Справа № 372/4316/13-ц Головуючий у І
інстанції Проць Т.В.Провадження №
22-ц/780/127/14 Доповідач у 2 інстанції
ІгнатченкоКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 28 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
пені та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
стягнути з відповідача на свою користь
197 358 грн. пені та 3 000 грн. моральної
шкоди за порушення умов договору про
виготовлення та встановлення кухонних
меблів.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначила, що 15 листопада 2012 року між
нею та відповідачем був укладений
договір на виготовлення та
встановлення кухонних меблів, в якому
зокрема вони визначили вартість робіт,
що складає 25 400 грн., та строк його
виконання до 25 грудня 2012 року. Додатком
до договору являється ескіз меблів з
узгодженням матеріалу, кольору та
фасадів меблів. Не зважаючи на
узгодження істотних умов договору,
внесення позивачем авансового платежу,
відповідач не виконав належним чином
свої зобов'язання за договором і
доставив складові меблів лише 4 лютого
2013 року. При цьому вказані меблі
виявились неналежної якості, про що
відповідачу було висунуто претензію,
однак недоліки меблів не усунуто і на
даний час, що позбавляє можливості
позивача в повній мірі їх
використовувати.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 28 жовтня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1270 грн. пені за
прострочення виконання договору від 15
листопада 2012 року та вирішено питання
про розподіл судових витрат. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
стягнувши з відповідача на її користь
суму пені в розмірі 210 312 грн. та
моральної шкоди - 3000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить задовольнити частково,
рішення суду в частині стягнення пені
скасувати та ухвалити нове з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
15 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ФОП
ОСОБА_2 укладено договір, за яким
замовник замовляє, виконавець бере на
себе зобов'язання на поставку меблів: 1.
кухня індивідуально, 2. столешниця в
спальню.

Пунктом 2.2 договору визначено, що
вартість меблів в даному випадку
складає 25 400 грн.

Згідно п. 3.1 договору виконавець бере на
себе зобов'язання виготовити меблі
згідно їхнього екскізу узгодженим із
замовником і завіреним підписами
сторін, який прикріплений до договору.

За умовами п. 3.2 договору виконавець
зобов'язується виконати поставку
виробу (меблів) в строк до 25 грудня 2012
року.

Також зі змісту договору вбачається, що
позивач, на виконання його умов,
сплатила авансовий платіж в сумі 12 500
грн. та 4 лютого 2013 року доплатила ще 7 000
грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконав зобов'язання щодо
виготовлення та встановлення кухонних
меблів у строк, встановлений договором,
тому до стягнення підлягає пеня у
розмірі 5 % від суми договору, а саме 1 270
грн. як це було передбачено умовами
договору.

При цьому суд вважав, що позивачем не
надано належних і допустимих доказів
спричинення діями відповідача
маральної шкоди, визначених ч. 2 ст. 23 ЦК
України.

Проте колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду,
оскільки в частині розміру стягнення
пені вони не ґрунтуються на матеріалах
справи і зроблені в результаті
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та не
заперечувалося сторонами, що в строк до
25 грудня 2012 року відповідач не виконав
взяті не себе зобов'язання щодо
поставки виробу (меблів).

Складові меблів були доставлені ОСОБА_1
4 лютого 2013 року, однак виявилися не
належної якості та не відповідали
специфікації згідно додатку до
договору, що визнавалось відповідачем,
так як останній добровільно забрав у
позивача чотири фасади для усунення
недоліків та зобов'язувався їх
установити в термін до 12 лютого 2013 року,
про що особисто зазначив в примітці до
договору (а.с.9, зворот), та на звороті
ескізу (а.с.10). Також в даних примітках
взяв на себе зобов'язання сплатити пеню
в розмірі 200 грн. в день в разі
несвоєчасного виконання претензії .

В подальшому, а саме 11 лютого 2013 року
ФОП ОСОБА_2 установив фасади на заміну,
хоча фактично недоліки усунуті не були,
про що останнім складена розписка, в
якій він зобов'язувався усунути
дефекти трьох фасадів кухонних меблів
протягом 14 робочих днів.

Заочним рішенням Обухівського
районного суду Київської області від 2
липня 2013 року зобов'язано ОСОБА_2
протягом 14 днів з дня набрання рішення
законної сили усунути дефектні
недоліки по встановленню кухонних
меблів ОСОБА_1

Судовим рішенням чітко встановлено, що
між сторонами виникли спірні
правовідносини щодо неналежного
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань по встановленню кухонних
меблів позивачу, які являються
неукомплектованими і невстановленими
в повному обсязі на час розгляду
справи.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції сторони пояснили, що до цього
часу дефекти не усунуті, зобов'язання
не виконано.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
ставляться звичайно.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін його виконання), то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Отже при вирішенні спору колегію
суддів достовірно встановлено
порушення ФОП ОСОБА_2 зобов'язання щодо
строку поставки та установлення
кухонних меблів, що є підставою для
настання правових наслідків,
передбачених ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

В п. 8.4 договору від 15 листопада 2012 року
сторони визначили, що в разі
несвоєчасного виконання виконавцем
свої зобов'язань по поставці виробу,
останній сплачує замовнику пеню в
розмірі 200 грн. (від суми договору п. 2.2)
за кожен день прострочений (робочий
день) день.

У випадку, якщо суми пені перевищила 5 %
від суми договору п. 2.2, то пеня
виплачується не більше 5 % від цієї суми.

Разом з тим 4 лютого 2013 року ОСОБА_2,
добровільно забравши у ОСОБА_1 чотири
фасади меблів для усунення недоліків,
письмово зазначив в примітці до
договору, та на звороті ескізів кухні,
що у випадку несвоєчасного виконання
зобов'язався він бере на себе
зобов'язання нараховувати та сплатити
пеню в розмірі 200 грн. в день без будь
яких обмежень у відсотковій ставці від
суми договору, про що свідчить розписка
останнього (а.с.9,10).

Тобто сторонами фактично погоджено
новий порядок нарахування пені у
випадку не належного виконання
зобов'язання щодо виготовлення та
встановлення кухонних меблів.

З огляду на це колегія суддів приходить
до висновку, що сума пені повинна
вираховуватися з урахуванням
кількості прострочених днів виконання
зобов'язання з 12 лютого 2013 року по день
ухвалення рішення судом першої
інстанції (258 днів х 200 грн.) та у
підсумку складає 51 600 грн.

У відповідності до положень ст. 551 ЦК
України предметом неустойки може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Розмір неустойки, встановлений
законом, може бути збільшений у
договорі.

Сторони можуть домовитися про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків,
передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Зважаючи на те, що вказаний розмір пені
значно перевищує суму вартості меблів
за договором від 15 листопада 2012 року,
судова колегія, керуючись засадами
розумності та справедливості, вважає
за доцільне зменшити її до 25 400 грн., що
дорівнює вказаній сумі договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України
на вищевказані норми закону і
обставини справи уваги не звернув та
прийшов до помилкового висновку про
стягнення з відповідача пені у розмірі
5 % від суми договору, визначивши її
розмір у 1 270 грн.

За правилами ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, що суд
першої інстанції дійшов до правильного
висновку про безпідставність вимог
позивача щодо відшкодування моральної
шкоди, оскільки вони не доведені та не
підтвердженні доказами в ході розгляду
справи.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову в частині стягнення із ФОП
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за
прострочення виконання договору від 15
листопада 2012 року в сумі 1 270 грн.
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню в частині
стягнення пені, з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача стягуються судові витрати,
понесені позивачем, пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
саме 254 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів,
в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 28 жовтня 2013 року
скасувати в частині стягнення пені та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 400 (двадцять
п'ять тисяч чотириста) грн. за
прострочення виконання зобов'язання за
договором від 15 листопада 2012 року, в
іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору в розмірі 254
(двісті п'ятдесят чотири) грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: