Справа № 463/47/14
Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/4225/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Львівського обласного
осередку Всеукраїнської громадської
організації «Товариство українських
офіцерів» - Вітко А.Б., позивачів:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 23 квітня 2014 року у справі
за позовом Львівського обласного
осередку Всеукраїнської громадської
організації «Товариство українських
офіцерів», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи:
Підберізцівська сільська рада,
Всеукраїнська громадська організація
«Товариство українських офіцерів» про
захист честі, гідності та ділової
репутації, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 23.04.2014 року в задоволенні
позову ЛОО ВГО «Товариство українських
офіцерів», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ЛОО ВГО «Товариство
українських офіцерів» - Вітко А.Б. та
позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

У поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні зазначеного
рішення неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, неправильно
застосовано норми матеріального права
та не дотримано вимог процесуального
права. Вказує, що судом у процесі
розгляду справи не враховано доводів
позивачів щодо того, що ОСОБА_7
звернення до Голови і Ради ВГО
«Товариство українських офіцерів» не
підписував, але був основним
співавтором та ініціатором
розповсюдження недостовірної
інформації, що містилася у ньому, про що
свідчить те, що він долучив до нього
свою заяву на 11 аркушах. Вказують, що
зазначену недостовірну інформацію
довів до відома членів Личаківського
осередку ЛОО ВГО «Товариство
українських офіцерів» саме ОСОБА_7,
який розповсюджуючи такі переслідував
корисливу ціль, а саме отримання 10
земельних ділянок по 0,10 га. Вважають, що
саме зазначені обставини не були
з'ясовані та перевірені судом першої
інстанції, оскільки навіть у поданій
апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказував, що
відомості викладені у зверненні від
28.11.2011 року він вважає об'єктивними та
такими, що відповідають фактичним
обставинам справи та містять у собі
склад злочину. При цьому вказують, що
згадана апеляційна скарга була подана
відповідачем після визнання судом
укладеної під час розгляду справи
мирової угоди з відповідачами ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Зважаючи на вказане, просять рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким їх позов
задовольнити.

В судове засідання учасники процесу не
з'явилися, причин неявки не повідомили,
тому колегія суддів вважає за можливе,
на підставі ст.305 ЦПК України, проводити
розгляд справи у їх відсутності,
враховуючи, що такі належним чином
повідомлялися про час та місце
розгляду справи, клопотань про
відкладення розгляду справи до суду
від них не надходило.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається із змісту оскаржуваного
рішення, підставою для ухвалення
такого було недоведення позивачами
підставності заявленого позову,
відсутність вини відповідача, а відтак,
суд першої інстанції прийшов до
висновку про необґрунтованість позову
ЛОО ВГО «Товариство українських
офіцерів», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6.

Встановлено, що 20.03.2012 року позивачі
звернулися в Личаківський районний суд
м. Львова із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, третя особа:
Підберізцівська сільська рада, ВГО
«Товариство українських офіцерів» про
зобов'язання спростувати поширену
недостовірну інформацію, що ганьблять
та принижують честь і гідність, ділову
репутацію (т.1 а.с.1-9).

Як вбачається із матеріалів справи
підставою для звернення позивачів із
позовом стало звернення 28.10.2011 року
членів Личаківського районного
осередку «Товариства українських
офіцерів» м. Львова до ради ВГО
«Товариства українських офіцерів» із,
недостовірною на думку позивачів,
інформацією щодо діяльності
Львівської обласної організації цього
товариства (т.1 а.с.38).

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 18.07.2013 року визнано мирову
угоду, укладену між позивачами та
відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_10 та
ОСОБА_9. Як вбачається із змісту цієї
мирової угоди, відповідачі ОСОБА_8,
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнали, що відомості,
викладені у зазначеному вище зверненні
від 28.10.2011 року є недостовірними та
помилковими, при цьому спростувавши їх.
Провадження у справі в частині
позовних вимог до зазначених
відповідачів закрито (т.2 а.с.81).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, яка
дублює положення ч.3 ст.10 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до норми ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Абзацами 1, 2 п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про удову практику у справах про
відшкодування маральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що Під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, чинним законодавством
передбачено, що обов'язковими умовами
відшкодування моральної шкоди є:
наявність такої шкоди; протиправність
діяння заподіювача такої шкоди;
наявність причинового зв'язку між
шкодою та протиправними діями і
наявність вини заподіювача.

Обґрунтованість такої позиції колегії
суддів підтверджується і роз'ясненнями
Верховного Суду України, наданими в
абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про
удову практику у справах про
відшкодування маральної (немайнової)
шкоди».

Згідно звернення від 28.10.2011 року членів
Личаківського районного осередку
«Товариства українських офіцерів» м.
Львова до ради ВГО «Товариства
українських офіцерів» відповідач
ОСОБА_7 не був підписантом такого.

Твердження апелянтів про те, що
останній був співавтором та
ініціатором розповсюдження
недостовірної інформації, про що
свідчить те, що він долучив до нього
свою заяву на 11 аркушах, а також те, що
саме ОСОБА_7 довів до відома членів
Личаківського осередку ЛОО ВГО
«Товариство українських офіцерів»
таку інформацію, про що, на їх
переконання, свідчить подана
апеляційна скаргою ОСОБА_7, у якій він
вказував, що відомості викладені у
зверненні від 28.11.2011 року він вважає
об'єктивними та такими, що відповідають
фактичним обставинам справи та містять
у собі склад злочину колегія суддів
відхиляє, оскільки такі обставини
жодними доказами не підтверджуються.

Крім того, будь-які дії відповідача
ОСОБА_7, окрім можливого підписання
звернення від 28.10.2011 року, зокрема згода
із викладеною у такому зверненні
інформацією, підтримка підписантів
такого чи його пояснення та доводи як
сторони у справі не можуть вважатися
поширенням інформації, а лише способом
реалізації його прав, наданих
Цивільним процесуальним кодексом
України. Відтак, реалізація у згаданий
спосіб свої прав ОСОБА_7 виключає склад
цивільного правопорушення, наявність
якого є необхідною для відшкодування
завданої моральної шкоди.

На підставі вищевказаного, колегія
суддів вважає, що позивачами не
доведено факт наявності вини ОСОБА_7 у
заподіяній їм моральній шкоді, а відтак
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано та підставно
вказав ухвалив оскаржуване рішення, з
дотриманням норм процесуального права
на підставі відповідних норм
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги таких
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, на підставі вказаного, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення суду першої інстанції, що
оскаржується слід залишити без змін.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника
Львівського обласного осередку
Всеукраїнської громадської
організації «Товариство українських
офіцерів» - Вітко А.Б., позивачів:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 23 квітня 2014 року у справі
за позовом Львівського обласного
осередку Всеукраїнської громадської
організації «Товариство українських
офіцерів», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи:
Підберізцівська сільська рада,
Всеукраїнська громадська організація
«Товариство українських офіцерів» про
захист честі, гідності та ділової
репутації - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Б.М.Гриновець

Судді:
М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський