Справа №760/321/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі
Бабій К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
юстиції в м. Києві, про визнання
недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2013 року Позивач звернувся до
суду з позовом до Відповідача та просив
визнати договір довічного утримання,
укладений між його матір'ю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 09.12.2005р., посвідчений державним
нотаріусом Дев'ятої київської
державної нотаріальної контори,
недійсним.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує
наступними обставинами.

Позивач вказує, що його матір ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя їй належала на праві власності
квартира АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що коли він звернувся
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, йому стало відомо,
що 09 грудня 2005 року померлою ОСОБА_3 на
підставі договору довічного утримання
було відчужено зазначену квартиру на
користь ОСОБА_2

ОСОБА_1 переконаний в тому, що на момент
укладення договору ОСОБА_3 не могла
адекватно оцінювати те, що з нею
відбувалось, не розуміла значення
своїх дій, оскільки була хвора на
органічне ураження головного мозку
судинного ґенезу з психоорганічним
синдромом.

У зв'язку з цим Позивач просив визнати
укладений договір недійсним.

Представник Позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач та її представник проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись на те, що померла ОСОБА_3 до
самої своєї смерті була адекватною,
прекрасно розуміла значення своїх дій,
усвідомлювала їх наслідки, і психічна
хвороба, на яку вона страждала, не
впливала на таку її здатність, що було
підтверджено судовою психіатричною
експертизою, проведеною в іншій справі
за аналогічним позовом Позивача, яка в
подальшому була залишена без розгляду.

Третя особа Головне управління юстиції
у м. Києві в судове засідання свого
представника не направила, надала
письмові пояснення в яких при
вирішенні справи по суті покладалась
на розсуд суду та просила справу
розглядати у відсутність її
представника.

Суд, вислухавши пояснення представника
Позивача та Відповідача та її
представників, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку про
відмову в позові, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що згідно з копією
запису акта про смерть №6 від 10.05.2006р.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що 09 грудня 2005 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено
договір довічного утримання, згідно з
умовами якого ОСОБА_3 передала у
власність ОСОБА_2 належну їй на праві
власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2
зобов'язалась довічно повністю
утримувати ОСОБА_3 (а.с. 37)

Вищевказаний договір було посвідчено
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори Бодак О.М.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно зі ст.744 ЦК України за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій (або) не могла
керувати ними, може бути визнана судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

З метою отримання об'єктивних даних про
загальний стан здоров'я ОСОБА_3 та її
поведінку в період, в який був
посвідчений оспорюваний договір, судом
за клопотанням Позивача були допитані
свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
пояснили суду що, за життя ОСОБА_3 була
людиною складного характеру,
непривітною, грубою, інколи
неадекватною. При цьому зазначені
свідки пояснили, що протягом 2005 року
вони з нею майже не спілкувались, а тому
дати точні пояснення з приводу її
психічного стану вони не можуть.

Судом також були допитані свідки і за
клопотанням Відповідача, зокрема
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які зазначили суду,
що постійно спілкувались з ОСОБА_3 у 2005
році, в якому був укладений спірний
договір, при цьому вона була достатньо
адекватною, нормально спілкувалась з
оточуючими, ніяких психічних розладів
у неї не помічали.

За клопотанням Позивача по справі була
проведена посмертна
судово-психіатрична експертиза, згідно
з висновком якої, складеним на підставі
наданої медичної документації, а також
показань допитаних у судовому
засіданні свідків, встановлено, що
ОСОБА_3 на час укладення договору
довічного утримання від 09.12.2005р.
психічним порушенням у вигляді
органічного ураження головного мозку
судинного ґенезу з психоорганічним
синдромом, проте за своїм психічним
станом могла усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Оцінюючи наявні у справі докази,
показання свідків, висновок посмертної
судової експертизи у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що договір
довічного утримання від 09.12.2006 року був
укладений ОСОБА_3 при повному
усвідомленні значення своїх дій,
розумінні всіх обставин, які мають
істотне значення, на звичайних умовах,
її волевиявлення було вільним та
відповідало внутрішній волі.

Договір довічного утримання від 09.12.2005
року, посвідчений державним нотаріусом
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори Бодак О.М.
відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а
саме: волевиявлення учасників
правочину є вільним і відповідає їх
внутрішній волі, договір вчинений у
формі, встановленій законом,
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
його зміст не суперечить ЦК України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства,
укладений сторонами при повному
усвідомленні значення своїх дій,
розумінні всіх обставин, які мають
істотне значення.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши
представлені сторонами докази,
керуючись чинним законодавством, суд
приходить до висновку про надуманість
тверджень Позивача про наявність
підстав для визнання недійсним
Договору довічного утримання від 09.12.2006
року внаслідок не усвідомлення ОСОБА_3
своїх дій і не знаходить підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 225, 744 ЦК
України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 208-209, 210, 212-218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :