Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №280/784/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Рибнікова
Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 03
березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 Остаточно
просив поділити майно, набуте ним та
відповідачем за час шлюбу, а саме:
поділити в натурі частину нежитлового
приміщення для обробки каменю, що
знаходиться в АДРЕСА_1, визнавши за ним
право власності на ? частину вказаного
приміщення, та стягнути з відповідача
на його користь грошову компенсацію в
сумі 97 524 грн. за ? частину автомобіля
марки Toyota Camry. В обґрунтування позову
посилався на те, що за час спільного
проживання вони придбали частину
нежитлового приміщення для обробки
каменю та легковий автомобіль,
оформивши право власності на
відповідача. Однак, після розлучення
відповідач продала автомобіль, не
віддавши йому коштів за половину
транспортного засобу, а у приміщення не
допускає, оскільки вважає, що воно
належить тільки їй.

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя.
Остаточно просила визнати за нею право
власності на нежитлове приміщення для
обробки каменю, що знаходиться в
АДРЕСА_1, визнати спільною власністю та
поділити майно (основні засоби) на
загальну суму 160 749,99 грн., а також
відмовити у сплаті нею компенсації за
проданий автомобіль. В обґрунтування
позову зазначала, що за час шлюбу з
відповідачем ними було придбано спірне
приміщення та вказане майно, однак він
самовільно, без її згоди, вивіз всі
основні засоби, які необхідні для
здійснення обробки каменю, автомобіль
був проданий ними спільно з ОСОБА_1 і
кошти він забрав. Домовленості про
поділ спільно набутого у шлюбі майна
між ними не досягнуто.

Ухвалою Коростишівського районного
суду Житомирської області від 02 жовтня
2013 року прийнято зустрічний позов та
об'єднано його в одне провадження з
первісним позовом. (а.с. 120)

Рішенням Коростишівського районного
суду Житомирської області від 03
березня 2014 року первісний позов
задоволено в повному обсязі.

Виділено в натурі ОСОБА_1 відповідно до
першого варіанту поділу висновку
судової будівельно-технічної
експертизи частку частини приміщення
для обробки каменю, що знаходиться в
АДРЕСА_1, яка складає 60/100 ідеальних
частин приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію в розмірі 105 803 грн.
за перевищення розміру виділеної йому
частки частини приміщення цеху.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію в сумі 97 524 грн. за ?
частину автомобіля марки Toyota Camry.

Зустрічний позов задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_2 відповідно до
першого варіанту поділу висновку
судової будівельно-технічної
експертизи частку частини приміщення
для обробки каменю, що знаходиться в
АДРЕСА_1, яка складає 40/100 ідеальних
частин приміщення.

У решті вимог зустрічного позову
відмовлено за безпідставністю.

Зобов'язано виконати переобладнання
для ізоляції окремо виділених частин
приміщення згідно з висновком
експертизи.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. Вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що суд призначив
судову експертизу без її участі,
експерт на об'єкті не був, вартість
об'єкта експертизи у висновку завищена;
суд відмовив у задоволенні клопотання
про призначення додаткової експертизи
та щодо виклику в судове засідання
експерта; суд не вказав на кому лежить
обов'язок по переобладнанню цеху;
автомобіль був реалізований разом з
ОСОБА_1 і кошти він отримав. Крім того,
цех по переробці граніту є цілісним
майновим комплексом і
використовується нею для
підприємницької діяльності, тому не
може вважатись спільним майном
подружжя та не підлягає поділу.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

У пункті 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснено, що хоча розірвання шлюбу,
здійснене на підставі рішення суду,
потребує подальшої реєстрації у
державному органі РАЦС, моментом
припинення шлюбу є день набрання
чинності рішенням суду про його
розірвання (ч.2 ст.114 СК України).

Рішенням Коростишівського
районного суду Житомирської області
від 11 квітня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 розірвано (а.с.2).

Таким чином, сторони з 05 листопада 2003
року по 21 квітня 2011 року перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

У постанові Верхового Суду України
від 02 жовтня 2013 року, прийнятій за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, викладена правова
позиція, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України, що майно фізичної
особи-підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність,
відповідно до ст.57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст.ст.60,61 СК України(справа
№6-79цк13).

Посилання на рішення
Конституційного суду України від 19
вересня 2012 року у справі №1-8/2012 за
конституційним зверненням приватного
підприємства «ІКІО» щодо офіційного
тлумачення положення ч.1 ст.61 СК України
при вирішенні питання відносно
правового режиму майна фізичної
особи-підприємця не спростовує
зазначених висновків, оскільки в цьому
рішенні мова йде виключно про
статутний капітал та майно приватного
підприємства, сформовані за рахунок
спільної сумісної власності подружжя.

Матеріалами справи доводиться та
судом встановлено, що 30 січня 2008 року
фізична особа ОСОБА_3 купила автомобіль
марки «Toyota Camry 3,5L», двигун НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_2 (довідка-рахунок, а.с.6).

24 грудня 2009 року за договором
купівлі-продажу фізична особа ОСОБА_3
купила у ВАТ «Коростишівський
гранітний кар'єр» частину нежитлового
приміщення для обробки каменю літера
«М» (інвентарний номер об'єкта 98)
загальною площею 1 889,2 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.86-90).

19 лютого 2010 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу купила у ВАТ
«Коростишівський гранітний кар'єр»
основні засоби (верстати та
крани-балки) на суму 144 900 грн. (а.с.50-51).

14 червня 2010 року фізична особа ОСОБА_3
за договором купила у ТОВ «Лавіком»
екскаватор ЕО 5124 за 40 000 грн. (а.с.229-231).

Колегія суддів відмовляє ОСОБА_2 у
поділі основних засобів (верстатів та
кранів-балок) на суму 144 900 грн. та
виключає їх із переліку майна, що
підлягає поділу, оскільки це майно є
особистою приватною власністю,
відповідно до ст.57 СК України, придбане
ОСОБА_2, як підприємцем, та не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
а відтак не підлягає поділу.

Під час шлюбу за спільної участі
сторони придбали автомобіль, окремо
розташовану частину нежитлового
приміщення та екскаватор. Перелічене
майно належить сторонам на праві
спільної сумісної власності подружжя,
а відтак є об'єктами, що підлягають
поділу незалежно від того на кого вони
оформлені.

Частки майна сторін є рівними, оскільки
інше не визначено домовленістю між
ними та шлюбний договір відсутній.
Таким чином, за ОСОБА_4 та ОСОБА_2, тобто
за кожним із них, визнається право
власності на ? частину майна, що
підлягає поділу.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ділиться
між ними в натурі (ч.1 ст.71 СК України).
При цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із висновку фахівця -
автотоварознавця №155 та
довідки-рахунку, 10 травня 2011 року, тобто
після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 продала
автомобіль марки «Toyota Camry 3,5», 2007 року
випуску, чорного кольору, двигун
НОМЕР_1, об'ємом 3456 куб.см., кузов НОМЕР_2
за 195 048 грн. (а.с.196-197).

Відповідно до роз'яснень, що надані
судам у п.30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження, таке майно
або його вартість враховується при
поділі.

Суду не надані належні та допустимі
докази у підтвердження того, що
автомобіль було відчужено з волі
ОСОБА_1 та в його інтересах, а рішення не
може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів стягує з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 половину від ціни проданого
автомобіля, тобто 97 524 грн. (195 048 грн.:2=97
524 грн.), оскільки внаслідок відчуження
автомобіля права останнього грубо
порушені, а порушене право підлягає
захисту у судовому порядку.

Апеляційним судом, за клопотанням
ОСОБА_2, призначалася повторна судова
будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта за
результатами проведення цієї судової
будівельно-технічної експертизи від 23
жовтня 2014 року №23/10-2014 дійсна (ринкова)
вартість частини приміщень будівлі по
обробці каменю (літ.»М»), загальною
площею 1 889,2 кв.м., що знаходиться по вул.
Червоних партизанів, будинок АДРЕСА_1,
становить 848 300 грн. (а.с.325-359).

Нерухоме майно є окремо розташованою
нежитловою будівлею по обробці каменю.

Аналізуючи фактичне
об'ємно-планувальне рішення будівлі,
функціональне використання приміщень,
долі співвласників в одиницях площі та
в одиницях вартості, виходячи з
належності сторонам по ? частці
будівлі, а також вимог нормативних
документів, судовий експерт прийшов до
висновку, що без втрати цільового
призначення поділ приміщень будівлі в
натурі технічно можливий.

Експертизою запропоновано чотири
варіанти поділу в натурі.

При обранні варіанту поділу, колегія
суддів враховує побажання сторін.
Обидві сторони просять зупинитися на
варіанті №1 та у цьому варіанті кожна
із сторін побажала, щоб їй була
виділена частина приміщення, що на
схемі зафарбована у жовтий колір
(а.с.343-344,348-349).

Для найоптимальнішого збереження
цільового (виробничого) призначення
об'єкту ефективно поділити його уздовж.
Такій вимозі більше відповідає варіант
№1.

Окрім того, варіант №1 передбачає
найменший відхід від рівності
ідеальних часток (по ? ідеальній
частці), тобто всього на 0,49 кв.м., що у
грошовому вимірі складає 120 грн.

Оскільки варіант №1 є найбільш
раціональним варіантом та за нього
висловилися сторони, то колегія суддів
обирає саме цей варіант та здійснює
поділ у натурі за ним.

Відповідно до рішення
Коростишівського районного суду від 11
квітня 2011 року малолітні діти: донька
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, залишені із матір'ю.
Враховуючи цю обставину, колегія
суддів вважає справедливим виділити
ОСОБА_2 частину приміщення, що на схемі
зафарбована у жовтий колір, а ОСОБА_1 -
частину приміщення, що на схемі
зафарбована у зелений колір.

Так, за ОСОБА_2 визнається право
власності на ? частину окремо
розташованої частини нежитлового
приміщення для обробки каменю, літера
«М», інвентарний номер об'єкта 98,
загальною площею 1 889,2 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та їй
виділяється у натурі, виходячи з її
інтересів та дітей, за її бажанням:
приміщення цеху «1-12» площею 631,5 кв.м.
вартістю 292 744 грн., тамбур «1-1» площею 1,5
кв.м. вартістю 629 грн., приміщення «1-2»
площею 7,6 кв.м. вартістю 3 188 грн., 67/100
частин коридору «1-3-2» площею 33,9 кв.м.
вартістю 14 219 грн., сходи «1-4» площею 18,7
кв.м. вартістю 7 843 грн., приміщення «1-5»
площею 16,1 кв.м. вартістю 6 753 грн., туалет
«1-10» площею 3,6 кв.м. вартістю 1 510 грн.,
туалет «1-11» площею 3,5 кв.м. вартістю 1 468
грн., сходи «2-1» площею 18,7 кв.м. вартістю
7 843 грн., приміщення «2-2» площею 17,4 кв.м.
вартістю 7 298грн., ? частину коридору
«2-5-2» площею 14,25 кв.м. вартістю 5 977 грн.,
приміщення «2-9» площею 15 кв.м. вартістю 6
291 грн., приміщення «2-10» площею 8,1 кв.м.
вартістю 3 397 грн., приміщення «2-11»
площею 15,6 кв.м. вартістю 6 543 грн., сходи
«3-1» площею 18,7 кв.м. вартістю 7 843 грн.,
приміщення «3-2» площею 17,2 кв.м. вартістю
7 214 грн., приміщення «3-3» площею 35,4 кв.м.
вартістю 14 848 грн., приміщення «3-9»
площею 22,6 кв.м. вартістю 9 479 грн.,
приміщення «3-10» площею 24 кв.м. вартістю
10 066 грн., - 76/100 частин коридору «3-6-2»
площею 21,736 кв.м. вартістю 9 117 грн., що
загалом складає площу 945,09 кв.м. на
загальну суму 424 270 грн. (варіант №1, на
схемі жовтий колір), а за ОСОБА_1
визнається право власності на ? частину
окремо розташованої частини
нежитлового приміщення для обробки
каменю, літера «М», інвентарний номер
об'єкта 98, загальною площею 1 889,2 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та йому
виділяється у натурі: приміщення цеху
«1-13» площею 635,3 кв.м. вартістю 294 506 грн.,
приміщення «1-6» площею 37,2 кв.м. вартістю
15 603 грн., тамбур «1-7» площею 3,1 кв.м.
вартістю 1 300 грн., приміщення «1-8»
площею 34,1 кв.м. вартістю 14 303 грн.,
приміщення «1-9» площею 30,5 кв.м. вартістю
12 793 грн., 33/100 частин коридору «1-3-1»
площею 16,7 кв.м. вартістю 7 004 грн.,
приміщення «2-3» площею 36 кв.м. вартістю
15 099 грн., приміщення «2-4» площею 39,5 кв.м.
вартістю 16 566 грн., ? частину коридору
«2-5-1» площею 14,25 кв.м. вартістю 5 977 грн.,
приміщення «2-6» площею 22,7 кв.м. вартістю
9 521 грн., туалет «2-7» площею 3 кв.м.
вартістю 1 258 грн., туалет «2-8» площею 2,5
кв.м. вартістю 1 049 грн., приміщення «3-4»
площею 17,5 кв.м. вартістю 7 340 грн.,
приміщення «3-5» площею 20,6 кв.м. вартістю
8 640 грн., 24/100 частин коридору «3-6-1»
площею 6,864 кв.м. вартістю 2 879 грн.,
приміщення «3-7» площею 11,7 кв.м. вартістю
4 907 грн., приміщення «3-8» площею 12,6 кв.м.
вартістю 5 285 грн., що загалом складає
площу 944,11 кв.м. на загальну суму 424 030
грн. (варіант №1, на схемі зелений
колір). До рівності часток колегія
суддів стягує з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 120 грн.

Для забезпечення ізольованого
користування кожною стороною
виділеною їй в натурі частиною
приміщення необхідно виконати
ремонтно-будівельні роботи.

Суд покладає на кожну сторону обов'язок
виконати певні ремонтно-будівельні
роботи, що вказані у висновку експерта
щодо варіанта №1. Частина приміщення,
що виділяється ОСОБА_1, не обладнана
сходами. Необхідно облаштувати дві
сходові клітини. Обов'язок облаштувати
сходи з першого на другий поверх
покладається на ОСОБА_2, а з другого на
третій поверх - на ОСОБА_1 у зв'язку з
тим, що доступитися до третього поверху
без другого неможливо, а ОСОБА_2 до
своєї частини, що обладнана сходами,
може доступитися безперешкодно.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2
просила визнати за нею право власності
на всю частину нежитлового приміщення
для обробки каменю, але цього суд
зробити не може, оскільки спірна
частина приміщення є подільною,
основні засоби (верстати та
крани-балки) не підлягають поділу,
обидві сторони бажають
використовувати приміщення для
підприємництва, ОСОБА_1 відмовився
отримати грошову компенсацію за свою
частку, а ОСОБА_2 попередньо не внесла
на депозитний рахунок суду кошти, що
дорівнюють половині вартості
приміщення.

Екскаватор ЕО 5124 є неподільною
річчю.

Вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4,5 ст.71
СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.365
ЦК Укораїни, за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з таким
позовом (ст.11 ЦК України) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у спільній частковій власності
(п.25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»).

Хоча ОСОБА_2 погодилася отримати
грошову компенсацію за екскаватор у
сумі 20 000 грн., але ОСОБА_1 попередньо не
вніс 20 000 грн. на депозитний рахунок
суду, а тому суд визнає за ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 по ? ідеальній частці за кожним
із них у екскаваторі, ЕО 5124, без його
реального поділу, залишивши майно у їх
спільній частковій власності.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що цех по переробці граніту є
цілісним майновим комплексом, а тому не
підлягає поділу не відповідають
обставинам справи та суперечать ст.191
ЦК України, оскільки єдиним майновим
комплексом було ВАТ «Коростишівський
гранітний кар'єр», але це підприємство
продало ОСОБА_2 цех по переробці
граніту. Договір купівлі-продажу
потягнув юридичні наслідки - право
поділу.

Згідно ст.309 ЦПК України колегія
суддів скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове рішення.

Понесені і документально підтверджені
судові витрати покладаються на сторони
пропорційно до задоволених вимог
відповідно до ст.88 ЦПК України (а.с. 9,
46,176а,213,324).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Коростишівського
районного суду Житомирської області
від 03 березня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Виділити в натурі ОСОБА_1, відповідно
до 1-го варіанту поділу висновку
експерта за результатами проведення
судової будівельно-технічної
експертизи від 23 жовтня 2014 року №23/10-2014,
у частині приміщення для обробки
каменю, літера «М», інвентарний номер
об'єкта 98, загальною площею 1 889,2 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
наступне нерухоме майно:

Загальна площа приміщень
складає 944,11 кв.м. на загальну суму 424 030
грн.

Виділити в натурі ОСОБА_2 відповідно
до 1-го варіанту поділу висновку
експерта за результатами проведення
судової будівельно-технічної
експертизи від 23 жовтня 2014 року №23/10-2014,
у частині приміщення для обробки
каменю, літера «М», інвентарний номер
об'єкта 98, загальною площею 1 889,2 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
наступне нерухоме майно:

- 76/100 частин коридору «3-6-2»
площею 21,736 кв.м. вартістю 9 117 грн.

Загальна площа приміщень складає 945,09
кв.м. на загальну суму 424 270 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
120 грн. компенсації до рівності
ідеальних часток у приміщенні для
обробки каменю.

Для забезпечення ізольованого
користування приміщеннями згідно
поділу зобов'язати ОСОБА_1 виконати за
власні кошти наступні
ремонтно-будівельні роботи:

Для забезпечення ізольованого
користування приміщеннями згідно
поділу зобов'язати ОСОБА_2 виконати за
власний рахунок наступні
ремонтно-будівельні роботи:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 97 524
грн. за ? частину автомобіля марки «Toyota
Camry 3,5», 2007 року випуску, чорного
кольору, двигун НОМЕР_1, об'ємом 3456
куб.см., кузов НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ?
ідеальній частці за кожним із них у
екскаваторі, ЕО 5124, без його реального
поділу, залишивши майно у їх спільній
частковій власності.

Відмовити ОСОБА_2 у поділі решти
майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 3441 грн. судового збору, 5 000 грн.
за проведення судової експертизи та 1200
грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3
441 грн. судового збору та 5 000 грн. за
проведення судової експертизи.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: