Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/6633/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, третя особа -
Відділ державної виконавчої служби
Коростенського міськрайонного
управління юстиції, про звільнення
заставленого майна з-під арешту, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 31 жовтня 2014
року, -

в с т а н о
в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
(надалі - Банк) звернувся до суду з даним
позовом.

Зазначав, що 26.12.2007 року між ним та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № МК - 118-07, за умовами
якого ОСОБА_1 було надано кошти в сумі 100
000 доларів США з кінцевим терміном
повернення 25.12.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором з відповідачем
ОСОБА_1 25.12.2007 року було укладено
договір іпотеки. Згідно даного
договору ОСОБА_1 надала в іпотеку
належне їй на праві власності майно, а
саме: приміщення салону - магазину, який
розташований за адресою: м. Коростень,
вул. С.Ванцетті, буд. 5/47. Вартість
предмету іпотеки складає 636 300 грн.

05.10.2009 року, 29.09.2010 року та 13.12.2011 року
відділом державної виконавчої служби
Коростенського міськрайонного
управління юстиції Житомирської
області було накладено арешти на все
майно ОСОБА_1, в тому числі і на предмет
договору іпотеки - нежиле приміщення
салону магазинку, який розташований за
адресою: м. Коростень, вул. С.Ванцетті,
буд. 5/47.

В даний час ОСОБА_1 та Банк прийшли до
згоди щодо позасудового врегулювання
питання стосовно погашення
заборгованості за кредитним договором
шляхом добровільної реалізації
предмету іпотеки. Так як право Банку на
реалізацію є пріоритетним, то вважає,
що арешт та заборона відчуження такого
майна є неправомірними та такими, що
порушують права Банку як
заставодержателя.

За наведених обставин позивач просив
звільнити з-під арешту предмет іпотеки
- нежиле приміщення салону - магазину,
який розташований за адресою: м.
Коростень, вул. С.Ванцетті, буд. 5/47 та
належить на праві власності ОСОБА_1,
накладений постановами відділу
державної виконавчої служби
Коростенського міськрайонного
управління юстиції 05.10.2009 року, 29.09.2010
року та 13.12.2011 року.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав
апеляційну скаргу. Посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Зокрема зазначає, що Банк як
іпотекодержатель, має переважне право
задоволення своїх вимог за рахунок
спірного майна перед іншими
стягувачами, а накладення арешту на
предмет іпотеки перешкоджає його
реалізації.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів визнає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № МК-118-07, за
яким останній надано кредит у розмірі
100 тисяч доларів США на строк до 22
грудня 2017 року.(а.с.12-17).

На забезпечення виконання кредитного
договору 25 грудня 2007 року між Банком
(іпотекодержателем) та ОСОБА_1
(іпотекодавцем) був укладений
нотаріально посвідчений договір
іпотеки, за яким передано в іпотеку
Банку нежиле приміщення
салону-магазину, що знаходиться за
адресою: Житомирська область, м.
Коростень, вул. Сакко і Ванцетті, буд.
5/47. (а.с.8-11).

Постановою відділу державної
виконавчої служби Коростенського
міськрайонного управління юстиції
Житомирської області від 05.10.2009 року,
винесеної на підставі ухвали
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська, а також
постановами від 29.09.2010 року та 13.12.2011
року у зв'язку з виконанням судових
рішень накладено арешти на все майно
ОСОБА_1, в тому числі і на предмет
договору іпотеки - нежиле приміщення
салону магазинку, який розташований за
адресою: м. Коростень, вул. С.Ванцетті,
буд. 5/47.

Також суд першої інстанції встановив,
що рішення судів не виконані, виконавче
провадження не завершене, вище
зазначені постанови про накладення
арешту на майно не оскаржувались.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору-заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, незалежно від
майнового стану боржника, і наявності у
нього заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» пріоритет
зареєстрованих обтяжень визначається
у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне право
на звернення стягнення на предмет
обтяження.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ч. 3 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Проте Банк, звертаючись до суду з
позовом про звільнення заставленого
майна з-під арешту, не надав доказів про
наявність та розмір заборгованості за
кредитним договором перед ним у ОСОБА_1,
а також про наявність судових рішень
про стягнення такої заборгованості, як
і не надав доказів чи не перевищує
вартість предмета застави (іпотеки)
розміру заборгованості ОСОБА_1
(боржника) Банку (заставодержателю).

Тобто, матеріалами справи не доведено,
що стягнення на заставлене майно
боржника ОСОБА_1 для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, не може бути
звернуто.

Відтак, вимога про звільнення
заставленого майна з - під арешту не
грунтується на вимогах закону.

Разом з тим, за змістом ст.60 Закону
України „Про виконавче провадження"
слідує, що у випадку незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
боржника знімається державним
виконавцем за відповідним рішенням
суду або за постановою начальника
відповідного підрозділу державної
виконавчої служби у передбачених цією
ж статтею випадках.

З матеріалів справи вбачається, що
позов про звільнення заставленого
майна з-під арешту Банк пред'явив до
ОСОБА_1, яка є заставодавцем. Вимог до
Відділу державної виконавчої служби
Коростенського міськрайонного
управління юстиції, постановами якого
накладено арешт на предмет іпотеки, не
заявлено.

Клопотань про заміну відповідача або
залучення до участі у справі іншу особу
як співвідповідача позивач відповідно
до ст.33 ЦПК України у суді першої
інстанції не заявив.

Відтак суд правильно вважав, що ОСОБА_1
не є єдиним суб'єктом, до якої може бути
заявлена вимога про звільнення
заставленого майна з - під арешту.

З огляду на вище наведене суд першої
інстанції обгрунтовано відмовив Банку
у позові.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до обгрунтування позову,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, є необгрунтованими та
такими, що не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права
і порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 31 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий Судді