У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Собіна І.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участі представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скагою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 13
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Будівельна
компанія „Авангард" про примусове
виконання умов договору,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 листопада 2014 року ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позову до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Будівельна
компанія „Авангард" (далі - ТОВ „БК
„Авангард" ) про примусове виконання
договору.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач зазначав про порушення
норм процесуального і матеріального
права.

Вважав, що відповідачем не виконуються
оспорювані умови договору, а саме не
виставляються щомісячні рахунки за
спожиті ним послуги. Також відповідач,
порушуючи умови п. 2.10 договору № 7-237 від
16.03.1998 року, намагається стягувати з
нього кошти за експлуатацію всього
гаражного комплексу, однак має право
компенсувати тільки затрати за
експлуатацію закріпленого за ним
гаража-стоянки. Не виконує він й
положення п.2.11 договору, відповідно до
якого плата нараховується щомісячно і
оплачується за окремими рахунками,
наданими відповідачем власнику
гаража-стоянки. Однак він не отримував
рахунків на оплату проведених ним
робіт, пов'язаних з експлуатацією його
стоянки. Відтак вважав, що у нього не
виникало правових підстав,
передбачених договором для
перерахування позивачу будь яких
коштів, а тому нарахування позивачем і
стягнення з нього заборгованості не
ґрунтується на договорі.

З цих підстав рішення Рівненського
міського суду від 13 листопада 2014 року
просив скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які
беруть участь у справі і з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи позивача,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову, суд першої інстанції правильно
виходив з добросовісності виконання
відповідачем умов договору щодо
обслуговування гаража-стоянки, а також
з недоведеності позивачем тих вимог, що
умови договору суперечать чинному
законодавству.

Як убачається, 16 березня 1998 року між
Малим колективним підприємством
"Авангард", правонаступником якого є
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія Авангард", і
позивачем укладено договір №7-237, за
умовами якого виконавець забезпечує
експлуатацію гаражного комплексу, несе
відповідальність за роботу
енергозабезпечення та водопостачання,
каналізації, телефонізації, систем
пожежогасіння, а замовник своєчасно
сплачує кошти за надані послуги і
дотримується всіх вимог з експлуатації
гаражного комплексу. (а.с. 109-109, зв.).

Згідно зі ст. 153 ЦК Української РСР, який
діяв на час виникнення спірних
відносин, договір вважається
укладеним, коли між сторонами в
потрібній у належних випадках формі
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах. Істотними є ті умови договору,
які визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди.

Абзац другий п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України визначає, що щодо
цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності цим Кодексом, його
положення застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

За таких обставин правильним є
посилання суду першої інстанції на
застосування до правовідносин вимог
Глави 63 ЦК України, яка регулює
загальні положення про послуги.

Відповідно до ст.ст. 901-902 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу
особисто. У випадках, встановлених
договором, виконавець має право
покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

1 квітня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія Авангард"
відступило своє право вимоги кредитора
за договором №7-237 від 16.03.1998 року на
користь ТОВ "БК "Авангард", про що
свідчить відповідний договір (а.с. 39-39,
зв.).

Вважаючи, що відповідач не виконує
умови п. 2.11 договору №7-237 від 16.03.1998 року
щодо щомісячного нарахування
виконавцем платежів і їх оплати
замовником за окремими рахунками,
наданими ТОВ "БК "Авангард", у січні 2014
року ОСОБА_1 звернувся з позовом до
відповідача, вимагаючи зобов'язати
його виставити рахунки за кожен місяць,
з якого він прийняв на себе обов'язки і
права кредитора, і в подальшому
виставляти їх для щомісячної оплати.

Повно і правильно з'ясувавши обставини,
що мають значення для справи, та
встановивши, що норми матеріального
права, на застосуванні яких до спірних
відносин наполягає позивач,
застосуванню не підлягають, суд першої
інстанції зробив обґрунтований
висновок про відмову ОСОБА_1 у позові до
ТОВ "БК "Авангард".

Умови договору №7-237 від 16.03.1998 року не
містять положень про конкретну,
усталену величину розміру плати за
послуги, які надаються відповідачем на
користь замовника, з чим останній
погодився при укладенні правочину.

Судом правильно враховано те, що
тарифікація вартості, що закладена в
ціну надання послуг для позивача та
інших власників гаражів-стоянок у
гаражному комплексі по вулиці Євгена
Коновальця, 7, в м. Рівне, є непостійною і
періодично змінюється через те, що ціна
формується на підставі розробленої та
затвердженої ТОВ "БК "Авангард"
калькуляції, яка є загальнодоступною
для учасників договірних відносин.

Покликання ОСОБА_1 про створювані
відповідачем перешкоди в ознайомленні
та отриманні спірних щомісячних
рахунків спростовуються тим, що ці
рахунки знаходяться на прохідній при
в'їзді до гаражного комплексу і не
приховуються від жодного замовника за
договорами, яких налічується 252
відповідно до кількості
гаражів-стоянок.

Оскільки чіткий спосіб і порядок
надання окремих рахунків для сплати
щомісячних платежів договором не
передбачений, тому можливість їх
одержання зазначеним шляхом, тобто на
прохідній при в'їзді до гаражного
комплексу, не порушує суб'єктивних
цивільних прав позивача.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України передбачає
право кожної особи звернутися до суду
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Помимо того, рішенням Рівненського
міського суду від 10 лютого 2014 року та
рішенням Апеляційного суду
Рівненської області від 22 жовтня 2013
року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ
"БК "Авангард" заборгованість за надані
послуги за договором №7-237 від 16.03.1998
року.

Цими рішеннями встановлено час, з якого
боржник не сплачує заборгованість - з
березня 2011 року по листопад 2013 року, а
також необґрунтованість доводів
ОСОБА_1 про відсутність у нього
обов'язку оплатити витрати за
експлуатацію гаража-стоянки в зв'язку з
ненаданням йому ТОВ "БК "Авангард"
будь-яких рахунків, оскільки
відсутність окремих квитанцій на
оплату не позбавляє замовника
зобов'язань здійснювати оплату
відповідно до укладеного договору.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона покликається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних або
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Тому за таких обставин доводи
апеляційної скарги про недодержання
відповідачем оспорюваних умов
договору на увагу не заслуговують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
додержання судом першої інстанції
вимог закону є підставою для залишення
оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: