АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 416/3226/12 22-ц/774/1757/К/14
Справа №416/3226/2012
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/1757/К/14
Доповідач Барильська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Михайлів Л.В.,
Бондар Я.М.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу від 18
березня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
Андріївська сільська рада
Широківського району
Дніпропетровської області, Виконавчий
комітет Андріївської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області, про
розподіл спільного майна подружжя,
визнання права власності на 1/2 частину
домоволодіння та виділення частки в
натурі, визначення порядку
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване спірне домоволодіння,
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання домоволодіння
особистою приватною власністю , -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл
спільного майна подружжя, визнання
права власності на 1/2 частину
домоволодіння та виділення частки в
натурі, визначення порядку
користування земельною ділянкою.

Неодноразово уточнивши позовні вимоги,
в останній їх редакції позивач просив
суд визнати, що житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованими по АДРЕСА_1, є спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4;
визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину зазначеного домоволодіння;
поділити в натурі домоволодіння
відповідно до ідеальних часток - по 1/2
частині кожному наступним чином:

- виділити ОСОБА_2 в спірному житловому
будинку «А1» приміщення 1-4 площею 17, 7
кв.м., вартістю 7 668, 0 грн., приміщення 1-5
площею 9, 5 кв.м. вартістю 4 116, 0 грн. та
господарські будівлі і споруди: гараж
«Г», вартістю 3 103, 0 грн., вбиральну «Е»,
вартістю 824, 0 грн., ? частину огорожі
«№1» вартістю 234, 50 грн. та 1/2 частину
замощення «І» вартістю 721, 50 грн.;

- виділити ОСОБА_4 в спірному житловому
будинку «А1» приміщення 1-1 площею 10, 8
кв.м., вартістю 4 455, 0 грн., приміщення 1-2
площею 4, 0 кв.м. вартістю 1 733, 0 грн.,
приміщення 1-3 площею 5, 7 кв.м. вартістю 2
469, 0 грн., приміщення 1-6 площею 14, 4 кв.м.
вартістю 6 238, 0 грн., приміщення 1-7 площею
9, 1 кв.м. вартістю 3754, 0 грн. та
господарські будівлі і споруди: літню
кухню «Б», вартістю 7 689, 0 грн., сарай «В»,
вартістю 5 213, 0 грн., погріб «Д» вартістю
1 352, 0 грн., 1/2 частину огорожі «№1»
вартістю 234, 50 грн. та 1/2 частину
замощення «І» вартістю 721, 50 грн.;

Визначити порядок користування
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1
наступним чином:

- ОСОБА_2 виділити в користування
земельні ділянки під будівлями 65, 0
кв.м., 1/2 частину двору загального
користування 59, 05 кв.м. під
садом-городом 1 298, 65 кв.м.;

- ОСОБА_4 виділити земельні ділянки під
будівлями 158, 5 кв.м., частину двору
загального користування 59, 05 кв.м. під
садом-городом 1 205, 15 кв.м.

Стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначив, що з 12 вересня 1987 року по 18
січня 2008 року перебував із ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі, під час якого
вони побудували житловий будинок
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що після
розірвання шлюбу вони у добровільному
порядку поділити зазначений будинок не
можуть, позивач просив визнати його
спільною сумісною власністю, поділити
в натурі та визначити порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташовано спірне домоволодіння.

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом та просила
суд визнати, що домоволодіння АДРЕСА_1,
є її особистою приватною власністю.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_4 зазначила, що будівельні
матеріали для будівництва спірного
житлового будинку закуповувалися за її
особисті кошти, а ОСОБА_2 приймав участь
у будівництві в якості підрядника.
Посилаючись на те, що будівництво
житлового будинку було завершено до
укладення їхнього шлюбу, позивач за
зустрічним позовом просила визнати
зазначений житловий будинок її
особистою приватною власністю.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу від 18 березня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про розподіл спільного майна
подружжя, визнання права власності на
1/2 частину домоволодіння та виділення
частки в натурі, визначення порядку
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване спільне
домоволодіння, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання домоволодіння особистою
приватною власністю задоволено.

Визнано, що домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є
особистою приватною власністю ОСОБА_4

В апеляційній скарзі позивач за
основним позовом ОСОБА_2, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог та
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4

Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції було порушено
норми процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
спору по суті, не взято до уваги, що
видача правоустановчого документа та
державна реєстрація спірного майна
відбувалась у той час, коли сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Судом, на думку апелянта, не взято до
уваги, що відповідачем за основним
позовом не надано доказів на
підтвердження того, що спірне майно є
її приватною особистою власністю.

Крім того, позивач за основним позовом
ОСОБА_2 зазначив, що суд безпідставно не
прийняв до уваги належні докази
позивача та пояснення свідків, які
підтверджували те, що під час
будівництва спірного домоволодіння
він працював, мешкав з відповідачем
ОСОБА_6, вони вели спільне господарство
та мали спільний бюджет, в той час, як
взяв до уваги пояснення інших свідків,
які є зацікавленими особами.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що з 12 вересня 1987 року по 18
січня 2008 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Технічний паспорт на
домоволодіння АДРЕСА_1 виданий 27
листопада 1990 року, свідоцтво про право
власності на спірний будинок видано 27
жовтня 1998 року.

Звертаючись до суду з позовом,
ОСОБА_2 посилався на те, що спірне
домоволодіння побудоване ним спільно з
ОСОБА_4 у період шлюбу та є спільною
сумісною власністю.

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом ОСОБА_4 посилалася на те, що
спірне домоволодіння є її особистою
приватною власністю, оскільки
побудоване нею особисто до шлюбу з
ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні
основного позову та задовольняючи
зустрічний позовом, суд першої
інстанції виходив з наявності для
цього правових підстав.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС
України, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Аналогічні
положення містяться у ч.1 ст. 60 СК
України.

Згідно положень ст. 24 КпШС
України, майно, що належало кожному з
подружжя до реєстрації шлюбу, а також
отримане ними у період шлюбу в дар або у
порядку спадкування, є особистою
приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 25 КпШС України, якщо
майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя або їх обох, воно може бути
визнано судом спільною сумісною
власністю подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше невизначено домовленістю між ними
або шлюбним договором.

Виходячи з аналізу зазначених
норм права, у сімейному законодавстві
діє презумпція спільності майна
подружжя, при цьому частини чоловіка та
дружини є рівними. Спростовати цю
презумпцію може сторона, яка надає
докази протилежного, що мають
відповідати вимогам належності та
допустимості і це є її процесуальним
обов'язком. При цьому, відповідно до
вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, судове
рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як вбачається із матеріалів
справи, сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1987
року по 18 січня 2008 року.

Земельна ділянка під будівництво
зазначеного спірного домоволодіння
була виділена відповідачу за основним
позовом ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з
Архівним витягом з Протоколу №1
засідання правління колгоспу імені 23
з'їзду КПРС Широківського району.

Свідоцтво про право власності на
домоволодіння 9 по вул. Колгоспній в с.
Андріївка Широківського району
Дніпропетровської області на ім'я
відповідача за основним позовом ОСОБА_4
видане 27.10.1998 року, згідно рішення
виконавчого комітету Широківської
районної ради № 73 від 05.04.1988 року.

Згідно документів
інвентаризаційної справи Комунального
підприємства ДОР «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації», у спірному
домоволодінні побудовано: житловий
будинок - рік побудови 1990р., літня кухня
- рік побудови - 1975р., сіни - рік побудови
- 1975р., сарай - рік побудови - 1975р., гараж -
рік побудови - 1990р., погріб - рік
побудови - 1975р., туалет - рік побудови -
1985р..

Факт побудови у домоволодінні на
момент укладання шлюбу літньої кухні,
сіней, сараю, погрібу, туалету позивач
за основним позовом не заперечував,
однак, на підтвердження позову
зазначив, що за час шлюбу це майно
істотно збільшилося у своїй цінності
внаслідок його трудових та грошових
затрат.

Однак, колегія суддів вважає, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
зазначених обставин.

Вартість зазначених будівель,
згідно висновку судової будівельно-
технічної експертизи № 82 від 14.06.2011
року складає: літньої кухні - 5183 грн.,
сіней - 10715 грн., сараю - 5213 грн., погрібу -
1352 грн., вбиральні - 824 грн. паркану 469
грн., замощення - 1443 грн., тобто 25199 грн.,
що складає 12 частину спірного
домоволодіння з господарчими
спорудами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивачем за зустрічним
позовом надано належні та допустимі
докази на підтвердження позову про
належність їй на праві особистої
приватної власності 12 частини
домоволодіння з господарчими
спорудами, оскільки вони збудовані до
шлюбу з відповідачем за зустрічним
позовом, тому є її особистою приватною
власністю. У зв'язку з чим, висновок
суду щодо наявності правових підстав
для повного задоволення зустрічного
позову, є помилковим.

Посилання суду на пояснення
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
на підтвердження того факту, що
будівельні матеріали на будівництво
будинку були придбані ОСОБА_4 особисто
задовго до реєстрації шлюбу з
відповідачем за зустрічним позовом
ОСОБА_2, колегія суддів вважає
помилковими, оскільки вони не
узгоджуються з матеріалами справи та
ОСОБА_4 не надано належних та
допустимих доказів на їх
підтвердження.

Натомість, факт будівництва
спірного будинку та гаражу у період
шлюбу сторін підтвердили свідки
ОСОБА_11, а також допитані в засіданні
колегії суддів свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13,
і їх пояснення узгоджуються з
письмовими матеріалами справи.
Пояснення свідка ОСОБА_14, надані в
засіданні колегії суддів, не беруться
до уваги, оскільки він не надав
пояснень стосовно предмету спору. З цих
же підстав колегія суддів вважає, що не
надано пояснень, які мають значення для
справи, свідком ОСОБА_15

Згідно документів
інвентаризаційної справи Комунального
підприємства ДОР «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації», у спірному
домоволодінні побудовано, зокрема:
житловий будинок- рік побудови 1990р.,
гараж - рік побудови - 1990р.,

Вартість зазначених будівель,
згідно висновку судової будівельно-
технічної експертизи № 82 від 14.06.2011
року складає: житлового будинку- 22224
грн., гаражу - 3103грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що за сторонами повинно бути
визнано право спільної сумісної
власності на 1/2 частину домоволодіння з
господарчими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1, виходячи з наступного
розрахунку: дійсна ринкова вартість
спірного домоволодіння, згідно
висновку судової будівельно- технічної
експертизи № 82 від 14.06.2011 року складає
50526 грн., вартість будівель і споруд,
здійснена сторонами у період шлюбу
складає 25327 грн., що становить 12 частину
вартості спірного домоволодіння.

Так як частки подружжя у спільній
сумісній власності є рівними, колегія
суддів вважає, що вони складають по 14
частині, кожному.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне розділити спільне сумісне
майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Визнати, що
частки у спільному сумісному майні є
рівними, по 14 за кожним. Визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину
домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м.. Визнати за
ОСОБА_4 право власності на 3/4 частини
домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м.

Позовні вимоги в частині розподілу
домоволодіння в натурі колегія суддів
вважає такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем за
основним позовом не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
технічної можливості розподілу
спірного домоволодіння в натурі
відповідно до визначених часток.
Варіанти розподілу спірного
домоволодіння, визначені у висновку
судової будівельно- технічної
експертизи № 82 від 14.06.2011 року, колегія
суддів не може взяти до уваги, оскільки
при запропонованому розподілі
спірного домоволодіння в натурі вони
будуть істотно порушувати частку
відповідача за основним позовом ОСОБА_4

Позовні вимоги в частині визначення
порядку користування земельною
ділянкою, на думку колегії суддів, не
можуть бути задоволені, оскільки
запропоновані варіанти визначення
порядку користування земельною
ділянкою, зазначені у висновку судової
будівельно- технічної експертизи № 82
від 14.06.2011 року, при запропонованому
розподілі спірного домоволодіння в
натурі будуть істотно порушувати
частку відповідача за основним позовом
ОСОБА_4.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, у
зв'язку з чим, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду - скасуванню, з ухваленням
нового рішення на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.
309 ЦПК України про часткове задоволення
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
домоволодіння особистою приватною
власністю, визнання, що ? частина
домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м. є особистою
приватною власністю ОСОБА_4; про
часткове задоволення позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про розподіл спільного майна
подружжя, визнання права власності на
1/2 частину домоволодіння та виділення
частки в натурі, визначення порядку
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване спільне
домоволодіння, визнання, що ? частина
домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м. є спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
розділенням спільного сумісного майна
ОСОБА_2 та ОСОБА_4,визнанням, що частки у
спільному сумісному майні є рівними, по
14 частині, у кожного; визнання за
ОСОБА_2 права власності на 1/4 частину
домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м.; визнання за
ОСОБА_4 права власності на 3/4 частини
домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають розподілу судові витрати,
пропорційно задоволених позовних
вимог і стягненню з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судового збору за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції в
сумі 126.25 грн.. та на користь держави
також 126.25 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 18 березня 2013 скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
домоволодіння особистою приватною
власністю задовольнити частково.

Визнати, що ? частина домоволодіння з
господарчими спорудами, розташованими
по АДРЕСА_1, загальною площею 72,9кв.м. є
особистою приватною власністю ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл
спільного майна подружжя, визнання
права власності на 1/2 частину
домоволодіння та виділення частки в
натурі, визначення порядку
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване спільне
домоволодіння, задовольнити частково.

Визнати, що ? частина домоволодіння з
господарчими спорудами, розташованими
по АДРЕСА_1, загальною площею 72,9кв.м. є
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4.

Розділити спільне сумісне майно ОСОБА_2
та ОСОБА_4.Визнати, що частки у
спільному сумісному майні є рівними, по
14 частині, за кожним.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4
частину домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/4
частини домоволодіння з господарчими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1,
загальною площею 72,9кв.м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір за розгляд справи у
апеляційному суді у сумі 126.25 грн. та на
користь держави в сумі 126.25 грн..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: