Справа № 450/4150/13 Головуючий у 1
інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/7254/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів:
Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю
секретаря Іванової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 29 травня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства (ПАТ)
«Комерційний банк (КБ) «Надра» до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

встановила:

Рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
29 травня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з відповідачів в
користь позивача заборгованість за
кредитним договором №198/МБ-ЦВ від 5
жовтня 2007 року в розмірі 38 905,02 доларів
США (що еквівалентно в національній
валюті згідно курсу НБУ станом на 29
травня 2014 року 455 188,73 грн.) та 61 445,15 грн.
штрафних санкцій. Проведено розподіл
судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 -ОСОБА_3 Апелянт просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову за
безпідставністю вимог. Посилається на
те, що рішення не ґрунтується на
вимогах закону, ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Зазначає, що дійсно між
відповідачем та банком було укладено
кредитний договір, згідно якого
позивач надав кошти в сумі 30 000 грн., а не
30 000 доларів США. Вказує, що згідно
здійснених проплат за кредитним
договором відповідачем погашено
заборгованість в сумі 78 728,17 грн. Вважає,
що позичальник повністю виконав
зобов'язання за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню. Згідно з ч. 1 ст.
64 цього Кодексу письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Встановлено, що 5 жовтня 2007 року між ВАТ
КБ «Надра» правонаступником якого є
ПАТ КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_2
укладено кредитний договір № 198/МБ-ЦВ.
При дослідженні цього кредитного
договору судом встановлено, що згідно
п. 1.1-1.3 договору, банк надає
позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у
сумі 30 000 грн. на споживчі потреби з
терміном погашення до 5 жовтня 2012 року,
зі сплатою відсоткової ставки у
розмірі 14,4 % річних. Цього ж дня для
забезпечення гарантування виконання
позичальником ОСОБА_2 умов кредитного
договору, між банком та ОСОБА_4 укладено
договір поруки відповідно до умов
якого, поручитель та позичальник
відповідають як солідарні боржники
перед банком за невиконанням ОСОБА_2
взятих на себе зобов'язань щодо
повернення кредитних коштів та
відсотків за користування такими, а
також по штрафних санкціях.

Суд першої інстанції, виходячи з
аналізу матеріалів цивільної справи та
дослідження доказів у справі у їх
сукупності, прийшов до переконання, що
обставини, на які посилається позивач у
позовній заяві, як на підстави для
задоволення заявлених ним позовних
вимог, знайшли своє підтвердження у
наданих суду доказах та матеріалах
справи.

Відповідно до п. 5 ст. З ЦК України,
однією з загальних засад цивільного
судочинства є судовий захист
цивільного права та інтересу. Згідно
ст. 129 Конституції України однією з
основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Частиною1 ст. 11 ЦПК
України визначено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

На підтвердження доводів про надання
кредитних коштів у сумі 30 000 доларів
США, позивачем надано докази, які
дослідженні судом, а саме :

- заяву NL-1 від 5 жовтня 2007 року про
видачу готівки в розмірі 30 000 доларів
США , в якій в графі одержувача
міститься підпис ОСОБА_2, факт
належності цього підпису ОСОБА_2
сторонами не оспорюється;

- договір поруки від 5 жовтня 2007 року,
укладений між банком та ОСОБА_4, згідно
п. 11.1. якого остання поручилася за
належне виконання позичальником
ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором № 198/МБ-ЦВ від 5
жовтня 2007 року перед кредитором на суму
30 000 доларів США, а у разі невиконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань, повернути вищевказану
суму, з відсотками за користування
кредитними коштами та штрафними
санкціями;

- додаток № 1 до кредитного договору,
графік повернення та сплати відсотків,
в якому зазначено щомісячна сплата по
відсотках і тілу кредиту в розмірі 708,00
доларів США, що відповідно до п. 4.1.1
кредитного договору є невід'ємною
частиною кредитного договору. Факт
ознайомленням з графіком повернення
коштів та сплати відсотків, а також
відповідність підпису в графі
позичальник сторонами не оспорюється.

Досліджуючи розрахунок
заборгованості за кредитним договором
№ 198/МБ-ЦВ від 5 жовтня 2007 року, судом
встановлено, що протягом періоду від 5
листопада 2007 року до 19 травня 2009 року
позичальником ОСОБА_2 належним чином
виконувались взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором та
щомісячно погашалась заборгованість у
розмірі 708 доларів США.

На виконання п.3.1. кредитного
договору для забезпечення виконання
зобов'язань укладено договір застави
товарів в обігу майнового поручителя,
предметом якого є забезпечення
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором №
198/МБ-ЦВ від 5 жовтня 2007 року щодо
повернення до 5 жовтня 2012 року
кредитних коштів у сумі 30 000 доларів
США, сплати відсотків за користування
кредитними коштами та неустойки.

Відповідно до ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що при укладенні
кредитного договору сторонами
досягнуто згоди, щодо усіх істотних
умов договору, що сторонами не
заперечується. Згода на отримання
кредитних коштів у іноземній валюті в
сумі 30 000 доларів США, тим самим
визнання позичальником ОСОБА_2
істотної умови договору, щодо предмету
договору, беззаперечно стверджується,
фактом отримання ним коштів у сумі 30 000
доларів США відповідно до заяви про
видачу готівки NL-1 від 5 жовтня 2007 року.

Судом мотивовано не взято до уваги
доводи представника відповідача
ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про надання
кредитних коштів у сумі 30 000 грн., а не 30
000 доларів США. На підставі аналізу
наявних доказів суд прийшов до вірного
висновку про доведеність перед судом
факту надання відповідачу ОСОБА_2
кредитних коштів за кредитним
договором № 198/МБ-ЦВ від 5 жовтня 2007 року
у сумі 30 000 доларів США, що об'єктивно
стверджується наданими по справі
доказами.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК
України за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредити і сплатити проценти, визначені
у договорі.

Згідно зі ст.ст. 525,526,553,554,555,629 цього
Кодексу за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, поручитель і
боржник відповідають перед кредитором
як солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
відповідальність. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається. Зобов'язання має
виконуватись належним чином. Статтею 610
ЦК України визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до умов кредитного договору
(п. 4.1.4.) у випадку виникнення у
позичальника прострочення сплати
відсотків за користування кредитом
згідно з графіком за будь-який період, а
також у випадку порушення
заставодавцем будь-якої умови
договору; банк має право достроково
витребувати наданий позичальнику
кредит в тому числі звернення
стягнення на заставлене майно. Про
дострокове затребування кредиту банк
письмово сповіщає позичальника. Згідно
з п.9.1. кредитного договору, у разі
порушення позичальником строків
сплати відсотків за користування
кредитом, позичальник зобов'язаний
сплатити на користь банку пеню, в
розмірі 0,5% від суми прострочених
зобов'язань за кожен день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня. Пунктом 9.2. вказаного
вище договору передбачено, що за
порушення строків повернення кредиту
та/чи сплати відсотків за користування
таким, позичальник сплачує банку штраф
у розмірі 5% від суми заборгованості по
поверненню кредиту та /чи сплати
відсотків, вказаних у графіку і
визначених на дату прострочення.

Судом встановлено, що у зв'язку з
невиконанням позичальником ОСОБА_2
взятих на себе зобов'язань по
поверненню кредитних коштів, станом на
23 травня 2014 року у нього виникла
заборгованість у розмірі 38 905,02 доларів
США, та 61 445,15 грн., з яких : 22 675,41 доларів
США - заборгованість по тілу кредиту; 16
229,61 доларів США - заборгованість по
відсотках; 45 091,27 грн. - пеня ; 16 353,88 грн.
штраф відповідно до п. 9.3 кредитного
договору.

У зв'язку з невиконанням позичальником
взятих на себе зобов'язань по
поверненню кредитних коштів, у
відповідності до умов договору поруки
від 5 жовтня 2007 року банк звернувся до
поручителя з повідомлення про
невиконання позичальником умов
договору та вимогою про погашення
заборгованості, однак відповідач
ОСОБА_4 на таке звернення не
відреагувала.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення ухвалене судом на підставі
наявних у справі доказів, оцінених
судом належним чином кожного окремо на
їх достовірність, допустимість та
достатність, взаємний зв'язок у
сукупності; встановлених судом
обставини.

При встановленні зазначених обставин
судом першої інстанції не було
порушено норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам закону та
обставинам справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних по
справі доказів.

З висновками суду слід погодитися,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду. Підстави
для скасування рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області відсутні, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 29 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: