Справа № 343/2446/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2774/2014
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 01 грудня 2014 року частково
задоволено позов ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 465
грн. витрат, пов'язаних з навчанням та
проживанням дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
а також 1000 грн. витрат за надання
юридичної допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
243,60 грн. судового збору.

ОСОБА_3 на дане рішення подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що він не
надавав матеріальної допомоги дочці.
До досягнення дочкою повноліття (до
09.09.2014) він сплачував аліменти. Вся
нарахована сума аліментів сплачена у
повному обсязі. Вказані кошти
використані позивачкою в тому числі і
на оплату навчання.

Суд не врахував, що питання навчання
дочки у медичному коледжі на платній
формі навчання позивачка з ним не
узгоджувала. Відтак вирішуючи це
питання самостійно, позивачці слід
було зважувати свої фінансові
можливості.

Крім того, відповідно до наказу №236-с
від 24.10.2014 року дочка ОСОБА_4 була
відрахована з числа студентів коледжу
за порушення правил внутрішнього
трудового розпорядку. Тобто з жовтня 2014
року навчання дочки припинено.

Стягуючи половину витрат, пов'язаних з
навчанням та проживанням дочки згідно
долучених до матеріалів справи
квитанцій, суд не звернув увагу на те,
що оплата за навчання в сумі 3327,50 грн.
здійснена згідно квитанції №33.048,1/40 від
04.08.2011 року, а тому має місце пропуск
трьохрічного строку позовної давності
на стягнення вказаної суми.

ОСОБА_3 також зазначає, що згідно ст.199
СК України, однією з умов утримання
батьками дітей, які продовжують
навчання до 23 років, є матеріальна
спроможність батьків надавати
допомогу. Однак у матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
свідчили про можливість апелянта
надавати таку допомогу.

В той же час, суд не надав оцінки тій
обставині, що апелянт має на утриманні
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також
здійснює догляд за перестарілим
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується актом обстеження
матеріально-побутових умов і сімейних
обставин від 20.10.2014 року. Згідно довідки
управління соціального захисту
населення Долинсьої РДА №3837 розмір
щомісячної соціальної допомоги
становить 244,07 грн.

Апелянт вважає, що суд безпідставно не
взяв до уваги наведені обставини та
докази і ухвалив помилкове рішення, яке
просив скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта ОСОБА_7 підтримав
доводи апеляційної скарги з наведених
в ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_8
заперечила вимоги апеляційної скарги
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд
першої інстанції правильно виходив із
того, що відповідач ОСОБА_3 як батько
ОСОБА_4 несе такі ж обов»язки, як і
позивач щодо виховання та утримання
дочки.

Відповідно до положень ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони по справі бувше подружжя, від
шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішень Долинського районного
суду від 18.04.2007 року та 18.03.2009 року
відповідач ОСОБА_4 сплачував на
утримання дітей сина ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_4 аліменти
до досягнення ними повноліття, тобто до
19.09.2014 року.

Відповідно до положень ст. 199 СК
України, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно довідки Івано-Франківського
базового медичного коледжу від 18.09.2014
року ОСОБА_4 навчається в коледжі на ІV
курсі за спеціальністю «Сестринська
справа» на контрактній основі.

Відповідно до договору №67 про
підготовку вступника ОСОБА_4 за
спеціальністю «Сестринська справа»
від 04.08.2011 року вбачається що за
навчання здійснено оплату в період з
04.08.2011 року по 27.08.2014 року сумі 26510 грн.
(а.с.8, 11-14), а також здійснено оплату за
проживання в гуртожитку в сумі 2420 грн.
(а.с. 63).

Оскільки вказані кошти за навчання та
проживання в гуртожитку ОСОБА_4 внесені
позивачем ОСОБА_12, то суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що такі витрати повинні нести батьки
порівну та обґрунтовано стягнув з
відповідача половину понесених витрат
в сумі 14465 грн.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що він
сплачував аліменти на утримання
неповнолітньої дочки до досягнення нею
повноліття, а тому ці кошти повинні
бути зараховані і в рахунок витрат по
оплаті за навчання та проживання дочки
в гуртожитку не заслуговують на увагу,
оскільки як пояснив представник
апелянта в засіданні апеляційного суду
- ОСОБА_3 сплачував аліменти в розмірі 30
% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, тобто сплачував
мінімальну суму аліментів яких явно
недостатньо для оплати за навчання та
проживання в гуртожитку.

Не заслуговують на увагу також доводи
апелянта щодо пропуску позивачем
строку звернення з позовом до суду щодо
стягнення оплати за навчання в сумі
3327,50 грн. яка внесена 04.08.2011 року згідно
квитанції №33.048,1/40, оскільки дані кошти
внесено як оплату за перший курс
навчання, а не за серпень 2011 року.

При вирішенні позову по суті, судом
першої інстанції взято до уваги
матеріальне становище як позивача так
і відповідача та обґрунтовано з
врахуванням їх майнового стану
покладено обов»язок по утриманню дочки
у зв»язку з її навчанням по контракту
покладено на обох батьків порівну.

Рішення суду постановлено з
дотриманням вимог норм матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
01 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_13