором, що було укладено
між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс
Фінанс» на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України
сторони є вільні в укладенні договору
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено,
що правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України
визначено, що кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та
роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Такими
підставами є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вичерпний перелік підстав, з яких
правочин може бути визнаний недійсним.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом.

Відповідно до роз»яснень вищезгаданої
постанови, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК, а саме на момент вчинення правочину.
Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено. Зокрема, не є
укладеним правочин (договори), у яких
відсутні встановлені законодавством
умови, необхідні для їх укладення
(відсутня згода за всіма істотними
умовами договору; не отримано акцепт
стороною, що направила оферту; не
передано майно, якщо відповідно до
законодавства для вчинення правочину
потрібна його передача тощо). Згідно зі
статтями 210 та 640 ЦК України не є
вчиненим також правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Встановивши ці
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання правочину
недійсним. Наслідки недійсності
правочину не застосовуються до
правочину, який не вчинено. Вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти у позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п»ятої ЦК України.

Позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2,
пред»явивши позов, свої вимоги
обгрунтовував тим, що не підписував
договір споживчого кредиту та заставу
майна № 0 від 23.10.2006 р.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
споживчого кредиту та заставу майна №
0 від 23.10.2006 р., суд першої
інстанції взяв до уваги висновок
судової криміналістичної експертизи з
дослідження почерку та підпису від
13.08.2014 р. № 2661, згідно з яким підписи від
імені ОСОБА_2, які розташовані на
оригіналі одного примірника договору
споживчого кредиту та заставу майна №
0 від 23.10.2006 р. у графі
«Позичальник» виконані не ОСОБА_2, а
іншою особою та прийшов до вірного
висновку, що позивач дійсно не укладав
договір споживчого кредиту та заставу
майна № 0 від 23.10.2006 р., вважав його
нікчемним, звернувши увагу на те, що
непідписання стороною оспорюваного
договору свідчить, що сторонами не було
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору (такій згоді не надано
належної форми).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
на підставі висновку судової
почеркознавчої експертизи, суд першої
інстанції прийшов до висновок, що
позивач дійсно не укладав договір
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 23.10.2006 р., вважав його
нікчемним, не звернувши увагу на те, що
не підписання стороною оспорюваного
договору свідчить, що сторонами не
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору (такій згоді не надано
належної форми).

Визнати недійсним можна лише той
договір, який був укладений, тобто, в
якому сторони досягли згоди щодо всіх
істотних умов, їхнє волевиявлення було
вільним і відповідало їхній волі, а
відсутність підпису ОСОБА_2 в
оспорюваному договорі свідчить про
відсутність саме його волевиявлення на
укладення такого договору. А відтак
договір є неукладеним, а неукладений
договір не може бути визнаний
недійсним, що є підставою для відмови у
задоволенні позову. Договір, який не
був укладений (навіть якщо він був
підписаний), не можна визнавати
недійсним, оскільки не має що визнавати
недійсним, так як немає факту укладення
договору.

Відмовляючи у задоволенні позову ТзОВ
«Кредекс Фінанс» про стягнення зі
ОСОБА_2 заборгованості за договором
споживчого кредиту та заставу майна №
0 від 23.10.2006 р. та зустрічного
позову ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним, суд першої інстанції
прийшов до висновку про
безпідставність вимог позивача за
первісним позовом, посилаючись на те,
що договір ОСОБА_2 не підписувався, що
підтверджується висновком судової
почеркознавчої експертизи, а підстави
для визнання договору недійсним, які
передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, з
урахуванням встановлених судом
обставин, не можуть бути застосовані до
спірних правовідносин. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи і правовідносини, які
випливали із встановлених обставин, а
також дана правильна оцінка доказам у
справі, зокрема, висновку №2661
криміналістичної експертизи з
дослідження почерку та підпису по
матеріалах цивільної справи від 13.08.2014
р., згідно з яким підписи від імені
ОСОБА_2, які розташовані на оригіналі
одного примірника договору споживчого
кредиту та заставу майна № 0 від
23.10.2006 р. у графі «Позичальник» виконані
не ОСОБА_2, а іншою особою, що давало
суду підстави для висновку про те, що
відповідач ОСОБА_2 не укладав договору
з АКІБ «Укрсиббанк».

Залишаючи без змін оскаржуване рішення
колегія суддів враховує і те, що
рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову ТзОВ «Кредекс
Фінанс» про стягнення зі ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором,
ТзОВ не оскаржувалося, висновки
судової почеркознавчої експертизи ним
не заперечувались, у зв»язку з
неподанням апеляційної скарги, що
свідчить про те, що ТзОВ «Кредекс
Фінанс» фактично погодилося з
висновками суду першої інстанції про
безпідставність вимог ТзОВ «Кредекс
Фінанс».

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що ухвалюючи оскаржуване
рішення, суд першої інстанції
правильно визначився з характером
спірних правовідносин між позивачем за
зустрічним позовом та ТзОВ «Кредекс
Фінанс» та правильно застосував до цих
правовідносин норми матеріального
права, які підлягали застосуванню, в
результаті чого ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 31 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Ванівський О.М.