Справа № 381/5044/13-ц Головуючий у І
інстанції Бутенко В.О.Провадження №
22-ц/780/247/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 12 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом та просив
стягнути з відповідача на свою користь
14 210 грн. матеріальної шкоди та 6 000 грн.
моральної шкоди заподіяну внаслідок
ДТП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2
зазначив, що 22 червня 2013 року на
перехресті вулиць Миру та Театральна в
смт. Борова Фастівського району
Київської області сталася ДТП,
учасниками якої були сторони у справі.
В результаті ДТП були пошкоджені
автомобілі Москвич 21412, д.р.н. НОМЕР_1,
яким керував позивач, та ВАЗ 211540, д.р.н.
НОМЕР_2 під керуванням відповідача.
Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 22 липня 2013 року ОСОБА_1 визнано
винним у зазначеному ДТП.

Позивач зазначає, що згідно
довідки-розрахунку зробленої на його
замовлення СПД Сидоров В.К. вартість
ремонту його автомобіля становить 14 210
грн. Також, внаслідок вказаної ДТП, він
зазнав сильного психічного стресу, що
потягло за собою розлади здоров'я, а
саме поганий та тривожний сон, зниження
працездатності, роздратованість та
нервове напруження, в результаті чого у
нього виникали сварки з оточуючими та
непорозуміння в сім'ї. Позивач просить
врахувати той факт, що після зазначеної
ДТП, з 22 червня 2013 року і по теперішній
час його автомобіль знаходиться у
несправному стані і він не може його
експлуатувати, що змінило його звичний
спосіб життя та вплинуло на його
доходи, а також завдає йому щодня
моральних страждань.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 12 листопада
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заподіяну майнову шкоду внаслідок ДТП
в розмірі 14 210 грн., 300 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 вказав, що товарознавче
дослідження, проведене СПД Сидоров В.К.
без відповідного сертифікату; розмір
відшкодування матеріальної шкоди є
завищеним, так як вартість запасних
частин автомобіля та виконані роботи
не узгоджуються з переліком
пошкоджень; суд не перевірив вини
кожного з сторін у вчиненні ДТП та чи
існують обставини, що пом'якшують або
обтяжують його відповідальність у
заподіянні шкоди; всупереч
встановленим обставинам суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновку про відшкодування моральної
шкоди позивачу.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачу
завдано матеріальну шкоду та певних
моральних страждань внаслідок ДТП,
винним у скоєнні якого визнано
відповідача.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
22 червня 2013 року на перехресті вулиць
Миру та Театральна в смт. Борова
Фастівського району Київської області
сталася ДТП, в результаті якої були
пошкоджені автомобілі Москвич 21412,
д.р.н. НОМЕР_1, який належить на праві
власності ОСОБА_3, та яким на момент
зіткнення керував ОСОБА_2, маючи при
собі технічний паспорт на автомобіль,
який йому передав власник ОСОБА_3, та
ВАЗ 211540, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_1

Враховуючи роз'яснення п.13 Постанови
Пленуму ВССУ №4 від 1 березня 2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», ОСОБА_2 має
право на звернення до суду з позовом
про відшкодування шкоди завданої
джерелом підвищеної небезпеки,
оскільки відповідно до статей 386, 395, 396
ЦК положення щодо захисту права
власності поширюються також на осіб,
які хоч і не є власниками, але володіють
майном на праві господарського
відання, оперативного управління або
на іншій підставі, передбаченій
законом чи договором (речове право),
такі особи також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

До таких осіб належить і особа, яка
керувала транспортним засобом без
доручення, але на підставі документів,
визначених пунктом 2.1. Правил
дорожнього руху України (посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб).

При розгляді таких спорів суд має
вирішити питання про залучення до
участі у справі власника майна як
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача у порядку,
передбаченому статтями 35, 36 ЦПК,
оскільки рішення у справі може
вплинути на його права та обов'язки
щодо однієї зі сторін.

Тому судом першої інстанції вірно було
залучено до участі в справі в якості
третьої особи власника автомобіля
Москвич 21412, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 22 липня 2013 року ОСОБА_1 визнано
винним у вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 340
грн.

Суд встановив, що 22 червня 2013 року
ОСОБА_1 будучи учасником дорожнього
руху по вул. Театральна в смт. Борова
Фастівського району Київської області,
керуючи автомобілем ВАЗ 211540, д.р.н.
НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього
руху, передбачені п.п. 10.1, 10.6. 10.11.,
скоївши зіткнення з автомобілем
Москвич 21412, д.р.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2, що спричинило
пошкодження транспортних засобів.

За правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно довідки СПД Сидоров В.К.
вартість ремонту автомобіля Москвич
21412, д.р.н. НОМЕР_1, на замовлення ОСОБА_2
та з урахуванням запасних частин та
виконаних робіт, складає 14 210 грн.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1192 ЦК України
шкода, заподіяна майну громадянина,
підлягає відшкодуванню особою, яка її
заподіяла, та в розмірі реальної
вартості втраченого майна або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Зважаючи, що на спростування
вищевказаної вартості завданих
збитків відповідачем жодних
розрахунків не надано, клопотань в суді
першої інстанції щодо проведення
автотоварознавчої експертизи заявлено
не було, хоча таке право було роз'яснено
відповідачу, а вина ОСОБА_1 встановлена
відповідною постановою, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про доведеність вимоги ОСОБА_2 щодо
відшкодування майнової шкоди в розмірі
14 210 грн. та її задоволення в повному
обсязі.

При цьому суд обґрунтовано врахував
роз'яснення п.7 Постанови Пленуму ВССУ
№4 від 1 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» про те, що
перебування позивача в стані
алкогольного сп'яніння під час
вказаної ДТП є таким, що не впливає на
доведеність вини позивача під час
зіткнення автомобілів під керуваннями
сторін та уникнення відповідальності
відповідачем, оскільки саме по собі
перебування у нетверезому стані не є
прикладом грубої необережності, якщо
при цьому не було порушено Правила
дорожнього руху.

При вирішенні питання про стягнення
моральної шкоди слід виходити з вимог
ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави
покладання обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди, та обставин, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Крім того відповідно роз'яснень даних в
п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
справ про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача, та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема суд
повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин, та якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні ,в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
шкоду та з чого він виходив при цьому.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про відшкодування позивачу
моральної шкоди, визначивши її розмір,
з урахуванням обставин справи, в сумі 300
грн., оскільки порушення законних прав
позивача призвели до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Таким чином докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 12 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: