Справа № 346/2545/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2645/2014
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Матківського
Р.Й., Шалаути Г.І.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення права власності
на частку у спільному майні та
відшкодування витрат на ремонт за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від
13 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про припинення
права власності на частку у спільному
майні та відшкодування витрат на
ремонт.

Рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 13 листопада 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що судом не
досліджено та не вирішено її позовної
вимоги про відшкодування витрат на
ремонт квартири. У своїй позовній заяві
вона вказувала на проведення за власні
кошти ремонту квартири, що відповідно
призвело до збільшення її вартості.
Зокрема, нею здійснено перепланування
квартири, проведено автономне
опалення, заміну вікон, дверей та
підлоги. Відповідно до висновку
експертного дослідження №43 С/К від
06.03.2014 року вартість ремонту спірної
квартири становить 52 556,00 грн. Тобто, нею
за власний рахунок збільшено вартість
квартири. Саме з врахуванням цієї суми,
підтвердженої також відповідним
кошторисом, вона подавала клопотання
про збільшення її частки в спірній
квартирі. У встановленому законом
порядку вона неодноразово зверталась
до суду із клопотаннями про
встановлення вартості ремонту, виклику
в судове засідання експерта, однак, суд
безпідставно відмовив у їх
задоволенні.

Також вказує на безпідставну відмову
суду у задоволенні її позовної вимоги
про припинення права власності на
частку у спільному майні. При цьому
судом не прийнято до уваги висновок
судової будівельно-технічної
експертизи, проведеної експертами
Львівського НДІСЕ, щодо неможливості
виділення в натурі співвласнику 1/2
частини в спірній квартирі в зв'язку із
тим, що належна йому частина загальної
площі квартири не відповідає
будівельним нормам і правилам для
влаштування повноцінної однокімнатної
квартири, а можливість прибудови і
надбудови відсутня. Крім того, у
судовому засіданні встановлено, що
протягом тривалого часу між сторонами
склались неприязні стосунки, внаслідок
чого їхнє спільне проживання є
неможливим. Протягом 15 років
відповідач проживає в квартирі своєї
дружини в АДРЕСА_2, що підтверджується
перепискою відповідача з різними
інстанціями. Таким чином, нею доведено
наявність всіх необхідних умов,
передбачених ст. 365 ЦК України, для
припинення права відповідача на частку
у спільному майні. Однак, даним
обставинам суд не дав належної оцінки.

Як на додаткову підставу для відмови у
задоволенні позову суд безпідставно
зіслався на той факт, що нею в порушення
вимог закону не внесено кошти на
депозитний рахунок суду. При цьому
судом не взято до уваги, що оскільки
вартість частки відповідача не була
встановлена, зважаючи на різні
висновки вартості квартири згідно
судового дослідження та судової
будівельно-технічної експертизи, тому
нею відповідно ця сума і не була
внесена.

З цих підстав просила рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов.

В засіданні апеляційного суду апелянт
доводи скарги підтримала з наведених у
ній мотивів.

ОСОБА_3 доводів скарги не визнав
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції
виходив з того, що у власності кожної із
сторін перебуває по 1/2 частки в спірній
квартирі, така частка є значною, а
припинення права власності на частину
спірного житла завдасть істотної шкоди
інтересам відповідача.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду є обґрунтованим,
відповідає вимогам закону та дійсним
обставинам справи, зібраним у справі
доказам, яким суд дав належну правову
оцінку виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що сторони є
співвласниками квартири АДРЕСА_3, де їм
належить по 1/2 частини. Наведені
обставини підтверджуються свідоцтвом
про право власності на житло від 21.04.2000
року та свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 09.12.2010 року
(а.с.8,9).

Згідно ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

За змістом зазначеної норми для
припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК
за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї .

При цьому висновок про істотність
шкоди, яка може бути завдана
співвласнику, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги ОСОБА_2 посилалась на те, що
квартира є неподільною, спільне
проживання неможливе, оскільки між нею
та відповідачем існують неприязні
відносини. Крім того, припинення права
власності на спірну квартиру не
завдасть істотної шкоди відповідачу,
оскільки у його власності перебуває
інше житло - квартира АДРЕСА_1.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За змістом ч.6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта не є обов'язковим і
оцінюється за правилами, встановленими
ст.212 ЦПК України, відповідно до якої
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення та
переваги над іншими джерелами доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №2865
від 30.09.2014 року виділення в натурі
співвласнику 1/2 ідеальної частини в
спірній квартирі є неможливим в зв'язку
з тим, що належна йому частина
загальної площі не відповідає
будівельним нормам і правилам для
влаштування повноцінної однокімнатної
квартири, а можливість прибудови і
надбудови відсутня (а.с. 128-134).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові від 04 жовтня 1991
року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», при неможливості виділу
частки будинку в натурі або
встановлення порядку користування ним,
власнику, що виділяється, за його
згодою присуджується грошова
компенсація. Розмір грошової
компенсації визначається за угодою
сторін, а при відсутності такої угоди -
судом по дійсній вартості будинку на
час розгляду справи. Під дійсною
вартістю будинку розуміється грошова
сума, за яку він може бути проданий в
даному населеному пункті чи
місцевості. Для її визначення при
необхідності призначається
експертиза. В окремих випадках суд
може, враховуючи конкретні обставини
справи, і при відсутності згоди
власника, що виділяється, зобов'язати
решту учасників спільної власності
сплатити йому грошову компенсацію за
належну частку з обов'язковим
наведенням відповідних мотивів.
Зокрема, це може мати місце, якщо частка
у спільній власності на будинок є
незначною й не може бути виділена в
натурі чи за особливими обставинами
сумісне користування ним неможливе, а
власник в будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею.

Судом встановлено, що у власності
відповідача іншого житла не має
(а.с.96-97).

Крім того, як вбачається із
матеріалів справи, рішенням
Коломийського міськрайонного суду від
03.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області від
20.10.2014 року, ОСОБА_2 зобов'язано не
чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_3. Вселено ОСОБА_3 в
дану квартиру та визначено порядок
користування нею. Зокрема, ОСОБА_3
виділено в користування кімнату №7
площею 14,2 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату №6
площею 16,2 кв.м. з балконом площею 1 кв.м.
Інші приміщення - кімнату №8 площею 17,2
кв.м., кухню №4 площею 5,9 кв.м., коридор №1
площею 4,7 кв.м. та ванну кімнату під №2
площею 3,2 кв.м. залишено у спільному
користуванні сторін (а.с.152-155).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку що частка
відповідача у спірній квартирі є
значною та рівною із часткою позивача,
припинення права власності на частину
спірного житла завдасть істотної шкоди
інтересам відповідача, а тому
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

Твердження апелянта, що судом не
вирішено її позовної вимоги про
відшкодування витрат на ремонт
квартири не заслуговують на увагу.

Як передбачено ст.ст. 11,31 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
позовних вимог. Визначення предмету та
підстав заявленого позову належить
виключно позивачу.

Предмет позову - це матеріальний зміст
позовних вимог позивача, який
проявляється в матеріально-правовій
заінтересованості - отримати певне
матеріальне благо.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач просила припинити право
власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у
спільному майні, присудивши при цьому
на його користь грошову компенсацію за
належну йому частку в розмірі 96 394,50
грн., що обчислена з врахуванням
затрачених нею власних коштів на
ремонт квартири. Тобто, вона вважала, що
саме за рахунок цих коштів частка
відповідача повинна бути зменшена.

Таким чином, позивачем було заявлено
позовну вимогу лише щодо припинення
права власності на частку у спільному
майні, а вимога про відшкодування
коштів на ремонт при цьому не є
самостійною позовною вимогою.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 13 листопада 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й.
Матківський

Г.І. Шалаута