Справа № 203/6581/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Фролові П.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 14 грудня 2004 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
однак сімейне життя з відповідачем не
склалося через непорозуміння на
побутовому ґрунті, різні характери і
погляди на шлюб та сімейні відносини,
що призвело до втрати почуття любові,
припинення шлюбних стосунків, ведення
господарства і спільного проживання з
березня 2012 року. Спору про поділ майна
та місце проживання дитини немає.
Вважає, що подальше спільне життя з
відповідачем, як подружжя, примирення і
збереження шлюбу неможливе, а тому
просив шлюб розірвати.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав у повному обсязі,
наполягаючи на задоволенні позовних
вимог з наведених у позовній заяві
підстав, пояснивши також, що наразі
дитина проживає разом з ним.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилася,
подавши 03 листопада 2014 року через
канцелярію суду заяву про визнання
позову у повному обсязі, в якій
одночасно клопотала про розгляд справи
у її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши наявні у матеріалах справи
письмові докази, враховуючи принцип
диспозитивності за ст.11 ЦПК України та
положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає
за необхідне ухвалити рішення про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 14 грудня 2004 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому Відділом державної
реєстрації шлюбів та народжень
реєстраційної служби Луганського
міського управління юстиції, актовий
запис №1024, що підтверджується виданим
повторно 24 січня 2014 року свідоцтвом про
шлюб, залученим до матеріалів справи в
копії (а.с. 2). Сторони є батьками
народженої у цьому шлюбі дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження, копія якого
долучена до матеріалів справи (а.с. 3).

Сімейне життя не склалося з причин
непорозуміння на побутовому ґрунті,
різні характери, погляди на побудову
сімейних відносин, через що сторони
шлюбні стосунки припинили, спільне
господарство не ведуть та проживають
окремо з березня 2012 року. Спір з приводу
поділу сумісного майна подружжя
відсутній.

Вирішуючи справу, суд зважає на
особливий характер сімейних відносин
та їх об'єктивну недоступність для
оточуючих, при цьому, бере до уваги
наявність у подружжя малолітньої
дитини, враховує також її інтереси та
зазначає про те, що задля охорони її
інтересів є кращим проживання в повній
родині, проте зауважує, що зазначені
вище та дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, заперечення як
позивача, так і відповідача проти
збереження шлюбу, вочевидь свідчать
про те, що подальше спільне життя
сторін як подружжя і збереження шлюбу
буде суперечити їхнім інтересам, що
мають істотне значення, тому
відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.
110, ст. 112 СК України, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
розірвання шлюбу та, відтак, можливість
прийняти визнання позову відповідачем.

З урахуванням клопотання позивача, суд
вважає за можливе віднести судові
витрати на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 14 грудня 2004 року
Відділом реєстрації шлюбів та
народжень реєстраційної служби
Луганського міського управління
юстиції, актовий запис №1024 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2
прізвище - ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко