АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/111/2014
інстанції: Волошин В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
приватного підприємства «Газетний
комплекс «Інтернет-медіа» на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 11 листопада 2013 року у справі
за позовом приватного підприємства
«Газетний комплекс «Інтернет-медіа»,
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Телекритика» про
спростування недостовірної
інформації, захист ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2012 року ПП «Газетний комплекс
«Інтернет-медіа» та

ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до
ТОВ «Телекритика» про спростування
недостовірної інформації, захист
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди.

Просили суд визнати недостовірною та
такою, що підриває ділову репутацію
позивачів інформацію, оприлюднену та
опубліковану 6 квітня 2012 року
відповідачем в мережі Інтернет на
сайті: telekritika.ua у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
яка згодом переіменована на
«ІНФОРМАЦІЯ_2»:

- «... харьковское РR-агенство
«Афина», которое приторговывает
джинсой в столичной прессе и на
национальных каналах...»;

- «... «Афина» предлагает своим
клиентам размещение «джинсы» в
рейтинговых СМИ. Например, на 5-м канале,
в газете «2000», а также на ресурсах
«Обозреватель» и «Украина
криминальная». На «Украинской правде»
и «Главреде» предлагают размещать
баннеры с рекламой «джинсовых»
материалов, которые будут раскручивать
уже размещенные статьи. Более того,
агентство обещает своим клиентам за
отдельно взятые деньги «снятие
компрометирующих материалов»,
порочащих честь и достоинство
клиентов...»;

- «... Я, конечно, понимаю, что
многие СМИ подрабатывают джинсой. Но
вот чтобы так, напрямую, предлагать
клиентам противозаконные схемы пиара -
этого до сегодняшнего дня я не видела.
Век, как говорится, живи век учись!».

Зобов'язати відповідача, власника
інтернет - сайту telekritika.ua, не пізніше
місяця з дня набрання рішенням
законної сили спростувати на вказаному
сайті в мережі інтернет вищезазначену
недостовірну інформацію, опубліковану
ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
яка згодом переіменована на
«ІНФОРМАЦІЯ_2» на сайті telekritika.ua.

Зобов'язати відповідача відшкодувати
суму моральної шкоди у розмірі 1700,00 грн
на користь позивача ПП «Газетний
комплекс «Інтернет-медіа».

Зобов'язати відповідача відшкодувати
судові витрати та витрати на
проведення судової експертизи.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Газетний
комплекс «Інтернет-медіа» посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

В суді апеляційної інстанції
представник ПП «Газетний комплекс
«Інтернет-медіа» - Покутній О.М.
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник ТОВ «Телекритика» та
ОСОБА_2, належним чином повідомлений
про дату, час та місце розгляду справи,
у судове засідання не прибули, про
причини неявки суд не повідомили, у
зв'язку із чим колегія суддів вважала
за можливе слухати справу у їх
відсутність.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення з таких
підстав.

Статтею 5 Закону України «Про
інформацію» кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

При розгляді справи судом встановлено,
що 6 квітня 2012 року в мережі Інтернет на
сайті telekritika.ua, який належить
відповідачу, у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
назва якої в подальшому перейменована
на «ІНФОРМАЦІЯ_2», була розповсюджена
наступна інформація:

- «... харьковское РR-агенство
«Афина», которое приторговывает
джинсой в столичной прессе и на
национальных каналах...»;

- «... «Афина» предлагает своим
клиентам размещение «джинсы» в
рейтинговых СМИ. Например, на 5-м канале,
в газете «2000», а также на ресурсах
«Обозреватель» и «Украина
криминальная». На «Украинской правде»
и «Главреде» предлагают размещать
баннеры с рекламой «джинсовых»
материалов, которые будут раскручивать
уже размещенные статьи. Более того,
агентство обещает своим клиентам за
отдельно взятые деньги «снятие
компрометирующих материалов»,
порочащих честь и достоинство
клиентов...»;

- «... Я, конечно, понимаю, что
многие СМИ подрабатывают джинсой. Но
вот чтобы так, напрямую, предлагать
клиентам противозаконные схемы пиара -
этого до сегодняшнего дня я не видела.
Век, как говорится, живи век учись!».

Відповідно до статті 10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і Першого протоколу та
Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен
має право на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно
пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким
формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що встановлені законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для охорони
порядку або запобігання злочинам, для
охорони здоров'я або моралі, для
захисту репутації або прав інших осіб,
для запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або
підтримання авторитету і
безсторонності суду і є необхідним в
демократичному суспільстві.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 15 Постанови «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року
за № 1, при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 201 ЦК
України особистими немайновими
благами, які охороняються цивільним
законодавством, є: здоров'я, життя;
честь, гідність і ділова репутація; ім'я
(найменування); авторство; свобода
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості, а також інші
блага, які охороняються цивільним
законодавством.

Відповідно до частини третьоїстатті 277
ЦК України, негативна інформація про
особу вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень в пункту 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» від 27
лютого 2009 року № 1, вирішуючи питання
про визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частин 1, 2статті 30 Закону
України «Про інформацію», ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки принижують її гідність, честь
чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою статті 277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи, у
тому ж засобі масової інформації з
метою обґрунтуванням безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Судом правильно встановлено, що
відомості, які позивач ОСОБА_2 просив
визнати недостовірними, жодним чином
не стосуються його, як фізичної особи.

Наступна інформація: «... харьковское
РR-агенство «Афина», которое
приторговывает джинсой в столичной
прессе и на национальных каналах...»; «...
Я, конечно, понимаю, что многие СМИ
подрабатывают джинсой. Но вот чтобы
так, напрямую, предлагать клиентам
противозаконные схемы пиара - этого до
сегодняшнего дня я не видела. Век, как
говорится, живи век учись!» не
стосується ОСОБА_2, так як наведені
вислови не містять жодних відомостей
щодо нього.

Стосовно висловів: «... «Афина»
предлагает своим клиентам размещение
«джинсы» в рейтинговых СМИ. Например,
на 5-м канале, в газете «2000», а также на
ресурсах «Обозреватель» и «Украина
криминальная». На «Украинской правде»
и «Главреде» предлагают размещать
баннеры с рекламой «джинсовых»
материалов, которые будут раскручивать
уже размещенные статьи. Более того,
агентство обещает своим клиентам за
отдельно взятые деньги «снятие
компрометирующих материалов»,
порочащих честь и достоинство
клиентов...», то ці відомості є
оціночними судженнями, які були
зроблені на підставі поширеної
інформації РR-агенством «Афіна», з
посиланням на веб-сторінку вказаного
агентства.

Не підлягає застосуванню до спірних
правовідносин стаття 302 ЦК України, на
яку посилається апелянт, оскільки
відповідачем у справі не є фізична
особа.

З приводу доводів апеляційної скарги
щодо того, що судом дана неналежна
правова оцінка вимогам позивачів, а
інформація поширена щодо них, яка є
предметом розгляду та перевірки,
справді є недостовірною та такою, що
підриває ділову репутацію позивачів,
не знайшли свого підтвердження при
апеляційному розгляді справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що
правові підстави для задоволення
позову щодо спростування
недостовірної інформації, захист
ділової репутації відсутні, а тому
відсутні і підстави для відшкодування
моральної.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

З огляду на викладене апеляційна
скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Газетний комплекс
«Інтернет-медіа» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко