Справа №592/9936/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/40/14 Суддя-доповідач -
Криворотенко В. І. Категорія - 41
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
ОСОБА_5

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 14 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Комунальне
підприємство «Сумижитло» Сумської
міської ради, про вселення до житлового
приміщення ,-

в с т
а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася з
позовом, вимоги якого в подальшому
уточнила і просила вселити її в
квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
вона є власником 1/4 частини даної
квартири, проте відповідачі
перешкоджають їй користуватися своєю
власністю.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 14 листопада 2013 року
позов задоволено.

Вселено ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.,
вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідачів посилаючись на
необґрунтованість висновків суду,
порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_6 прийняла в
рахунок погашення боргу за виконавчим
листом № 1-431, виданим 08.10.2002 р.
Ковпаківським районним судом м. Суми,
нереалізоване на прилюдних торгах
нерухоме майно, а саме: 1/4 частину
квартири за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується копіями постанови
старшого державного виконавця ВДВС
Сумського МУЮ Ясенок І.Ю від 10.01.2013 р. та
акту державного виконавця від 10.01.2013 р.
(а.с. 7-10).

Власниками зазначеної квартири є
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які фактично в ній
проживають (а.с. 12-14), а також в квартирі
зареєстровано 3 особи, в тому числі двоє
малолітніх дітей.

Позивачка у визначений законодавством
спосіб зареєструвала право власності
на зазначене нерухоме майно, що
підтверджується копією витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію обтяження від
17.01.2013 р., копією технічного паспорту на
зазначену квартиру, виготовленого
15.02.2013 р., копією свідоцтва державного
нотаріуса від 18.03.2013 р., копією витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
від 18.03.2013 р. (а.с. 11-17).

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції встановив, що відповідачі
чинять перешкоди позивачці в
користуванні та розпорядженні її
власністю, а тому дійшов висновку про
задоволення позову та вселення
позивачки до спірної квартири,
відповідно до ст. 391 ЦК України.

Проте, з даним висновком суду колегія
суддів погодитись не може, зважаючи на
наступне.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Частиною першої статті 316 ЦК України
встановлено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Цими правами власник
розпоряджається на власний розсуд.
Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав ( ст.ст. 317,
319 ЦК України). При цьому згідно зі ст. 346
ЦК України право власності
припиняється, зокрема, в разі
відчуження власником свого майна.

Відповідно до ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Громадяни мають право користуватися
житловим приміщенням у межах норми
житлової площі, але не менше розміру,
який визначається Кабінетом Міністрів
України і Федерацією професійних
спілок України.

Норма житлової площі в Україні, згідно
зі ст. 47 Житлового Кодексу України,
встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на
одну особу.

Норма житлової площі має важливе
значення та покликана задовольнити
житлові потреби громадян. п. 53 Правил
обліку громадян потребуючих
поліпшення житлових умов і надання їм
жилих приміщень, передбачено, що
житлове приміщення надається
громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі
на одну особу, але не менше рівня
середньої забезпеченості громадян
жилою площею в даному населеному
пункті.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Сумської
обласної ради народних депутатів і
обласної ради профспілок № 383 від 26
грудня 1984 року «Про правила обліку
громадян, що потребують поліпшення
житлових умов і надання їм житлових
приміщень в Сумській області» надання
житлової площі проводиться в розмірах
не нижче норми середньої
забезпеченості в населених пунктах
області, яка дорівнює 8 кв.м.

Як вбачається з технічної
характеристики на квартиру АДРЕСА_1,
жила площа останньої 27,5 кв.м. з них 1-ша
кімната 11,6 кв.м., 2-га кімната 15,9 кв.м. В
даній квартирі зареєстровано та
проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_6, разом з
якими проживають їх малолітні діти
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та ОСОБА_3 Таким чином,
в разі вселення позивачки в спірну
квартиру на кожного з проживаючих осіб
буде припадати по 4,5 кв.м. жилої площі.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.50 ЖК
України, при наданні жилих приміщень не
допускається заселення однієї кімнати
особами різної статі, старшими за
дев'ять років, крім подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що
частка квартири, яка належить
позивачці належала раніше сину ОСОБА_3
та брату ОСОБА_4 який був засуджений за
вчинення умисного злочину - вбивство
відносно доньки позивачки. Останній
відбув покарання, мешкає в іншій
місцевості і завдану шкоду в повному
обсязі не відшкодував.

Відповідачі заперечують проти позову
посилаючись на те, що позивачка
намагаючись вселитися в квартиру
переслідує мету помсти та втручання в
їх особисте життя, як близьких родичів
засудженого, а тому пропонували
викупити у позивачки її частку
квартири, проте вона не погоджується.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні
права особа здійснює у межах, наданих
їй договором або актами цивільного
законодавства. При здійснені своїх
прав особа зобов'язана утримуватись
від дій, які могли б порушити права
інших осіб. Не допускаються дії особи,
що вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживанням
правом в інших формах. При здійсненні
цивільних прав особа повинна
додержуватись моральних засад
суспільства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може
відмовити у захисті цивільного права
та інтересу особи в разі порушення нею
положень частин другої - п'ятої статті 13
цього Кодексу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6
підтвердила, що вона житлом
забезпечена, так як проживає з
чоловіком в двокімнатній квартирі по
вул. СКД, 36/95 в м. Суми, наміру проживати
у спірній квартирі не має, проте
можливо свою частку в квартирі надасть
для проживання своєму представнику.

Отже колегія суддів приходить до
висновку, що враховуючи неприязні
відносини між сторонами, вселення
ОСОБА_6 до спірної квартири призведе до
порушення житлових прав всіх осіб, що
проживають у спірній квартирі та буде
суперечити моральним засадам
суспільства, тому рішення місцевого
суду, на підставі ст. 309 ЦПК України,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Відмова у задоволенні позову не
позбавляє позивачку, відповідно до ст.
364 ЦК України, права на одержання від
інших співвласників грошової
компенсації вартості її частки.

У зв'язку з задоволенням апеляційної
скарги понесені ОСОБА_4 судові витрати
у вигляді судового збору в суді
апеляційної інстанції в сумі 114 грн. 70
коп. підлягають відшкодуванню
позивачем.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в
и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 14 листопада 2013 року в даній
справі скасувати і ухвалити нове
рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Комунальне підприємство «Сумижитло»
Сумської міської ради, про вселення до
житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
судовий збір сплачений за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції в
розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -