АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2829/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3857/14
Головуючий у 1-й інстанції Гальченко
Доповідач Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Рибак О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 17 листопада 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виселення за неможливістю
спільного проживання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року позивачі звернулися до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить житловий будинок з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1. В зазначеному будинку
зареєстровані та проживають сторони.
Відповідачка створює неможливі умови
для проживання, поводить себе
неадекватно, ображає та принижує їх,
провокує конфлікти, псує їх майно,
наносить тілесні ушкодження. Вжиті
позивачами засоби впливу на
відповідачку виявилися марними.
Прохали виселити ОСОБА_1 з житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 17 листопада 2014
року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
виселення за неможливістю спільного
проживання задоволений.

Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
житлового будинку в АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення за
неможливістю спільного проживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає
рішення суду скасувати вказуючи, що
судом порушено норми матеріального та
процесуального права, зокрема ч. 1 ст. 116
ЖК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги
колегія суддів приходить до висновку
про їх відхилення.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК
України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Однак, ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника будинку, які проживають разом
з ним у будинку, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням.

У відповідності з вимогами ст. 116 ЖК
України якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час триваючої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися і під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

При вирішенні спору колегія суддів
враховує критерії та принципи
визначені в Європейській конвенції з
прав людини та основоположних свобод,
які застосовуються згідно з ст. 8
Конвенції, право на повагу до
приватного життя та ст. 1 протоколу №
1 щодо захисту права власності,
зокрема в частині дотримання балансу
прав та обов'язків сторін, зокрема
балансу права власника будинку та
осіб які проживають в будинку як
члени ( колишні) сім'ї, та необхідності
втручання в права осіб згідно з
вимогами закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3, місцевий суд вірно встановив,
що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить домоволодіння в
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Полтавського райсуду від 23.07.2008 року
(а.с. 5-6,7).

В даному будинку проживають та
зареєстровані: позивачка ОСОБА_2,
позивач ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_1,
яка з 1993 по 2011 роки перебувала в шлюбі з
позивачем ОСОБА_3

В будинку зареєстрований також
повнолітній син сторін ОСОБА_4, який в
ньому фактично не проживає, що не
заперечується сторонами(а.с. 8, 12,).

ОСОБА_1 зареєстрована в будинку з 11.03.98
року та набула право користування
житловим приміщенням згідно з
вимогами ст. 156 ЖК України як член
сім»ї ОСОБА_3 (а. с. 15).

З матеріалів справи вбачається , що
власник будинку, позивачка у справі
ОСОБА_2, яка є людиною похилого віку
внаслідок постійних сварок які
виникають між її сином ОСОБА_3 та його
колишньою дружиною ОСОБА_1 позбавлена
змоги проживати в будинку внаслідок
неможливості спільного проживання з
членами її сімї, зокрема
відповідачки у справі.

Позивачі постійно, протягом тривалого
часу приймали різноманітні заходи як
громадського впливу, так і інші заходи
для налагоджування життя та
врегулювання відносин, але заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними ( а. с.
9-11,13,37,40,76,77).

Встановивши зазначені обставини,
місцевий суд вірно послався на вимоги
ст. 386,391 ЦК України, ст. 116 ЖК України та
прийшов до правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивачів щодо виселення ОСОБА_1 з
будинку АДРЕСА_1 без надання їй іншого
житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в
частині недоведеності системного
порушення відповідачкою правил
співжиття, які роблять неможливим
спільне проживання та щодо яких були
вжиті відповідні заходи попередження
чи громадського впливу, спростовуються
матеріалами справи та показаннями
свідків, допитаними в суді першої
інстанції.

Так в матеріалах справи маються
висновки ДІМ Полтавського РВ УМВС
України в Полтавській області, довідки
Судіївської сільської ради щодо
звернення ОСОБА_3 з питання
неадекватної поведінки колишньої
дружини ОСОБА_1 З останньою проводились
усні профілактичні бесіди про
недопущення антигромадської поведінки
та насильства в сім»ї. (а.с. 9,10,13,76,77)

Так, 28 травня 2014 року з ОСОБА_1
дільничним інспектором проведена
усна профілактична бесіда по
недопущенню антигромадської поведінки
та насильства в сімї яке мало місце
24.05.2014 року.

Повторно такі факти мали місце 3.06.2014
року внаслідок цих дій ОСОБА_3 було
заподіяно тілесні ушкодження. В даний
час проводиться попереднє
розслідування (а.с.11).

Також з матеріалів справи вбачається,
що до органів внутрішніх справ
зверталася і ОСОБА_1 з приводу сварок,
які мали місце 30.03.2014 року, 6.04.2014 року,
3.06.2014 року з ОСОБА_3

З довідки виконавчого комітету
Судіївської сільської ради слідує, що
ОСОБА_3 неодноразово звертався до
сільської рад з приводу неадекватної
поведінки колишньої дружини ОСОБА_1 ( а.
с. 13, 77)

В суді першої інстанції свідки
зазначали, що позивачка ОСОБА_2,
власниця будинку, де проживають
сторони, має похилий вік, вимушена піти
зі свого будинку проживати у будинок
своїх батьків через неможливість
спільного проживання з відповідачкою.

Таким чином достовірно встановлено, що
мало місце систематичне порушення
правил співжиття, а заходи
громадського в пливу (профілактичні
бесіди), позитивного результату не
дали.

Сторони не можуть спільно проживати.

Враховуючи баланс прав та інтересів
сторін, колегія судів приходить до
висновку, що втручання в права
відповідачки (зокрема в її право на
житло), відповідає вимогам закону ст..
116 ЖК України, та при цьому дотримано
баланс прав та обов'язків в першу
чергу власнику будинку, який має
пріоритетне право на захист свого
права власності та користування
власністю.

Доводи апеляційної скарги, висновків
місцевого суду не спростували.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308 , 315, 317, 319
ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 17 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
діб до Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді :

Згідно.