Справа № 545/3160/14-ц
Провадження № 2/545/1344/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участю секретаря Блажієвської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про поділ майна подружжя, що є
спільною сумісною власністю, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до Полтавського
районного суду з позовом про поділ
майна подружжя, що є спільною сумісною
власністю, в обґрунтування своїх вимог
зазначила, що з 05.09.1998р. позивач та
відповідач перебували у шлюбі, який
зареєстрований Центральним відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції,за актовим записом 1434.

Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.Шлюбно-сімейні відносини
погіршились, подружжя проживає окремо.
Подано позов №545/1647/14ц до Полтавського
районного суду про розірвання шлюбу.

Домовленості про добровільний поділ
майна, що є спільною сумісною
власністю, між позивачем та
відповідачем не досягнуто, що і стало
підставою для звернення до суд із даним
позовом.

Просила суд поділити житловий будинок
з надвірними будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
є об'єктом спільної сумісної власності
позивача та відповідача, виділити в
натурі, визначивши частки кожного в
праві на майно рівними.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
та просили їх задовольнити, надавши
пояснення аналогічно викладеному в
позовній заяві.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечили та просили суд відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
тому, що житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 був
придбаний за кошти, які були отримані
ним від продажу квартири, яка була
подаровано йому, матір'ю - ОСОБА_5 і не
може бути предметом спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1, так як є
особистою власністю ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні
підтвердила, що подарувала сину
квартиру, яку він продав і за виручені
кошти придбав будинок.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, відповідача та його
представника які проти позову
заперечили, покази свідка, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи, ч. 1 ст. 57
ЦПК України,

Відповідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України,
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 05.09.1998р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований
шлюб у Центральному відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції,за актовим
записом №1434.Від шлюбу сторони мають
двох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до рішення Полтавського
районного суду від 11.11.2014 р. шлюб між
сторонами розірвано.

Згідно договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округ - ОСОБА_6 від 25.12.2001р., - ОСОБА_5
подарувала своєму синові - ОСОБА_2,
чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_2
(а.с.33).

Відповідно договору купівлі-продажу
від 25.08.2011р., посвідчений приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу - ОСОБА_7, судом
встановлено, що 25.08.2011р., ОСОБА_2 продав,
а ОСОБА_8 купила у нього в особисту
власність квартиру АДРЕСА_2, загальною
площею 62.2кв.м. за ціною 271 003.80 грн., що
еквівалентно за курсом Національного
банку України і становило 34000 доларів
США 00 центів, які продавець отримав від
покупця (а.с.26).

Згідно договору купівлі-продажу від
30.08.2011р., посвідчений приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу - ОСОБА_7, судом
встановлено, що 30.08.2011р., продавець -
ОСОБА_9 продала, а покупець - ОСОБА_2,
прийняв у власність житловий будинок з
господарськими будівлями , який
розташований на земельній ділянці
площею 0.21га. та знаходиться в АДРЕСА_1,
за ціною 204000,00 грн. з яких житловий
будинок за 99400грн., а земельна ділянка
104600.00грн.(а.с.28-29)

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування; 3) майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто; 4) житло,
набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок
його приватизації відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду";

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу та
визнання його не дійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спір про майно, необхідно з'ясувати
джерело та час його придбання.

Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 11 свідчить, що не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто.

За даних обставинах житловий будинок в
АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_2 і
таким що є неподільним, оскільки він
придбаний за його особисті кошти, які
він отримав від продажу подарованої
йому квартири АДРЕСА_2, загальною
площею 62.2кв.м. і яка була продана за
ціною 271 003.00 грн.

В судовому засіданні встановлено факт
того, що будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною
власністю ОСОБА_2 і не є спільною
частковою власністю подружжя.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК
України, Право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, про те, що позов не
обґрунтований, не доведений в судовому
засіданні , тому в його задоволенні
слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10-14, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 292, ЦПК
України, Постановою Пленуму Верховного
суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу та
визнання його не дійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 61, 70,
72 СК України.ст.ст. 328, 392, ЦК України, суд,
-

вирішив:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про поділ майна подружжя , що є спільною
сумісною власністю, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову
накладені ухвалою Полтавського
районного суду від 22 серпня 2014 року, а
саме: заборону про вчинення будь-яких
дій про відчуженню нерухомого майна
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення, якщо рішення
було ухвалено без участі осіб, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Полтавського районного суду
І.С. Кіндяк