Категорія 48 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

30 грудня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б.,Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчання,

встановив:

В жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася з даним позовом до Вінницького міського суду. В обґрунтування вимог посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею і з 01.09.2014 року навчається на ІІ курсі денного відділення ВП «Вінницького факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури».

Батько дитини не надає матеріальної допомоги на її утримання, а це потребує значних коштів, адже вартість навчання становить 6800 грн. на рік.Крім того, дочка часто хворіє, що теж потребує додаткових витрат на лікування й ліки.

Вважає, що відповідач повинен і в змозі сплачувати на утримання дитини, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1099 грн. на місяць. Вказана сума розрахована позивачем з врахуванням витрат на навчання, витрат на лікування та профілактику захворювань, а також витрат за користування Інтернетом.

Рішенням Вінницького міського суду від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 29.10.2014 року до закінчення навчання в учбовому закладі - 30.06.2015 року, але не довше досягнення дитиною 23-річного віку. Вирішено питання про стягнення з відповідача судових витрат.

Не погодившись з рішенням сторони - позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 просила рішення змінити в частині розміру аліментів, задовольнивши її вимоги повністю.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому він просить скасувати його та ухвалити нове, яким стягувати аліменти на користь позивача у розмірі 300 грн.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 і представник позивача ОСОБА_8 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг на умовах, викладених у них, і просили задовольнити. Проти вимог апеляційної скарги іншої сторони заперечували і просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника відповідача і відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Із довідки, виданої Київським університетом культури ВП «Вінницький факультет менеджменту і бізнесу КУК» від 27.10.2014 року №194 вбачається, що ОСОБА_6 дійсно навчається на ІІ курсі денного відділення за спеціальністю «Готельне обслуговування галузь «Сфера обслуговування», термін навчання до 30.06.2015 року. ОСОБА_6 навчається на контрактній основі і його вартість становить 6800 грн. на рік, стипендію вона не отримує (а.с.7).

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої дочки суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має мінливі доходи, не має на утриманні інших дітей.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 700 грн. на місяць є поспішним та необґрунтованим.

Судом не прийнято до уваги те, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, однак в меншому, ніж заявлений позивачкою, розмірі, оскільки він ніде не працює і на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має нерегулярний дохід, має на утриманні батьків -пенсіонерів.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_5 не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі -1099 грн. на місяць, який складається із ? прожиткового мінімуму, ? вартості навчання за один місяць, ? вартості оплати за Інтернет, ? витрат на лікування і профілактику захворювань.

Докази, на які посилаються позивач та її представник, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу.

Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що до суми розміру аліментів, заявленого позивачкою входять не лише витрати, пов'язані із навчанням, а й додаткові витрати на дитину (лікування та профілактика захворювань, витрати на користування мережею інтернет тощо).

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Із аналізу даної норми права вбачається, що правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину передбачений статтею 185 СК України, яка поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків по утриманню неповнолітніх дітей і правила цієї статті не можуть бути розповсюджені на дані правовідносини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 300 грн. на місяць.

Порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Тому рішення суду відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Вінниця, аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 (триста) гривень щомісячно з індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 29.10.2014 року та до закінчення навчання 30.06.2015 року, але не довше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Войтко Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.