Комінтернівський районний суд
Справа № 2-1722/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

головуючого - судді Доброва П.В.,

при секретарі Ємельяненко М.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні
Комінтернівського районного суду
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з залученням у
якості третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
на боці відповідача Відділу земельних
ресурсів Комінтернівської районної
державної адміністрації та Садового
масиву «Новодофінівський» садового
товариства «Автолюбитель-2»
Новодофінівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області про поділ спільного майна
подружжя та визнання права власності
на частку даного майна та за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2011 р. ОСОБА_1 звернулася до
Комінтернівського районного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя та
визнання права власності на частку
даного майна, зазначивши у якості
предмету спору земельну ділянку за
АДРЕСА_1 яка має площу 0,525 га та
призначена для ведення
індивідуального садівництва. У позові
вона просила визнати за нею право
власності на ? частину від цієї
земельної ділянки та усунути їй з боку
позивача перешкоди у праві
користування та розпорядження цим
об'єктом нерухомості.

20.02.2011 р. ОСОБА_1 подала до суду заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
залучила до участі у справі у якості
третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
на боці відповідача відділ земельних
ресурсів Комінтернівської районної
державної адміністрації та садове
товариство «Автолюбитель-2» садового
масиву «Новодофінівський»
Новодофінівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області. У цій заяві вона просила:

1) визнати недійсним державний акт
серії ЯЛ № 221941 від 10.09.2010 р. про право
власності на земельну ділянку площею
0,525 га з цільовим призначенням для
ведення садівництва, кадастровий номер
:01:002:0600, що розташована по АДРЕСА_1,
яка належить відповідачу ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу,
укладеному 13.06.2000 р. з продавцем ОСОБА_4
та посвідченим приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 426,
що зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі
Комінтернівської районної державної
адміністрації за № 51;

2) визнати спільною власністю
подружжя вказану вище земельну ділянку
та розташований на ній садовий будинок
з усіма господарчими будівлями і
спорудами;

3) поділити спільне майно подружжя,
визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на ? частину від вказаної
вище земельної ділянки та
розташованого на ній садового будинку;

4) усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку
ОСОБА_2 у здійсненні права власності та
користуванні вказаними вище об'єктами
нерухомості;

5) стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 всі сплачені позивачкою по
справі судові витрати.

В судовому засіданні позивачка
пояснила, що перебувала у шлюбі з
відповідачем з 23.01.1993 р. по 15.09.2009 р. У
шлюбі в них 04.07.1994 р. народився син
ОСОБА_6. В період шлюбу подружжям на
спільні кошти була куплена 13.06.2000 р.
земельна ділянка за АДРЕСА_1 яка має
площу 0,525 га та призначена для ведення
індивідуального садівництва, на якій
знаходиться незакінчений будівництвом
садовий будинок. У якості покупця у
договорі купівлі-продажу виступав
ОСОБА_2, внаслідок чого державний акт
про право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 221941 від 10.09.2010 р. був
також оформлений на його ім'я.

Оскільки придбання у власність
нерухомого майна відбулося під час
шлюбу, носило відплатний характер, то,
відповідно до закону, вказане вище
нерухоме майно представляє собою
спільну сумісну власність подружжя, і
позивачка має право на виділ з неї
своєї частки.

08.12.2014 р. ОСОБА_1 надала до суду заяву про
остаточне уточне позовних вимог,
згідно до яких вона просить стягнути з
ОСОБА_2 на її користь грошову вартість
її частки у спільному майні: земельній
ділянці та розташованому на ній
садовому будинку в сумі 50 642 грн. 50 коп.,
а також судові витрати по справі в сумі
5396 грн. 70 коп.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав, надавши суду письмові
пояснення у яких він заперечував те, що
куплена 13.06.2000 р. земельна ділянка
площею 0,525 га була зареєстрована у
якості його власності 10.09.2010 р., тобто
вже після розірвання шлюбу із
позивачкою, яке відбулося 15.09.2009 р. А
оскільки 18.09.2009 р. ОСОБА_2 зареєстрував
шлюб із ОСОБА_7, то саме вона, а не
ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що реєстрація
повторного шлюбу мала місце перед
реєстрацією земельної ділянки у
власність відповідача, має право на
частку у цій земельній ділянці.

В наступному, 25.09.2012 р. представник
ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_8 подав до суду
позовну заяву про поділ спільного
майна подружжя, в якому вказав, що під
час шлюбу подружжям було придбане
наступне майно:

1) квартира під АДРЕСА_2, придбання
якої відбулося на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченому 20.08.2004 р.
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу ОСОБА_9, вартість
якої становить 400 000 грн.

2) земельна ділянка площею 0,525 га за
АДРЕСА_1

Представник посилається на те, що
ОСОБА_1, відповідачка за його позовом,
звернулась до Комінтернівського
районного суду Одеської області з
позовом про поділ вищевказаної
земельної ділянки та визнання права
власності на її частку.

Проте позовні вимоги ОСОБА_1 не
охоплюють все спільне майно, а саме
квартиру АДРЕСА_2

Згідно договору купівлі-продажу від
20.08.2004 р. під час шлюбу була придбана
квартира АДРЕСА_2 Квартира була
придбана на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 в рівних частках.

Проте зазначена квартира була придбана
не за спільні кошти подружжя, а за кошти
які належали ОСОБА_2 особисто, оскільки,
були отримані від продажу іншої
квартири, що також належала йому
особисто, так як була набута до шлю6y. Це
була квартира АДРЕСА_3

Далі представник ОСОБА_2 посилається на
те, що «відповідно до ч. 2 п. 24 постанови
пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р., не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; ... набуте за час
шлюбу, але за кошти, які належали одному
з подружжя особисто».

Він наполягає на тому, що, «виходячи із
вимог законодавства та обставин
справи, спірна квартира не належить до
спільної сумісної власності подружжя,
а тому позивач (ОСОБА_2.) має право на
збільшення частки в ній за рахунок
частки оформленої ОСОБА_1, тобто на ?
частки квартира АДРЕСА_2 Право
власності ОСОБА_6, сина позивача, на ?
частки спірної квартири останнім
(ОСОБА_2.) не оскаржується».

На підставі викладеного представник
позивача вимагає припинити право
власності ОСОБА_1 на ? частину квартиру
АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_2 право
власності на ? частину квартиру
АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_1 згідно до
договору купівлі-продажу від 20.08.2004 р.

20.12.2014 р. суд постановив ухвалу, якою
задовольнив клопотання ОСОБА_8, що є
представником ОСОБА_2, та поєднав
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного
майна подружжя за № 1515/4072/12 в одне
провадження зі справою за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя за № 2-1722/2011,
привласнивши об'єднаній цивільній
справі № 2-1722/2011 (том 2, а. с. 19 - 20).

ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2, що
викладені в поданому від його імені
представником позові, не визнала, та
пояснила, що квартира під АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю подружжя
не являється, оскільки була придбана на
підставі договору купівлі-продажу від
20.08.2004 р. не тільки членами тодішнього
подружжя ОСОБА_2, а й їх сином ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені котрого вона
тоді діяла. Таким чином, ОСОБА_6 є
повноправним власником цього житла,
внаслідок чого останнє не може
розглядатися як спільна сумісна
власність подружжя, а є спільною
частковою власністю трьох осіб: ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Вона також заперечувала проти того, що
квартира під АДРЕСА_2 була придбана на
кошти, отримані від продажу квартири
АДРЕСА_3, яка за ствердженням
представника ОСОБА_2 була дошлюбною
власністю її колишнього чоловіка,
оскільки ця квартира також була
спільною частковою власністю трьох
осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки
була отримана ними у власність під час
шлюбу шляхом приватизації житла.

У зв'язку із викладеним ОСОБА_1 вважає,
що розгляд позовних вимог про виділ
частки з спільної часткової власності
трьох осіб без залучення до участі у
справі одного з співвласників, а саме
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час
звернення представником ОСОБА_2 із
позовом - 25.09.2012 р., вже досяг повноліття,
є неможливим. До того ж вона вважає, що
обґрунтовувати виділ частки із майна,
що є спільної частковою власністю
трьох осіб, посиланнями на правові
норми, що регулюють поділ спільної
сумісної власності подружжя також
неможливо, і є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи -
Комінтернівської районної державної
адміністрації до судового засідання не
з'явився та подав заяву про розгляд
справи по суті у його відсутність та
про відсутність заперечень проти
задоволення позовних вимог. (том 1, а. с.
73 - 74).

Представник третьої особи - Об'єднання
садівничих товариств
Новодофінівського масиву до судового
засідання не з'явився та подав заяву
про розгляд справи по суті у його
відсутність та про відсутність
заперечень проти задоволення позовних
вимог. (том 1, а. с. 99).

Представник третьої особи - відділу
Держкомзему у Комінтернівському
районі Одеської області проти
задоволення позовних вимог не
заперечував. (том 1, а. с. 100).

Заслухавши ОСОБА_1 та представника
ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про
необхідність задоволення у повному
обсязі позовних вимог ОСОБА_1 і про
необхідність відмовлення у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, що
заявлені його представником ОСОБА_8, у
зв'язку з наступним.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з
23.01.1993 р. по 15.09.2009 р. (том 1, а. с. 4-зворот, 7,
8). У шлюбі в них 04.07.1994 р. народився син
ОСОБА_6 (том 1, а. с. 9).1

Під час шлюбу ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу, укладеному
13.06.2000 р. з продавцем ОСОБА_4 та
посвідченим приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 426,
придбана земельна ділянка площею 0,525 га
з цільовим призначенням для ведення
садівництва, що розташована по АДРЕСА_1
(т. 1, а. с. 9-10, 38-39).

На підставі цього договору ОСОБА_2
10.09.2010 р. був отриманий державний акт
серії ЯЛ № 221941, що зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі
Комінтернівської районної державної
адміністрації за № 51 (том 1, а. с. 29).

Земельній ділянці привласнений
кадастровий номер :01:002:0600 (том 1 , а.
с. 35, 50).

Оскільки договір купівлі-продажу,
виконаний на бланку АВК № 388939,
відповідає вимогам ст. ст. 655 - 658 ЦК
України, то відповідно до вимог ст. ст. 60
- 61 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України,
вказана у договорі земельну ділянку
площею 0,525 га з цільовим призначенням
для ведення садівництва, що
розташована по АДРЕСА_1, покупцем якої
зазначений ОСОБА_2, стала спільною
сумісною власністю подружжя, членами
якого на час укладення договору - 13.06.2000
р., були ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Таким чином, відповідно до ст. 69 СК
України, ОСОБА_1 має право на поділ
цього об'єкту спільної сумісної
власності сторін, шляхом вилучення
своєї частки в ньому, яка, згідно до ст.
70 СК України, є рівною з часткою ОСОБА_2,
оскільки передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК
України підстав для збільшення частки
одного з колишніх членів подружжя за
рахунок зменшення частки у спільному
майні другого з колишніх членів
подружжя, у даному випадку не мається.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її
користь з ОСОБА_2 грошової компенсації
за належну їй частку у спільному майні
подружжя ґрунтується на законі,
зокрема, це передбачено ч. 4 ст. 71 СК
України.

При вирішенні спору суд керується
роз'ясненнями, що надані в п. п. 22, 23 та 25
постанови пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», де сказано, що «поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з
дійсної його вартості на час розгляду
справи.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути:

квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації».

Також суд при вирішення цього спору
приймає до уваги розяснення, що надані
в п. п. 5, 7, та п/п "а" п. 12 постанови
пленуму Верховного Суду України № 20
від 22.12.95 р. (із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 15 від 25.05.98 р.) «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»,
де наведене наступне: «Розглядаючи
позови, пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є: майно,
нажите подружжям за час шлюбу (ст.16
Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України) … .

Частка учасника спільної сумісної
власності визначається при поділі
майна, виділі частки з спільного майна,
… . Розмір часток у спільній сумісній
власності подружжя визначається за
нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При
відсутності доказів про те, що участь
когось з учасників спільної сумісної
власності (крім сумісної власності
подружжя) у надбанні майна була більшою
або меншою - частки визначаються
рівними.

Судам слід враховувати, що відповідно
до ст.55 Закону "Про власність"
громадянин не може бути позбавлений
права власності на своє майно, крім
випадків, передбачених цим Законом та
іншими законодавчими актами України.

Оскільки за чинним законодавством суд
вирішує спори учасників спільної
власності щодо розпорядження чи
користування майном, то не слід
розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової компенсації за
частку у спільній власності, якщо її
неможливо виділити або поділити майно
в натурі чи спільно користуватися ним

Вирішуючи питання про грошові
стягнення у справах за позовами про
захист права приватної власності на
майно, суди мають виходити з того, що:
вартість спірного майна визначається
за погодженням сторін, а за його
відсутністю - за дійсною вартістю
майна на час розгляду спору. Під
дійсною вартістю розуміється грошова
сума, за яку майно може бути продано в
даному населеному пункті чи
місцевості. Для її визначення при
необхідності призначається
експертиза».

Суд також бере до уваги той факт, що у
позовній заяві, яка подана від імені
ОСОБА_2 його представником ОСОБА_8 (том 1,
а. с. 2-3) визнається факт того, що
земельна ділянка, на поділу якої
наполягає ОСОБА_1, є частиною спільного
майна колишнього подружжя ОСОБА_1,
оскільки в позовній заяві записано, що:
«Під час зазначеного шлюбу подружжям
було придбано наступне майно:

- земельна ділянка площею 0,0525 га.,
що розташована на території
Ново-Дофіновської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, садове товариство
«Автолюбитель», земельна ділянка №77,
згідно договору купівлі-продажу від
13.06.2000 р. та державного акту серія НЛ №
221941 зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 51,
Комінтернівській районній державній
адміністрації та відділі Держкомзему у
Комінтернівському районі Одеської
області 10.09.2010 p., вартість якої
становить 56 000 гривень.

ОСОБА_1, відповідачка по справі
звернулась до Комінтернівського
районного суду Одеської області з
позовом про поділ вищевказаної
земельної ділянки га визнання права
власності на її частку.

Проте позовні вимоги ОСОБА_1 не
охоплюють все спільне майно, а саме
квартиру АДРЕСА_2».

Відповідно до викладеного вище, 08.09.2014
р. судом постановлено ухвалу про
задоволення клопотання ОСОБА_1 про
призначення судово-технічної
будівельної експертизи про визначення
ринкової вартості земельної ділянки та
садового будинку, що на ній
розташований, на розв'язання якої
поставлені наступні питання:

1) чому дорівнює ринкова вартість
земельної ділянки площею 0,0525 га на
території садового товариства
«Автолюбитель-2» садового масиву
«Новодофінівський» Ново-Дофінівської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області по вул.
Степовій, 77, який належить ОСОБА_10 на
підставі договору купівлі-продажу,
який був посвідчений 13.06.2000 року
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5 за реєстраційним № 426?

2) чому дорівнює ринкова вартість
садового будинку, що зведений на
земельній ділянці площею 0,0525 га на
території садового товариства
«Автолюбитель-2» садового масиву
«Новодофінівський» Ново-Дофінівської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області по вул.
Степовій, 77? (том 1, а. с. 225-227).

Обов'язок здійснити оплату за
проведення експертизи покладено на
заявника клопотання - ОСОБА_1

У висновках судового експерта ОСОБА_11
за № 122/2014 від 15.10.2014 р. по першому
питанню зазначено, що ринкова вартість
земельної ділянки площею 0,0525 га на
території садового товариства
«Автолюбитель-2» садового масиву
«Новодофінівський» Ново-Дофінівської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області по вул.
Степовій, 77, який належить ОСОБА_10 на
підставі договору купівлі-продажу,
який був посвідчений 13.06.2000 року
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5 за реєстраційним № 426, на час
складення звіту складає 36 792 грн., що
при курсі обміну НБУ, який на той час
дорівнював 12,95 грн. за 1 долар США,
відповідає 2 841 доларам США.

По другому питанню зазначено, що
ринкова вартість садового будинку, що
зведений на земельній ділянці площею
0,0525 га на території садового
товариства «Автолюбитель-2» садового
масиву «Новодофінівський»
Ново-Дофінівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області по вул. Степовій, 77, без
урахування вартості огорожі на час
складення звіту складає 48 269 грн., що
при курсі обміну НБУ, який на той час
дорівнював 12,95 грн. за 1 долар США,
відповідає 3 727 доларам США.

Остаточна вартість земельної ділянки
разом із розташованим на ній садовим
будинком складає 85 061 грн., що
відповідно 6 568 доларів США.

ОСОБА_1, посилаючись на те, що ціни на
нерухомість та транспортні засоби на
ринку розраховуються у доларах США і
вже потім перераховуються по
еквіваленту в національну валюту
України, а також на лист ОНДІСЕ за №
11-39/3920 від 18.11.2014 р. (відповідь на
адвокатський запит № 47 від 17.11.2014 р. по
аналогічній справі, у якому ставилося
питання про можливість підвищення
вартості об'єкту оцінки в перерахунку
на гривню у зв'язку з підвищенням
обмінного курсу), в якому зазначено, що
оскільки «пропозиції на ринку
нерухомості безпосередньо пов'язані з
курсом долару США, то змінення ціни
вказаного об'єкту (в національній
валюті України) можливо в сторону
збільшення», відповідно до діючого
обмінного курсу НБУ, заявила, що у
зв'язку з тим, що оскільки станом на
05.12.2014 р. обмінний курс долара США за
даними НБУ виріс і становить 15,42 грн. за
1 долар США, то слід перерахувати
вартість об'єктів нерухомості, що є
предметом спору за її позовом
наступним чином:85 061 грн. : 12,95 * 15,42 = 101
285 грн. (43 809,47 - ділянка + 57475,52 - будинок),
тобто її частка, яка дорівнює ? частині
земельної ділянки та садового будинку
має вартість 50 642 грн. 50 коп.

З цього приводу суд керується
роз'ясненнями, які наведені у п. 2
постанови пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18.12.2009 р., де вказано, що:
«Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права. У зв'язку з цим суди повинні
неухильно додержувати вимог про
законність і обґрунтованість рішення у
цивільній справі (частина перша статті
213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року N 9 "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя".

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи».

В даному випадку у якості аналогії слід
використати ч. 2 ст. 533 ЦК України, де
зазначено: «Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом».

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2
про припинення право власності ОСОБА_1
на ? частки квартиру АДРЕСА_2 та
визнання за ОСОБА_2 право власності на ?
частки квартиру АДРЕСА_2, що належала
ОСОБА_1, тов. вони не ґрунтуються на
нормах матеріального права, а також не
підтверджені доказами, що маються у
матеріалах справи.

На підставі ухвали суду від 06.02.2013 р.
(том 1, а. с. 136) була проведена судова
будівельно-технічна експертиза, оплату
за яку в сумі 1881 грн. 60 коп. здійснила
ОСОБА_1О.(том 1, а. с. 144 - 147). У висновку за
№ 879 від 19.07.2013 р. ( том 1, а. с. 139 - 143)
зазначено, що вартість об'єкту
дослідження - квартири АДРЕСА_2 (при
обмінному курсі НБУ 7,9930 грн. за 1 долар
США) складає 404 813 грн., а вартість
частки ОСОБА_2, яка дорівнює ? частині
від об'єкту дослідження, становить 134
938 грн.

В позовній заяві, що подана від імені
ОСОБА_2 його представником ОСОБА_8
стверджується, що «квартира АДРЕСА_2
була придбана не за спільні кошти
подружжя, а за кошти які належали
позивачу особисто, оскільки, були
отримані від продажу іншої квартири, що
також належала ОСОБА_2 особисто, так як
була набута до шлю6y. Це була квартира
АДРЕСА_3» (том 2, а. с. 3).

В матеріалах справи (том 1, а. с. 169 170)
містяться документи, що спростовують
вказані вище ствердження представника
ОСОБА_2, а саме: розпорядження органу
приватизації - Чорноморської селищної
ради Комінтернівського району
Одеської області № 1187 від 23.07.2004 р. та
видане на його підставі 23.07.2004 р.
Свідоцтво про право власності на житло:
квартиру АДРЕСА_3, згідно до якого вона
належить на праві приватної спільної
часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 в рівних частинах, оскільки
приватизована цими особами у
відповідності з Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Менше ніж через місяць після
приватизації цього житла, 20.08.2004 р., за
отримані від його продажу грошові
кошти, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6
придбали у рівних частках на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченому
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_9 та зареєстрованому у її реєстрі
за № 1904, квартиру АДРЕСА_2 Цей правочин
зареєстрований 20.08.2004 р. в Державному
реєстрі правочинів за реєстраційним
номером 45528 (контрольна сума ВВБ32Е072Д),
про що свідчить витяг з Державного
реєстру правочинів за № 49008 від 20.08.2004 р.
Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована 14.10.2004
р. за реєстраційним номером 6453958 у
Комінтернівському районному бюро
технічної інвентаризації у якості
об'єкту приватної спільної часткової
власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, в
якому кожен з співвласників має частку,
що дорівнює ? частині від цілого, про що
відповідно до витягу № 5059912 в книзі № 118
був зроблений відповідний запис за № 931
(том 1, а. с. 112 - 114).

Таким чином, посилання представника
ОСОБА_2 у позовній заяві (том 2, а. с. 3) на
те, що: «Відповідно до ч. 2 п. 24 постанови
пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р., не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; ... набуте за час
шлюбу, але за кошти, які належали одному
з подружжя особисто», до квартири
АДРЕСА_2 не має ніякого відношення,
оскільки не обґрунтовано доказами, що
маються у матеріалах справи.

Далі, висновок представника ОСОБА_2 про
те, що «виходячи із вимог законодавства
та обставин справи, спірна квартира не
належить до спільної сумісної
власності подружжя, а тому позивач має
право на збільшення частки в ній за
рахунок частки оформленої ОСОБА_1,
тобто на ? частки квартира АДРЕСА_2»
(том. 2 а. с. 3 - 4), суд поділяє тільки
частково, оскільки це житло дійсно не є
спільною сумісною власністю
колишнього подружжя ОСОБА_1, а є
спільною приватною частковою
власністю ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Що стосується вимог про позбавлення
ОСОБА_1 права власності на ?? частину в
квартирі АДРЕСА_2 та визнання права
власності на цю частку за ОСОБА_2, то
вони суперечать нормам матеріального
права, зокрема тим, що викладені в ст. 321
ЦК України, де закріплений принцип
непорушності права власності.

Також виділ частки, що належить ОСОБА_2
в квартирі АДРЕСА_2, неможливо провести
з обґрунтуванням нормами СК України,
оскільки цей об'єкт нерухомості не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, тобто двох осіб, а
являється спільною частковою
приватною власністю трьох осіб, а саме:
ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_6, останній з яких
до участі в справі взагалі не
притягнутий.

До того ж, неможливо проводити в
процесі поділ власності, яка належить
сторонам на підставі норм СК України,
власність яка належить їм та третім
особам на інших підставах, про що
надані відповідні роз'яснення у п. 21
постанови пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», де сказано, що: «При
вирішенні питання щодо можливості
розгляду у процесі про розірвання
шлюбу вимоги про поділ спільного майна
подружжя судам слід мати на увазі, що у
випадках, коли такий поділ зачіпає
інтереси третіх осіб (наприклад, коли
майно є власністю селянського
(фермерського) господарства, іншого
суб'єкта підприємницької діяльності -
юридичної особи, до складу
співзасновників яких, крім подружжя та
їхніх неповнолітніх дітей, входять і
інші особи, або власністю
житлово-будівельного чи іншого
кооперативу, член якого ще не повністю
вніс свій пайовий внесок, у зв'язку з
чим не набув права власності на
відповідне майно, виділене йому
кооперативом у користування), суду
належить обговорити питання про
виділення цієї вимоги у самостійне
провадження в порядку ст. 126 ЦПК
України».

Оскільки ОСОБА_8, що є представником
ОСОБА_2, від виділення вимоги про виділ
частки свого довірителя з спільної
приватної часткової власності, якою є
квартира АДРЕСА_2, відмовився, суд в
цьому провадженні вимушений ухвалити
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог, що не позбавляє ОСОБА_2
права звернутися до суду з позовом до
іншого складу відповідачів та за іншим
правовим обґрунтуванням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. ОСОБА_1
судові витрати сплачені в наступних
розмірах: судовий збір 51 грн. + витрати
на ІТЗ судової справи 120 грн. (том 1, а.
с. 4), судовий збір 114, 70 грн. (том 1, а. с.
120а), оплата за проведення експертизи по
встановленню вартості квартири - 1881,60
грн.(том 1, а. с. 144 - 147), судовий збір - 114,70
грн. (том 1, а. с. 152), судовий збір - 114,70
грн. (том 1, а. с. 161а), оплата за
проведення експертизи по встановленню
вартості земельної ділянки та садового
будинку - 3000 грн. Остаточно судові
витрати, що сплачені по справі ОСОБА_1
дорівнюють 5396 грн. 70 коп.

На підставі ст. ст. 60, 61, 69 - 71 СК України,
ст. ст. 321, 355 - 358, 364, ч. 3 ст. 368, ст. 370, ч. 2 ст.
533 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 88,
212 - 215, 218, 294 та 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виділ частки із спільної сумісної
власності подружжя задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на ? частку із
спільного з ОСОБА_2 майна, яке належить
ним у якості спільної сумісної
власності подружжя і становить із себе
земельну ділянку площею 0,525 га з
цільовим призначенням для ведення
садівництва, кадастровий номер
:01:002:0600, що розташована по АДРЕСА_1,
яка належить відповідачу ОСОБА_2 на
підставі державного акту серії ЯЛ №
221941 від 10.09.2010 р., що зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі
Комінтернівської районної державної
адміністрації за № 51, та садового
будинку, що зведений на цій земельній
ділянці, вартість яких на день
ухвалення судового рішення складає 101
850 грн.

Призвести виділ частки ОСОБА_1 із
спільного з ОСОБА_2 майна, яке належить
сторонам у якості спільної сумісної
власності подружжя, шляхом стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини
вартості спільного сумісного майна
колишнього подружжя в сумі 50 642 грн. 50
коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в сумі 5396 грн.
70 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_1 частки,
що дорінює ? частині від квартири
АДРЕСА_2, та визнання за ОСОБА_2 права
власності на ? частину від квартири
АДРЕСА_2, що раніше належала ОСОБА_1
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області шляхом подання в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя: