Провадження № 2/537/483/2014
Справа № 537/1386/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2014 року

Крюківський районний суд м. Кременчука
Полтавської області в складі
головуючого судді Мурашової Н.В., за
участі секретаря Омельченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Кременчук цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 за
участі третіх осіб ОСОБА_9, законного
представника малолітнього ОСОБА_10,
органу опіки та піклування Крюківської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Добробит»
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
за участі третіх осіб ОСОБА_9, законного
представника малолітнього ОСОБА_10,
органу опіки та піклування Крюківської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області, ТОВ «Добробит»
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що ОСОБА_1. (дошлюбне
прізвище ОСОБА_1), ОСОБА_2 (дошлюбне
прізвище ОСОБА_2), ОСОБА_10 в порядку
спадкування належить право власності
на ? квартири АДРЕСА_1 (далі квартира).
ОСОБА_11 в порядку спадкування належить
право власності на ? частину цієї
квартири. Разом з тим, в спірній
квартирі зареєстровані та постійно
проживають ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Відповідачі
перешкоджають позивачам користуватись
квартирою. Тому позивачі звернулись до
суду за захистом своїх прав. Просили
суд усунути ОСОБА_1. та ОСОБА_2 перешкоди
у користуванні квартирою АДРЕСА_1
Зобов'язати ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_1. та ОСОБА_2
перешкоди у користуванні зазначеною
квартирою. Вселити ОСОБА_1. та ОСОБА_2 у
квартиру АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_11 в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог. Пояснила,
що вона немає права власності або
користування спірною квартирою,
оскільки подарувала свою частку
квартири дочці ОСОБА_3, й сама на даний
час проживає в іншому житловому
приміщенні. Разом з тим, стверджувала,
що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
порушують право її дочки ОСОБА_3 та
онуків користуватися спірною
квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 просила суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог. Пояснила, що їй належить право
власності на ? частину спірної квартири
на підставі договору дарування ОСОБА_11
Разом з тим, ОСОБА_3 та її діти в
установленому законом порядку з
дозволу попереднього власника ОСОБА_13
були зареєстровані в квартирі з 30.11.2004
року, де й постійно мешкають. Тому
ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітні ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 мають право користування
квартирою. Сім'я ОСОБА_3 немає іншого
житла, а тому пропонували позивачам
сплатити кошти за належну їм частку
квартири. Також ОСОБА_3 стверджувала, що
вона та її діти не перешкоджали
позивачам користуватися спірною
квартирою. ОСОБА_3 пояснила, що
відмовила позивачам дати ключі від
квартири з метою збереження речей
своєї сім'ї, оскільки в установленому
законом порядку не визначений порядок
користування житловою площею. Сторони
не змогли встановити порядок
користування квартирою площею з
врахуванням прав співвласників та
користувачів, оскільки квартира має
житлову площу 37,6 кв.м. та складається з
двох кімнат, одна з яких прохідна.

Третя особа ОСОБА_9 - законний
представник ОСОБА_10 підтримала позовні
вимоги, просила їх задовольнити.

Інші учасники процесу не
з'явилися в судове засідання, хоча
повідомлялися про місце і час розгляду
справи. Письмових заперечень проти
позову не подали.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Суд, дослідивши докази, подані
учасниками процесу, встановив
наступне.

Відповідно до технічного паспорту,
виготовленого 20.08.2013 року ТОВ "БТІ
Міжрегіональне", квартира АДРЕСА_1 має
загальну площу 57,1 кв.м., житлову площу
37,6 кв.м., складається з двох кімнат, одна
з яких є прохідною. (а.с.12-13).

З 30.11.2004 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровано постійне місце
проживання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Цей
факт підтверджено довідками (витягом з
домової книги про склад сім'ї та
реєстрацію) №281 від 27.01.2014 року та №110/36
від 26.06.2014 року (а.с.14, 64).

Сторони визнали, що ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_7
постійно проживають в спірній квартирі
з моменту реєстрації по теперішній час.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 05.07.2010 року
визнано, що ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_10 в
порядку спадкування після батька
ОСОБА_13, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
належить право власності на ? квартири
АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 03.11.2010 року рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука від 05.07.2010 року залишено без
змін. Разом з тим, в мотивувальній
частині ухвали апеляційного суду
зазначено, що посилання позивача
ОСОБА_11 про позбавлення її дочки та
онуків права на проживання в спірній
квартирі не заслуговують на увагу,
оскільки спірна квартира була
приватизована ОСОБА_13 25.06.2003 року, а
ОСОБА_3 та її діти були зареєстровані в
квартирі 30.11.2004 року, тобто після її
приватизації. У даному випадку був
вирішений спір про визнання права
власності на спадкове майно за
спадкодавцями померлого ОСОБА_13, що не
позбавляє права зареєстрованих осіб на
проживання в ньому. (а.с.8-9).

На підставі рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука від 05.07.2010
року в Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно про реєстрацію прав
та їх обтяжень було зареєстровано
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) - на ?
частину, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище
ОСОБА_2) - на ? частину,, ОСОБА_10 - на ?
частину. Цей факт підтверджено витягом
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень №9817183 від 23.09.2013 року.
(а.с.10-11).

Сторони визнали факт, що позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали дошлюбне
прізвище ОСОБА_1

Разом з тим ОСОБА_3 належить право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
на підставі договору дарування,
укладеного ОСОБА_11 Цей факт
підтверджено договором дарування
частки квартири від 13.09.2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу Полтавської області ОСОБА_15 та
витягом про державну реєстрацію прав
№31474909 від.29.09.2011 року, виданого КП
"Кременчуцьке МБТІ" (а.с.66-67).

Відповідно до ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК
України, кожна особа має право в
установленому законом порядку
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 просили усунути їм перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1;
зобов'язати відповідачів ОСОБА_11,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити їм
перешкоди у користуванні зазначеною
квартирою; вселити їх у зазначену
квартиру.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не просили
суд в своїх позовних вимогах визначити
порядок користування вказаною
квартирою.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України
вбачається, що правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону. Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Власник
не може використовувати право
власності на шкоду правам інших
громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України,
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

В ст. 358 ЦК України регламентовано
порядок здійснення права спільної
часткової власності. Так, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

За правилами ст.150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї та інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні положення містить ст.383 ЦК
України.

З матеріалів справи вбачається, що
спірна квартира знаходиться у спільній
частковій власності відповідача
ОСОБА_3, позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, а
також ОСОБА_10, інтереси якого
представляє третя особа ОСОБА_9 Кожному
співвласнику належить по ? частці у
спільній частковій власності на спірну
квартиру. Але частки співвласників не
виділені в натурі, порядок
користування спільною власністю не
встановлено.

Окрім співвласників право
користування спірною квартирою мають
також ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітні
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, оскільки були
зареєстровані в ній в установленому
законом порядку за життя попереднього
власника ОСОБА_13

Фактично квартирою користуються
відповідач ОСОБА_3 зі своїми дітьми
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 отримали
право власності на частину спірної
квартири в порядку спадкування після
померлого батька ОСОБА_13 Але за життя
ОСОБА_13 в установленому законом
порядку в спірній квартирі були
зареєстровані ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які таким
чином отримали право користування
спірною квартирою.

Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

А тому право користування спірною
квартирою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 не може бути припиненим у
зв'язку зі смертю ОСОБА_13 та набуття
його спадкоємцями права власності на
належну йому спадщину.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не просили
суд в своїх позовних вимогах визначити
порядок користування вказаною
квартирою, диспозитивно
розпорядившись своїми правами. Не
подали суду доказів про можливість
встановлення варіантів користування
житловими кімнатами у спірній квартирі
для її співвласників та користувачів, з
врахуванням будівельних норм та
правил. Позивачі не подали суду
доказів, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 зі своїми
дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 чинять їм
перешкоди в користуванні квартирою.

За змістом ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст..31 ЦПК України, До
початку розгляду справи по суті
позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову.

Позивачами до початку розгляду справи
по суті не подано письмової заяви про
зміну предмету і підстав позову щодо
встановлення порядку користування
спірною квартирою.

Тому суд при вирішенні спору не мав
можливості вийти за межі позовних
вимог, щоб встановити порядок
користування житловою площею в цій
квартирі.

Вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без
визначення конкретної житлової площі
для їх проживання порушує права інших
співвласників ОСОБА_10, ОСОБА_3 та
користувачів на користування
квартирою.

В порушення вимог ст.10, ст.11, ст.60 ЦПК
України, позивачами не доведено
можливість виділення їм у користування
житлової площі у спірній квартирі, що
відповідає їх часткам у спільній
сумісній власності, з врахуванням
будівельних норм та правил.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_11 не має права власності чи
користування спірною квартирою,
фактично в ній не мешкає. Зареєстрована
та проживає в іншому житловому
приміщенні.

Таким чином, відповідно до вимог
ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, позивачі не
подали належних, допустимих та
достатніх доказів, що ОСОБА_11 на час
розгляду даної справи порушила,
оспорила або не визнала їх права на
спірну квартиру.

Також слід зазначити, що хоча
неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 й були
зазначені відповідачами, проте позовні
вимоги до них не висувались. При
визначенні відповідачів у вступній
частині позову не зазначалось, що
ОСОБА_3 представляє їх інтереси. Тому
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не є належними
відповідачами у справі.

З огляду на наведене, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, за участі
третіх осіб ОСОБА_9, законного
представника малолітнього ОСОБА_10,
органу опіки та піклування Крюківської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Добробит»
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення, - відмовити
повністю.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Полтавської області через Крюківській
районний суд м. Кременчука протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області
Мурашова Н.В.