Номер провадження: 22-ц/785/9142/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова
В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі:
Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні
відповідача - ОСОБА_2, про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу частки квартири,
переведення прав покупця та визнання
права власності,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У травні 2014р. ОСОБА_4 звернулась до суду
із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що за договором купівлі-продажу,
укладеним 15.10.2011р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив
592/1000 частки квартири АДРЕСА_1, яка в
цілому складається з чотирьох житлових
кімнат, загальною площею 123,8 кв.м.,
житловою - 68,2 кв.м.

Зазначала, що фактичним покупцем
спірної частки квартири є вона,
оскільки саме вона здійснювала пошук
квартири для себе та здійснила
розрахунок за придбану часку квартири,
про що свідчить розписка продавця
квартири, про те, що він отримав від неї
грошові кошти за цю квартиру.

Після проведення ремонту в квартирі,
вона постійно проживає в неї,
незважаючи на те, що зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_3.

Посилаючись на ці обставини, позивачка
з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 217,
218 ЦК України, просила винести рішення,
яким визнати договір купівлі - продажу
в частині покупця частково недійсним,
вказавши покупцем за цим договором є
вона - ОСОБА_4 та визнати за нею право
власності на це майно.

Відповідачі позов визнали, а
представник третьої особи позов не
визнав.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 16.09.2014р. позов
задоволено. Визнано укладений 15.10.2011р.
та посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір
купівлі-продажу 592/1000 частки квартири
АДРЕСА_1 частково недійсним в частині,
що стосується покупця цієї квартири та
вказано, що покупцем за договором
купівлі - продажу частки квартири є
ОСОБА_4 і визнано за неї право власності
на вказану частку квартири.

У апеляційній скарзі представник
третьої особи просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У судове засідання апеляційної
інстанції позивачка та відповідачі не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи сповіщені належним чином, що у
відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України не є перешкодою розглядові
справи у іх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника третьої особи,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляція
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, послався на те, що договір
купівлі-продажу 592/1000 частки квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, оскільки
фактичним покупцем квартири була
ОСОБА_4, саме вона здійснювала пошук
квартири особисто для себе, здійснила
розрахунок за придбану частку квартири
в розмірі 90 000 доларів США, провела
ремонт в квартирі та постійно проживає
в неї.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна оскільки він суперечить
вимогам закону та дійсним обставинам
справи.

Судом встановлено, що 15.10.2011р. між між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу 592/1000 частки квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 договору продавець
передає майно у власність покупця
(продає), а покупець приймає це майно і
сплачує за нього обговорену грошову
суму (купує).

Майо, що відчужується за договором
купівлі-продажу складалося з 592/1000
частки квартири АДРЕСА_1, яка в цілому
складається з чотирьох житлових
кімнат, загальною площею 123,8 кв.м.,
житловою - 68,2 кв.м.

Фактичним покупцем квартири була
ОСОБА_4, оскільки вона здійснювала
пошук квартири особисто для себе,
здійснила розрахунок за придбану
частку квартири в розмірі 90 000 доларів
США, провела ремонт в квартирі та
постійно проживає в неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Суд вважав, що фактичним покупцем 592/1000
частки зазначеної квартири була
ОСОБА_4, тому правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, а саме на те, щоб
квартиру придбав ОСОБА_6 на своє ім`я.
Суд вважав, що ОСОБА_4 фактично придбала
цю частину квартири за свої власні
кошти, які передала продавцю.

Визнаючи договір удаваним у частині
покупця, суд першої інстанції
неправильно застосував норми ст. 235 ЦК
України, оскільки судом фактично
визнано, що договір купівлі-продажу
вчинено для приховання іншого
правочину, проте не вказано, який це
правочин. Для визнання правочину
удаваним позивачу необхідно надати
докази, а суду - встановити, що обидві
сторони договору діяли свідомо для
досягнення якоїсь особистої користі,
їх дії направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди.

За положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Висновок суду про те, що ОСОБА_4
використала особисті грошові кошти на
придбання спірної частки квартири не
грунтуються на доказах і матеріалах
справи. Достовірні та безспірні докази,
які б підтверджували факт придбання
частини квартири саме за кошти
позивачки відсутні. Тому висновки суду
не ґрунтуються на матеріалах справи, а
посилання суду на розписку ОСОБА_5 від
15.10.2011р. та пояснення свідків не
обґрунтовує удаваність дій сторін при
укладенні договору купівлі-продажу.

Так, в розписці ОСОБА_5 лише
зазначено, що він одержав від ОСОБА_4 90
000 доларів США. Проте в розписці не
вказано, що ці гроші передані на
придбання спірної квартири, та що вони
є особистою власністю ОСОБА_4

Між тим, у п.5 договору
купівлі-продажу вказано, що продаж
нерухомого майна, за домовленістю
сторін, вчиняється за 70 000,00 грн., які
продавець отримав від покупця повністю
до підписання даного договору.
Зазначена ціна відповідає
волевиявленню учасників цього
правочину, є остаточною і змінам після
його укладання не підлягає, зміст ст.
ст. 203, 228 ЦК України сторонам роз'яснено.

Частиною 1 ст. 218 ЦК України
встановлено, що заперечення однією із
сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Однак позивачка не була стороною
нотаріально посвідченого договору
купівлі продажу.

За правилом, передбаченим ч.1 ст. 61 ЦПК
України, визнання відповідачами
позову, не звільняє позивачку від
доказування своїх вимог, оскільки
третя особа ОСОБА_2 заперечує проти
вимог матері колишнього чоловіка, з
посиланням на те, що спірне майно є
об'єктом спільного майна подружжя, яке
вона включила в розподіл між ними, а
позивачка намагається звільнити свого
сина від наслідків розподілу спірної
квартири.

Згідно ст. 3 ЦПК України особа може
звернутися до суду в разі порушення,
невизнання або оспорювання її прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосудья, суд захищає
права, свободи та інтереси у спосіб,
визначений законами України, і лише -
порушене конкретними суб'єктами
оспорене або невизнане право позивача.

ОСОБА_4 не довела, що її права або
охоронювані законом інтереси порушені
іншими особами. Сторонами не
заперечувалось, що спірна частка
квартира була оформлена на ОСОБА_6, коли
він знаходився у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_2

Рішенням Примоського районного суду М.
Одеси від 27.05.2013р. преюдиційне
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у 2012р.
припинили подружні відносини та
ведення сумісного господарства.

Відповідачами у справі права та
охоронювані законом інтереси ОСОБА_4
не порушувались і не оспорювались.

Крім того, приймаючи рішення про
переведення прав та обов`язків покупця,
суд не послалися на відповідну норму
права, якою таке переведення
передбачене.

Переведення прав і обов`язків покупця
за договором передбачений лише
положеннями ч. 4 ст. 362 ЦК України, якою
встановлено, що у разі продажу частки у
праві спільної часткової власності з
порушенням переважного права купівлі
співвласник може пред'явити до суду
позов про переведення на нього прав та
обов'язків покупця. Однак вказана норма
до правовідносин, що склалися,
застосована бути не може, оскільки між
сторонами виникли інші за своєю
правовою природою відносини.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування ном
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

У зв`язку із наведеним колегія суддів
вважає за необхідне постановити нове
рішення у справі про відмову у
задоволенні вимог ОСОБА_4

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року
скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа на стороні
відповідача - ОСОБА_2, про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу частки квартири,
переведення прав покупця та визнання
права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір у сумі 1827 грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік