Номер провадження: 22-ц/785/7234/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Журавльова
О.Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Одеса цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Одеської міської ради,
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, комунального
підприємства «Житлово-комунальний
сервіс «Фонтанський», ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4, про визнання права
власності на житлове приміщення,
визнання не законним розпорядження та
визнання недійсним ордеру на житлове
приміщення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду міста Одеси від 19.03.2013
року,

встановила :

В листопаді 2005 року позивач звернувся
з вищевказаним позовом та просив
визнати за ним право власності на
нежитлове приміщення першого поверху
площею 18,7 кв.м., розташованого за
адресою АДРЕСА_1 Також просив визнати
незаконними та скасувати п. 3.46
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради за
№2460, від 05 жовтня 2006 року, в частині
видачі ордеру на зайняття житлового
приміщення на ім'я ОСОБА_3. Визнати
недійсним ордер на службове приміщення
житлове приміщення №1378, від 12.10.2006 року,
адресованого КП «ДЕЗ «Арнатутський» на
користь слюсаря-сантехніка ОСОБА_3

Свої вимоги, з посиланням на ст. 344 ЦК
України, обґрунтовував тим, що він, що
він 10.12.1999 року, на підставі договору
купівлі-продажу придбав у громадянина
ОСОБА_5 квартиру під АДРЕСА_2 У вартість
вказаної квартири також входило
нежитлове приміщення першого поверху
площею 18,7 м.кв., яке із 18.04.1975 року
перебувало у користуванні родини
продавця. Після придбання квартири, він
та його родина з 1999 року, почали
користуватися зазначеним приміщенням
як своїм.

Рішенням Приморського районного суду
міста Одеси від 19.03.2013 року позовні
вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
Приморського районного суду міста
Одеси від 19.03.2013 року скасувати та
постановити нове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення норм
процесуального права та не правильне
застосування матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
рішення в межах позовної заяви та
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення районного
суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того що позивач
заволодів спірним не житловим
приміщенням, придбавши у власність
квартиру у осіб, яким дане приміщення
було передано компетентним на той час
органом в безстрокове користування, як
підсобне приміщення до кв. АДРЕСА_2,
власником якої на законних підставах
із 1999 року став позивач ОСОБА_2 Вище
зазначена обставина на думку районного
суду, свідчить про факт добросовісного
заволодіння позивачем спірним
приміщенням на час виникнення спору
понад 30 років.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
обставинами, які мають значення та які
повинен довести саме позивач (ч.1 ст. 60
ЦПК України), є: зокрема об'єкт
володіння, добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є
незаконним володільцем, про що
зазначено в ч. 1 ст. 344 України (особа
заволоділа чужим майном). Право
власності на стороні володільця за
давністю виникає поза волею та
незалежно від волі колишнього
власника. При цьому добросовісне
володіння означає, що особа не знала і
не повинна була знати, що володіє річчю
незаконно.

Позов про право власті з давністю
володіння не може пред'явити законний
володілець або особа, яка володіє
майном за волею власника і завжди
знала, хто ж її власником. Тобто,
виключено набуття права власності на
майно, яке знаходиться у володінні
власника і ніколи не вибувало з його
володіння.

Наведенні положення закону суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення залишив
поза увагою та враховуючи що позивач
вказував, що спірне майно він
використовував на підставі договору
про користуванням приміщенням
укладеним між позивачем та начальником
Дільниці №2 КП «ДЕЗ Арнаутський» (а.с.10),
тобто мав право користуватися з 01.04.2004
року, помилково застосував до спірних
правовідносин ст. 344 ЦК України та
задовольнив позов за відсутністю для
того підстав, визначених законом як
обов'язкових.

Окрім того відповідно п. 8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України
встановлено, що правила статті 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004
року, норми ст. 344 ЦК поширюються на
правовідносини, що виникли з 1 січня 2001
року, а отже визнати право власності за
набувальною давністю суд може не
раніше 1 січня 2001 року.

Судом також встановлено, що відповідно
до п.3.46 Розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради № 2460 від 05.10.2006 року, було
вирішено, передати під службову та
вважати службовою житлову площу КП
«ДЕЗ «Арнаутське», ізольовану квартиру
АДРЕСА_1 з видачею службового ордеру
ОСОБА_3, одинокому, слюсарю-сантехнику
дільниці № 2, враховуючи клопотання
вищезазначеного підприємства, за вих.
№085 від 27.07.2006 року, згідно до ст.118 ЖК
України та враховуючи розпорядження
рай адміністрації № 175 від 02.02.2006 року
«Про розподіл житлової площі
звільняючого житлового фонду
Приморського району на 2006 рік».

На підставі даного розпорядження,
ОСОБА_3 було видано ордер на службове
приміщення № 1378 Серія ПР від 12 жовтня
2006 року на заняття службового жилого
приміщення жилою площею 11,43 кв.м., що
складається з 1 кімнати в ізольованій
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Про те, що дане приміщення було та є
ізольованим житловим приміщенням
свідчить також Журнал внутрішніх
обмірів і підрахунків площі приміщень
будівель літ. А, Б по вул. Інститутській
(нині Гімназична) будинок № 17,
відповідно до якого існує ізольована
квартира під номером «13-а».

Відповідно до норм ДБН В.2.2-15.2005, житлове
приміщення - це опалювальне приміщення
розташоване у наземному поверсі,
призначене для цілорічного проживання
і яке відповідає санітарно-гігієнічним
вимогам щодо мікроклімату і
повітряного середовища, природного
освітлення, допустимих рівнів
нормованих параметрів щодо шуму,
вібрації, ультразвуку та інфразвуку,
електричних та електромагнітних полів
і іонізованого випромінювання.

Відповідно акту комісії, складеного
начальником дільниці № 10 КП ЖКС
«Фонтанський» та майстрами дільниці №
10, за адресою: АДРЕСА_1, що в житловій
кімнаті, стелі виконані із
декоративної шпаклівки, підлога залита
цементною стяжкою та вкриті
лінолеумом, на стелі гіпсокартон
окрашений водоемульсійною краскою. В
санвузлі та стінах та стелі
встановлені керамічна плитка, замінені
каналізаційні та водопровідні труби. В
коридорі підлога із керамічної плитки,
стеля із гіпоскартону, окрашена
водоемульсійною краскою, на кухні
встановлені вхідні дерев'яні двері,
підлога та робота стінки виконані із
керамічної плитки, на стінах
декоративна шпаклівка, замінені
каналізаційні та водопровідні труби.
По всій квартирі проведена заміна
електропроводки. Опалення від
електричних конвекторів, гаряча вода
від електробойлера. Таким чином,
ізольована квартира № 13-а є житловою,
так як відповідає нормам ДБН,
визначеним для житлових приміщень.

Відповідно до ст.118 ЖК України, службові
жилі приміщення призначаються для
заселення громадян, які у зв'язку з
характером їх трудових відносин
повинні проживати за місцем роботи або
поблизу від нього. Жиле приміщення
включається до числа службових
рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів. Під службові
жилі приміщення виділяються, як
правило, окремі квартири.

Як було установлено, ОСОБА_3 є
слюсарем-сантехником в КП «ДЕЗ
«Фонтанський», а тому мав право на
надання йому службового приміщення.

Враховуючи викладене, Приморська
районна адміністрація Одеської
міської ради, правомірно ухвалила
оскаржуване розпорядження, так як
квартира АДРЕСА_1 згідно плану, який
існував раніше, є ізольованою
квартирою, що також повністю
підтверджується нормами ДБН для
житлових приміщень.

Таким чином, при постановлені
розпорядження Приморською районною
адміністрацією було дотримано вимог
ст.118 ЖК України.

Стаття 58 ЖК України передбачає, що на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Ордер може бути видано лише
на вільне жиле приміщення.

Частина 1 ст.122 ЖК України передбачає, що
на підставі рішення про надання
службового жилого приміщення
виконавчий комітет районної, міської,
районної в мсті Ради народних
депутатів видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення у надане
службове жиле приміщення.

Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради, відповідно до
положень ст.ст.58, 122 ЖК України,
правомірно на підставі законного
розпорядження № 2460 від 05 жовтня 2006
року, видала мені ордер на зайняття
службового житлового приміщення.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
стосовно визнання не законним
розпорядження та визнання недійсним
ордеру на житлове приміщення.

Враховуючи встановленні
обставини, зазначенні норми, колегія
суддів дійшла висновку, що позов
задоволенню не підлягає в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315, 319
ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду міста Одеси від 19.03.2013 року -
скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Одеської міської ради, Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, комунального
підприємства «Житлово-комунальний
сервіс «Фонтанський», ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4, про визнання права
власності на житлове приміщення,
визнання не законним розпорядження та
визнання недійсним ордеру на житлове
приміщення відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
Ю.І.Кравець

Судді:
О.Г.Журавльов

К.П.Мартинова