Справа № 333/2734/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2014р.
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Боровікової
А.І., при секретарі Мікові П.О., за
участю прокурора Бондаренко Е.Л.,
розглянувши у залі суду в м. Запоріжжі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та
піклування в особі Відділу по
Комунарському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради, про
позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивачка звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, вказавши, що
від шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 вона
має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.07.2010 р.
шлюб між сторонами розірвано за
рішенням суду. З березня 2010 р.
відповідач проживає окремо, створив
іншу сім*ю та жодного з покладених
законом на батьків обов*язків по
відношенню до неповнолітньої дитини не
виконує, не бере участі у вихованні
сина. Матеріальну допомогу на
утримання дитини надає лише після
стягнення з нього аліментів за
рішенням суду, а також лише після
звернення позивачки до
правоохоронних органів. Відповідач не
піклується про фізичний і духовний
розвиток сина, коли син хворіє, не
надає допомогу у лікуванні дитини, ні
матеріальної, ні фізичної (не приймає
участі у знаходженні необхідних
лікарів та лікарських препаратів, не
відвідує лікарні, не бере участі у
заходах, які радять лікарі для
поліпшення стану здоров*я дитини, не
цікавиться взагалі її самопочуттям,
тощо); не відвідує сина на дні
народження, не дарує жодного подарунку,
не відвідує сина ні вдома, ні в школі,
відвідував школу лише два рази на
протязі 2010-2011 навчальних років. Дуже
рідкі зустрічі відповідача із сином
у 2010-2011роках наносили сину лише
психологічні травми, син після
поодиноких побачень повертався
подавленим, постійно повторював, що
батька бачити не хоче. Допитаний у
судовому засіданні по цивільній справі
за позовом відповідача ОСОБА_2 до неї
про усунення перешкод побачень з
малолітньою дитиною, що розглядалася у
Комунарському районному суді м.
Запоріжжя, син ОСОБА_3 підтвердив
небажання взагалі спілкуватися з
батьком. Всі питання щодо виховання та
лікування сина вирішуються позивачкою
самостійно, без участі та підтримки з
боку відповідача. Дитина практично
знаходиться на повному утриманні
позивачки та її батьків. Вищезазначене,
вважає позивачка, свідчить про те, що
відповідач самоусунувся від виконання
батьківських обов*язків щодо
виховання сина та його дії у подальшому
будуть істотно суперечити інтересам
дитини, що завдасть істотної
психологічної шкоди останній.

Позивачка просить суд позбавити
батьківських прав відповідача
відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
надала суду пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, просить
суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав у повному
обсязі, суду пояснив, що дійсно у 2010 р.
він залишив сім*ю та створив іншу, у
якій на теперішній час у нього троє
малолітніх дітей. Ця обставина дуже
негативно вплинула на психічний стан
його та позивачки сина ОСОБА_3 який
дуже переживав з того приводу, що
батько залишив сім*ю та створив іншу. У
2010-2011р. він часто бачився з сином,
проводив з ним час, їздив на відпочинок
на море, його дружина позитивно
ставиться до його зустрічів з сином,
останній неодноразово відвідував його
нову сім*ю, отримував подарунки на день
народження. Він в свою чергу відвідував
школу, де навчається син, цікався
шкільними справами дитини. Його
(відповідача) батьки часто
зустрічалися із сином, піклувалися про
його розвиток, дарували подарунки, але
після 2011р. ці зустрічи припинилися
через те, що мати дитини заборонила
останній зустрічатися з ним та його
батьками.

При цьому він неодноразово телефонував
сину з проханням зустрітися, на що син
відповідав, що бачитися з ним не бажає.
Тобто, з 2012 року зустрічи його із
неповнолітнім сином припинилися через
небажання сина з ним зустрічатися та
спілкуватися.

У 2013р. він звернувся до суду із позовом
про усунення перешкод у здійсненні
побачень із сином, але син був
допитаний у судовому засіданні і
пояснив, що не бажає з ним зустрічатися,
після чого він подав до суду заяву про
залишення позову без розгляду,
прийшовши до висновку, що за таких
обставин не варто травмувати сина
психічно. Проте, продовжував
періодично телефонувати синові на
мобільний та питати, чи не бажає син із
ним зустрітися, та кожен раз отримував
відповідь від останнього, що
зустічатися той не бажає. Внаслідок
зазначених обставин він перестав
відвідувати школу, де навчається його
син, також з метою уникнення
психічного травмування дитини. Таке
ставлення сина до нього відбулося
після того, як він зареєстував
офіційно шлюб з другою дружиною, за тих
обставин, що син просив його цього не
робити, а жити із другою дружиною без
реєстрації шлюбу.

При цьому він платить аліменти на
утримання сина, продовжує
телефонувати йому на мобільний з
пропозиціями зустрітися, сподіваючись
на те, що в подальшому син змінить
негативне ставлення до нього.

Просив суд у задоволенні позові
відмовити.

Прокурор вважає недоцільним за
встановленими у суді обставинами
позбавлення відповідача батьківських
прав щодо неповнолітнього сина, просив
суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування проти позову
заперечував, вважає недоцільним
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно неповнолітнього сина,
посилаючись при цьому на висновок
органу опіки та піклування, просив суд
у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
представника третьої особи, свідків,
думку прокурора, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено:

Сторони є батьками неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується Свідоцтвом про
народження останнього, виданого 17.08.1999
р. Відділом реєстрації актів
громадського стану Комунарської
районної адміністрації Запорізької
області, актовий запис № 520.

23.07.2010р. шлюб між сторонами розірвано,
що підтверджується Свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданого
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис № 243.

Як вбачається з пояснень позивачки у
судовому засіданні, відповідач створив
іншу сім*ю та жодного з покладених
законом на батьків обов*язків по
відношенню до неповнолітньої дитини не
виконує, не бере участі у вихованні
сина. Матеріальну допомогу на
утримання дитини надає за рішенням
суду про стягнення аліментів, не
піклується про фізичний і духовний
розвиток сина, не відвідує сина на дні
народження, не дарує жодного подарунку,
не відвідує сина ні вдома, ні в школі,
відвідував школу лише два рази на
протязі 2010-2011 навчальних років. Дуже
рідкі зустрічі відповідача із сином
у 2010-2011роках наносили сину лише
психологічні травми, син після
поодиноких побачень повертався
подавленим, постійно повторював, що
батька бачити не хоче.

Вищезазначене підтвердили допитані у
судовому засіданні свідки з боку
позивачки, а саме її матір ОСОБА_5,
сестра ОСОБА_6 та чоловік сестри
ОСОБА_7.

Згідно Висновку районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Комунарському району, як органу
опіки та піклування, від 24.10.2013р.,
встановлено, що відповідач сплачує
аліменти на утримання дитини,
неодноразово звертався до органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Комунарському району щодо
усунення перешкод у спілкуванні з його
сином ОСОБА_3, які чинила ОСОБА_1 У 2012р.
відповідач звертався з позовом до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя про усунення перешкод у
побаченні із малолітньою дитиною,
ухвалою суду позовну заяву залишено
без розгляду за заявою позивача. ОСОБА_2
заперечує щодо позбавленння його
батьківських прав щодо неповнолітньої
дитини. Враховуючи рішеня комісії з
питань захисту прав дитини та в
інтересах неповнолітньої дитини,
орган опіки та піклування вважає
недоцільним позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2 відносно його
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1

26.10.2011р. Розпорядженням голови
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Комунарському району №
544 за заявою ОСОБА_2 було встановлено
порядок побачення з малолітнім сином
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щосуботи з 8-00
години до 19-00 години, або в будь-який
інший час за домовленістю між батьками.

Відповідач ОСОБА_2 у квітні 2012 р.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про усунення перешкод побачень із
малолітньою дитиною.

Як вбачається із пояснень сторін у
судовому засіданні, під час розгляду у
суді справи за вищезазначеним позовом
відповідача ОСОБА_2, у судовому
засіданні був допитаний неповнолітній
син ОСОБА_3, який заявив, що
зустрічатися з батьком не бажає.

За таких обставин, пояснив суду
відповідач, він був вимушений у
інтересах дитини, з метою усунення
спричинення психічної травми останній,
звернутися до суду із заявою про
залишення позову про усунення
перешкод побачень з малолітньою
дитиною без розгляду, що
підтверджується Ухвалою
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 08.02.2013р. по залишення
вищезазначеного позову без розгляду за
заявою позивача ОСОБА_2

Як вбачається з пояснень у судовому
засіданні свідків з боку відповідача:
його матері ОСОБА_8, теперішньої
дружини ОСОБА_9, відповідач з моменту
залишення колишньої сім*ї на протязі
2010-2011р. зустрічався із сином,
піклувався про стан його здоров*я,
займався вихованням останнього, але у
подальшому через заборону з боку
матері дитини, ці зустрічі припинилися
і на теперішній час на телефонні
дзвінки батька, дитина категорично
відмовляється зустрічатися з
останнім.

Як вбачається з довідки Управління
Служби безпеки України в Запорізькій
області від 05.07.2012р., ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. знаходиться на
диспансерному обліку у поліклінніці
ВМС ВМУ СБ України в Управлінні СБУ в
Запорізькій області з 2004р. по час
надання довідки, щорічно проходив
поглиблений медичний догляд до 2011р.,
звертався за медичною допомогою в
поликлініку по листопад 2011р., у 2008-2009р.
отримував санаторно-курортне
лікування.

Проти тієї обставини, що за рішенням
суду з відповідача на користь
позивачки стягнуто аліменти на
утримання дитини у розмірі 1/5 части з
його заробітку на утримання
неповнолітнього сина, позивачка не
заперечувала, пояснивши суду, що
отримує аліменти з відповідача на
утримання дитин.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу
України батько може бути позбавлений
судом батьківських прав, якщо він
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Дослідивши вищезазначені докази, суд
приходить до висновку, що відповідач
не ухиляється від матеоріального
утримання дитини, за рішенням суду
сплачує аліменти на користь позивачки,
приділяв увагу вихованню сина до 2011р.,
після чого, як вбачається з пояснень
останнього, мали місце перешкоди у
здійсненні побачень з дитиною, за
усуненням яких він звертався до суду з
відповідним позовом, до органу опіки та
піклування райадміністрації з заявою
про встановлення порядку побачень з
малолітнім сином, що свідчить на думку
суду про прагнення відповідача брати у
часть у вихованні сина. Відповідач
телефонує останньому по теперішній час
з метою зустрічів, але його зустрічі
із сном не відбуваються через
небажання дитини бачитися з батьком, на
зустрічах відповідач не наполягає з
метою усунення негативного психічного
впливу на неповнолітнього сина, який
важко переживає залишення батьком
сім*ї та утворення нової, а за таких
обставин суд вважає, що відсутнє з боку
позивача ухилення останнього від
виконання своїх батьківських
обов*язків по вихованню сина.

За встановлених судом обставинах
позовні вимоги про позбавлення
батьківських прав не підлягають
задоволенню за недоведеністю.

Керуючись ст. 164 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

На рішення суду протягом десяти днів з
дня його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.
Запоріжжя.

Суддя
А.І. Боровікова