Справа №
РІШЕННЯ

Іменем
України

14 січня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарі
Пождема В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, Головне управління
юстиції в м. Києві про визнання
договору купівлі-продажу недійсним у
частині покупця, визнання покупцем за
договором купівлі-продажу та визнання
права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2013 року позивачка
звернулась до суду з даним позовом. В
обгрунтування позовних вимог
зазначила, що 02.09.1999 року придбала
квартиру АДРЕСА_1,загальною площею 70,46
кв.м.

Майже 5 років вона мешкала у
вказаній квартирі, однак, через те, що
будинок знаходився поруч із зупинкою
трамваю та автошляхом, вона постійно
відчувала дискомфорт та недосипання, у
зв»язку із чим була досить
дратівливою. Також ця квартира не
влаштовувала її через велику площу, на
оплату якої вона витрачала кошти та
через те, що до найближчої станції
метро було більше трьої кілометрів.

З початку 2004 року вона розпочала
пошук нової квартири, яка б відповідала
її потребам.

На початку червня 2004 року
позивачка підшукала собі квартиру, що
знаходилася за адресою : АДРЕСА_2 і
особисто домовилася з продавцями щодо
всіх істотних умов договору
купівлі-продажу.

Угоду було заплановано провести в
середині липня 2004 року, оскільки їй
необхідний був час для продажу своєї
квартири. Однак, несподівано для неї,
приблизно 06.06.2004 року зателефонувала
продавець ОСОБА_4 та повідомила, що
вказану квартиру їй необхідно продати
протягом 3-х тижнів, в іншому випадку
продадуть іншим покупцям.

Ця новина для позивачки була
шокуючою, оскільки вона запланувала
відпустку до кінця червня, яку не могла
відкласти та, крім того, вона ще не
продала свою квартиру.

18.06.2004 року вона продала свою
квартиру за допомогою рієлтора, якого
порадив син, оскільки знав про цю
ситуацію.

З сином та продавцями позивачка
домовилася про те, що у договорі
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 буде
формально зазначений син ОСОБА_2, як
покупець і договір буде оформлений на
нього, оскільки вона буде у відпустці.
При цьому відповідач завірив її, що ні
він, ні його дружина не будуть
перешкоджати їй у розпорядженні
квартирою.

Пошук, огляд квартири та всі дії
спрямовані на її купівлю були
проведені особисто позивачкою, також
між нею та продавцями була досягнена
згода щодо вартості квартири. З
врахуванням особистих відносин в сім»ї
сина, він склав розписку та отримав від
позивачки гроші на купівлю квартири.

Позивачка зазначила, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 22.06.2004
року був формально оформлений на
відповідача ОСОБА_2, хоча дійсним
покупцем була вона .

Вважає даний договір
купівлі-продажу удаваним в частині
покупця. Укладений з метою приховання
справжнього покупця квартири, оскільки
ОСОБА_2 по спірному договору власних
грошей не сплачував, наміру на її
придбання та створення відповідних
юридичних наслідків ніколи не мав і
виступав лише удаваним покупцем.

На підставі вимог ст.ст.215, 217, 235, 655,
392 ЦК України позивачка заявила вимогу
про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2,укладений 22.06.2004 року між
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у
частині покупця та визнання за нею
права власності на квартиру, судові
витрати просила стягнути з
відповідача.

В судове засідання позивачка не
з»явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином. Суд вважає можливим розгляд
справи у відсутності позивачки за
наявності її представника в судовому
засіданні.

Представник позивачки ОСОБА_1
ОСОБА_7.в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
підтвердив обставини, викладені в
позовній заяві. Крім того, пояснив, що
ОСОБА_1 завжди вважала себе власницею
спірної квартири, оскільки особисто її
купувала для себе і була вимушена
відступити від правил, оскільки так
склались обставини. Разом з тим, вона
завжди довіряла сину, проте він
останнім часом хворіє і вона
неодноразово чула, що дружина
відповідача ОСОБА_3 говорила про те, що
вважає спірну квартиру спільною
власністю подружжя. З врахуванням
складних сімейних відносин, позивачка
вважає, що тим самим відповідачі
порушують її права на володіння та
розпорядження власним майном -
квартирою і звернулась до суду з даним
позовом. Також вважає, що строки
позовної давності вона не порушила,
оскільки поки вона не дізналась про
порушення свого права відповідачами
раніше необхідності у зверненні не
було. Представник просив позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з»явився,про день,час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Суд вважає можливим розглядати справу
у відсутності відповідача за наявності
його представника в судовому
засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_8 в судовому засіданні проти
позову заперечував. Вважає, що договір
купівлі-продажу спірної квартири
зареєстрований у БТІ м. Києва, а тому
він є законним. Разом з тим, представник
відповідача підтвердив обставини
купівлі спірної квартири, а саме: що
позивачка бажала самостійно за власні
кошти придбати квартиру, оскільки
попередня була для неї незручною,
позивачка сама знайшла цю квартиру і
домовилася з продавцями з усіх
істотних умов договору
купівлі-продажу. Так сталося, що
продавці передчасно зателефонували
позивачці та повідомили про те, що
бажають продати свою квартиру раніше
ніж вони домовлялися. Вона дуже не
хотіла втрачати цю квартиру, але
повинна була поїхати у відпустку, а
тому відповідач, взявши у неї кошти та
склавши розписку, виступив покупцем
квартири АДРЕСА_2. Представник
відповідача просив в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явилась, про день, час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином,подала суду заяву до
початку судового розгляду про розгляд
справи у її відсутність, проти позову
заперчувала.

Суд вважає можливим розгляд
справи у відсутності третьої особи
ОСОБА_3

Представник третьої особи
Головного управління юстиції в м. Києві
в судове засідання не з»явився,про
день, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. Суд
вважає можливим розглядати справу у
відсутності представник третьої особи.

Суд, вислухавши представників
позивачки та відповідача
ОСОБА_2,дослідивши письмові докази у
справі, встановив наступне.

22.06.2004 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2,загальною площею 45,30 кв м,що
складається з двох кімнат (а.с.21).
Зазначена квартира є спірною.

ОСОБА_1 є матір»ю ОСОБА_2,що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про народження (а.с.14).

З договору купівлі-продажу
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 18.06.2004
року вбачається, що позивачкою дійсно
була продана квартира АДРЕСА_1.
Вартість квартири становить 6786,77 грн
(а.с.15). Дана квартира складається з
трьох кімнат, загальною площею 70,50 кв.м
і належала їй на праві власності
відповідно до договору купівлі-продажу
від 02.09.1999 року(а.с.16).

Зазначені вище письмові докази
підтверджують пояснення позивачки про
те,що вона дійсно мала кошти на купівлю
квартири, мала намір її купити, її
бажання зменшити розмір квартири та
знайти інше місце розташування.

Відповідачем ОСОБА_2 та його
дружинорю третьою особою ОСОБА_3 не
надано суду жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
фінансової можливості купівлі спірної
квартири, та наявності такого наміру.
Крім того, суд приймає до уваги, що
представником відповідача в судовому
засіданні визнано той факт, що
відповідач дійсно придбав спірну
квартиру за гроші матері - позивачки у
справі і для неї, та склав про це
особисто розписку, копія якої
знаходиться на а.с.18. Згідно розписки
відповідачем у позивачки отримано 10500
гривень для купівлі квартири АДРЕСА_2
для позивачки. Намір купувати квартиру
самостійно відповідач в суді не довів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини,на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За вимогами ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин,який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вона
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено,що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді
вчинили,відносини регулюються
правилами щодо правочину,який сторони
насправлі вчинили.

За вимогами ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов»язується
передати майно (товар)у власність
другій стороні (покупцеві),а покупець
приймає або зобов»язуєтьсяприйняти
майно (товар)і сплатити за нього певну
грошову суму.

Враховуючи викладене та оцінюючи
у сукупності зібрані в судовому
засіданні докази, суд вважає, що
договір купівлі-продажу від 22.06.2004 року
є удаваним в частині зазначення
дійсного покупця. Так покупцем
зазначено ОСОБА_2, проте його намір на
настання правових наслідків -
придбання у власність спірної квартири
для себе відсутній, при цьому фактичним
покупцем є ОСОБА_1 Так ОСОБА_2 та
попередні власники спірної квартири
вчинили договір купівлі-продажу, яким
фактично приховано правочин між ОСОБА_1
та цими ж продавцями, а тому відносини,
що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 регулюються правилами щодо
укладення договору купівлі-продажу.
Таким чином, суд приходить до висновку
про набуття ОСОБА_1 права власності на
спірну квартиру на підставі договору
купівлі-продажу від 22.06.2004 року. Суд
вважає позовні вимоги доведеними, а
тому такими,що підлягаютьзадоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до до ст. 88 ЦПК України
з відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 3441,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.15, 16, 71, 203, 215, 216, 217, 235, 655 ЦК України,
ст. ст.ст. 10,15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, п.25
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, Головне управління
юстиції в м. Києві про визнання
договору купівлі-продажу недійсним у
частині покупця, визнання покупцем за
договором купівлі-продажу та визнання
права власності на квартиру
задовольнити.

Визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2, укладений 22.06.2004 року між
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Визнати покупцем за договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2,
укладеним 22.06.2004 року ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1)
право власності на квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 45,30 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 3441,00 (трьох тисяч чотирьохсота
сорок однієї) гривні.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Богдан О.О.