Справа № 158/3036/13-ц
Провадження № 2/0158/22/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року Ківерцівський
районний суд Волинської області

в складі головуючого судді
Пономарьової О.М.

при секретарі
Грицені С.М.

з участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ківерці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

в с т а н о в
и в:

18 грудня 2013 року ОСОБА_1, покликаючись
на те, що він є потерпілим у
кримінальній справі за фактом крадіжки
його автомобіля, звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. Як
доказ заявлених вимог вказує, що ОСОБА_2
у серпні 2012 року, увійшовши в довіру до
нього, шляхом обману та зловживання
довірою, під приводом проведення
профілактичного ремонту
електропроводки, перегнав його
автомобіль IFA-W50L в АДРЕСА_1, де він
тимчасово проживав, і де в подальшому
розкомплектував, вищевказаний
автомобіль на запчастини, та разом із
дочкою ОСОБА_3 здали на металобрухт.

Крім того, в той же період часу ОСОБА_2
під видом страхового агента ПрАТ "НФСК
"Добробут" оформив позивачу страховий
поліс на вказаний автомобіль, за що
отримав від нього кошти в сумі 530
гривень, який позивач вважає фіктивним,
посилаючись на інформацію страхової
компанії ПрАТ "НФСК "Добробут" про те, що
вказана особа ніколи не перебувала в
штаті компанії. Внаслідок
неправомірних дій відповідача йому
було завдано майнової шкоди, яка
становить 31200 грн. і складається з
ринкових вартості автомобіля IFA-W50L - 28
300, 00 грн., вартості страхового полюса -
530,00 грн., вартості проведення
незалежної товарознавчої експертизи -
360,00 грн., фінансових витрат на
оформлення акту технічного огляду -
540,00 грн., попередня оплата відповідачу
за ремонт електропроводки - 1200,00 грн., та
спричинена моральна шкода та витрати
на лікування, які оцінює у 5100 грн., і які
просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заявлені вимоги підтримав повністю,
давши пояснення за обставинами,
викладеними в позові, та просить його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з'явився. До суду надійшло письмове
заперечення на позовну заяву, згідно
якого заявлений позов не визнав,
посилаючись на те що, до крадіжки
автомобіля не має ніякого відношення,
автомобіль дійсно зі згоди позивача та
у його присутності був перегнаний з с.
Качанівка, вул. Першотравнева, 18,
Рожищенського району Волинської
області в АДРЕСА_1, де згідно усної
домовленості був відремонтований.
Однак кошти за ремонт автомобіля він не
отримував, автомобіль залишався в с.
Путилівка на прохання самого позивача,
оскільки останній не мав де його
зберігати, і був зданий на металобрухт
у його відсутність, оскільки з 02.01.2013
року він поїхав в Миколаївську
область, де зареєстрований і проживає.
Винним у вчиненні даного злочину за
вироком Ківерцівського районного суду
від 03.10.2013 року визнана інша особа.
Покликаючись на те, що ОСОБА_1 хоча і
дійсно перебував на лікуванні в період
з 23.03.2013 року по 29.04.2013 року, але не у
зв'язку з його "шахрайськими діями", а у
зв'язку з наслідками черепно-мозкової
травми, отриманої в 1998 році, заперечив
щодо стягнення з нього витрат на
лікування та моральної шкоди, тому в
задоволені позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи суд дійшов
висновку, що позовні вимоги до
задоволення не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

У відповідності до положень ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Зокрема, за змістом ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується особою, яка її
завдала.

Шкода, заподіяна особі або майну
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Тобто, виходячи з положень цієї статті
для застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
збитків необхідною є наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного із цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Статтею 23 ЦК України встановлено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Відповідно
до частини другої цієї статті моральна
шкода полягає, в тому числі, і у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, і
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду встановлені ст. 1167 ЦК
України. Так моральна шкода, завдана
фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала якщо, зокрема,
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

З пояснень позивача та наявних в
матеріалах справи доказів ( свідоцтва
про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2) встановлено,
що позивач ОСОБА_1 є власником
автомобіля ІФА -W 50L , 1981 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно витягу з Єдиного реєстру
досудових розслідувань (а.с.15-26)
починаючи з травня 2013 року ОСОБА_1
неодноразово звертався до
правоохоронних органів з заявою про
незаконне, шляхом шахрайських дій,
заволодіння ОСОБА_2 належним йому
автомобілем марки ІФА-W50L, з подальшим
його розукомплектуванням та
реалізацією. Зазначені заяви внесені
до ЄДРДР 01.05ю2013 року за № 00004446.

З повідомлення Ківерцівського РВ УМВС
України у Волинській області від 17.01.2014
року у даному кримінальному
провадженні проводиться досудове
розслідування. Вирішується питання про
пред'явлення підозри ОСОБА_2

Згідно вироку Ківерцівського
районного суду від 03.10.2013 року ОСОБА_3
засуджена за ч.1ст.185 КК України за
вчинення кримінального
правопорушення, яке полягало в тому, що
вона 04.01.2013 року близько 09 години,
перебуваючи в АДРЕСА_1, достовірно
знаючи, що автомобіль марки «ІФА»
моделі «W50L», 1981 року випуску, ринкова
вартість якого на момент вчинення
кримінального правопорушення згідно
висновку експерта становила 13 018 грн. 23
коп., який на праві приватної власності
належить ОСОБА_1 і знаходився на
території її подвір'я, діючи умисно з
корисливих мотивів, з метою таємного
викрадення чужого майна, безперешкодно
розпорядилася вказаним транспортним
засобом, шляхом його реалізації як
металобрухт, чотирьом невстановленим
досудовим слідством особам, яким
повідомила, що автомобіль належить їй,
попередньо організувавши його порізку
на частини.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, яка визначає підстави
звільнення від доказування. Такими
обставинами, зокрема, є обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини; вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що матеріалами справи не
підтверджується протиправна поведінка
відповідача ОСОБА_2 щодо спричинення
позивачу ОСОБА_1 матеріальної та
моральної шкоди, його вина, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
настанню наслідків у виді збитків,
надані позивачем виписки із медичної
карти стаціонарного хворого (а.с.41-45)
хоча і містять відомості про
захворювання та їх лікування, однак
також не підтверджують причинного
зв'язку між виникненням такої хвороби
та неправомірними діями відповідача,
тому позовні вимоги ОСОБА_1 до
задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у
разі залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишення без розгляду позову
позивача, звільненого від оплати
судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, ст.ст.23, 1166, 1167, ЦК України

в и р
і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ківерцівський районний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Ківерцівського районного суду
Пономарьова О.М.