Справа № 450/1809/08 Головуючий у 1
інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/7268/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів
Тропак О.В., Федоришина А.В.
з участю секретаря Іванової О.О.

з
участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
підприємства (ПП) «МІВОНА» на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 6 листопада 2008
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про спонукання до
вчинення дій,-

в с т а н о в и л а:

10 жовтня 2008 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом про зобов'язання відповідача -
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» зареєструвати за
нею (позивачем) право власності на
об'єкт нерухомості - трьохповерхову
споруду адміністративного корпусу з
процентом готовності 49 на АДРЕСА_1 на
території Пасіки-Зубрицької сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 14 червня 2004 року, та
видати витяг про реєстрацію права
власності. В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 14 червня 2004 року
приватним нотаріусом Львівського
міською нотаріального округу ОСОБА_5, і
зареєстрованого в реєстрі за №3691, вона
купила у ТзОВ Виробничо-торговельна
компанія «Добре борошно» незавершену
будівництвом трьохповерхову споруду
адміністративного корпусу, з процентом
її готовності 49%, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Згідно вимог
цивільного законодавства та договору,
такий підлягає обов'язковій державній
реєстрації в органі БТІ. Право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації. На її звернення
відповідач безпідставно прийняв
рішення про відмову у реєстрації, чим
порушуються її права власника щодо
здійснення права власності. Просить
позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 6 листопада
2008 року позов задоволено. Ухвалено
Обласному комунальному підприємству
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» зареєструвати
право власності за позивачем ОСОБА_4 на
незакінчений будівництвом об'єкт
нерухомості - трьохповерхову споруду
адміністративного корпусу з процентом
готовності 49%, що розташований у
АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної
ділянки :04:000:0063, та видати витяг
про реєстрацію права власності.

Рішення оскаржило ПП «МІВОНА». У
апеляційній скарзі апелянт просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Зазначає, що вказане рішення не
ґрунтується на вимогах закону,
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції
перевищив свої повноваження,
зобов'язавши відповідача
зареєструвати право власності на
об'єкт незавершеного будівництва за
позивачем, яка до цього об'єкту не має
жодного відношення.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу належить задовольнити, оскільки
суд першої інстанції зробив свої
висновки без належних підстав, справу
вирішено без достатньої перевірки
обґрунтованості позовних вимог та
наданих на їх обґрунтування доказів;
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи,
встановленим на підставі повної і
всебічної перевірки доказів, їх
дослідження і правильної оцінки; тому з
висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести належними
та допустимими доказами ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 58- 61
ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам
не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що відповідно до доданого
до позовної заяви договору
купівлі-продажу від 14 червня 2004 року
Виробничо-торговельна компанія «ДОБРЕ
БОРОШНО» продала, а ОСОБА_4 купила
незавершену в будівництві
трьохповерхову споруду
адміністративного корпусу 49%
готовності, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.3).

17 липня 2007 року ОСОБА_4 звернулася із
заявою до відповідача про реєстрацію
договору купівлі-продажу та видачу
витягу про реєстрацію права власності
(а.с.4).

24 вересня 2007 року реєстратором
прийнято рішення про відмову у
реєстрації договору та видачі витягу
про реєстрацію (а.с.5).

28 листопада 2008 року на підставі
оскаржуваного рішення суду проведено
реєстрацію права власності ОСОБА_4 на
об'єкт незавершеного будівництва
(адміністративний корпус), готовність -
49%, адреса об'єкта: АДРЕСА_2 (а.с.58-59).

З наданих суду апеляційної інстанції
матеріалів вбачається, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Добре
борошно» купило незавершену
будівництвом трьохповерхову споруду
адміністративного корпусу на АДРЕСА_1,
що стверджується договором
купівлі-продажу від 4 жовтня 2001 року,
укладеним з ПП «Комерційний центр
«Бізнес-Фінанс» (а.с.126-127).

Філією №14 Приватного підприємства
«Нива-В.Ш.» проведено прилюдні торги з
реалізації арештованого майна, що
належало па праві власності Публічному
акціонерному товариству «Автомат», -
нежитлової будівлі загальною площею
2834,3кв.м, що знаходиться за адресою:
м.Львів, вул.Надійна, 23а. Переможцем цих
торгів визнано ПП «МІВОНА», якому після
проведення торгів видано свідоцтво про
право власності від 4 вересня 2013 року.
Цього дня зареєстровано право
власності ПП «МІВОНА» на придбаний на
торгах об'єкт нерухомості.

Об'єкт незавершеного будівництва є
об'єктом з особливим правовим статусом,
оскільки має ряд ознак, за якими він
відрізняється від об'єктів нерухомого
майна, що розташовані на земельній
ділянці. Таким є об'єкт будівництва, на
який видано дозвіл на будівництво,
понесені витрати на його спорудження,
він не прийнятий в експлуатацію
відповідно до законодавства, фактично
не експлуатується внаслідок того, що
перебуває у недобудованому стані, що
визначено у Національному стандарті №
2 «Оцінка нерухомого майна»,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 28.10.2004 № 1442. Такий
об'єкт створюється на довгий період
експлуатації, утворюючи при цьому
єдине ціле із земельною ділянкою.
Будівництво здійснюється на підставі
дозвільних документів, виданих
відповідно до законодавства у сфері
регулювання містобудівної діяльності.
Відсутність можливості використання
об'єкта незавершеного будівництва за
призначенням, задля якого він
будується, не позбавляє особу, яка
здійснює його будівництво, звернутися
за проведенням державної реєстрації
права власності на такий об'єкт.
Відповідно до частини третьої статті 331
ЦК України до завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
дозволу на виконання будівельних
робіт, а також документів, що містять
опис об'єкта незавершеного
будівництва. Після проведення
державної реєстрації права власності
на об'єкт незавершеного будівництва,
такий об'єкт набуває цивільну
оборотоздатність, що полягає у
вільному відчуженні такого об'єкта або
переході його від однієї особи до
іншої.

У разі здійснення наступних операцій з
об'єктом незавершеного будівництва,
новий власник такого об'єкта стає новим
замовником подальшого здійснення
будівництва. Для проведення державної
реєстрації права власності на такий
об'єкт, новий власник подає документи,
що визначені ЦК України та Тимчасовим
положенням про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України № 7/5 від 7 лютого 2002
року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року
за № 17/6445, який втратив чинність
відповідно до наказу № 1844/5 від 14 грудня
2012 року. На час виникнення спірних
правовідносин порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно в Україні,
що спрямоване на забезпечення визнання
та захисту цих прав, був визначений
вказаним Положенням.

Правочин, за яким переходить право
власності на житлові будинки, будівлі,
споруди, тягне за собою перехід права
на земельну ділянку, на якій
знаходиться відповідне нерухоме майно.
Новий власник будинку (будівлі,
споруди) у зв'язку з цим не звільняється
від необхідності оформлення права на
земельну ділянку.

Відчуження об'єктів нерухомого майна в
період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007
року (під час дії ст. 120 ЗК України в
редакції від 25 жовтня 2001 року) не
тягнуло автоматичного переходу права
власності на земельну ділянку під
будівлями і спорудами. В таких випадках
право власності на земельну ділянку
могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК
України 2001 року на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

У питанні реєстрації об'єктів
незавершеного будівництва виникла
правова колізія. Така полягає у тому, що
загальне законодавство допускає
реєстрацію права власності на
незавершене будівництво, а спеціальне -
визначає механізм реєстрації прав на
об'єкт будівництва і не передбачає
реєстрацію цих прав на об'єкт
незавершеного будівництва.

Для розв'язання правової проблеми
Міністерство юстиції надало
лист-роз'яснення від 10 травня 2006 року №
19-39/1 стосовно порядку державної
реєстрації прав власності на об'єкти
незавершеного будівництва. Згідно з
цим листом в

В бюро технічної інвентаризації слід
подавати дозвіл на виконання
будівельних робіт. Цей документ
видається, зокрема, на підставі
проектної документації, що включає в
себе кошторис будівництва.

Реєстратор у своїх діях керується
виключно чинним законодавством
України, для реєстрації прав власності
на об'єкти незавершеного будівництва,
крім документів визначених Тимчасовим
положенням, необхідно подавати також:

1) державний акт на право власності або
постійного користування земельною
ділянкою, що посвідчує право власності
або постійного користування земельною
ділянкою юридичною чи фізичною особою,
виданий в установленому порядку або
договір оренди земельної ділянки;

2) проектно-кошторисну документацію. У
реєстраційній справі залишаються
копії тих матеріалів
проектно-кошторисної документації, що
є необхідними для ідентифікації
об'єкта незавершеного будівництва та
прийняття реєстратором рішення
про державну реєстрацію об'єкта
незавершеного будівництва, зокрема,
коротка характеристика об'єкта
незавершеного будівництва (будови) та
його склад, відомості про черговість
будівництва та пускові комплекси, а
також перелік будинків та споруд, що
проектуються у складі комплексу. Ця
інформація зазначається у проектній
документації згідно з вимогами ДБН
А.2.2-3-2004 «Проектування. Склад, порядок
розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва», затверджений наказом
Держбуду України від 20 січня 2004 року №
8;

3) дозвіл на виконання будівельних
робіт, виданий в установленому
законодавством порядку;

4) опис об'єкта незавершеного
будівництва складається при
проведенні інвентаризаційних робіт
бюро технічної інвентаризації;

5) документи, які підтверджують
виникнення права власності у особи
на об'єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до п.п.1.3.,1.4. згадуваного
Положення, реєстрацію прав власності
на нерухоме майно здійснюють
комунальні підприємства бюро
технічної інвентаризації. Реєстрація
прав власності на нерухоме майно - це
внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або
припиненням права власності. Пунктом
1.6. передбачено, що реєстрації
підлягають права власності тільки на
об'єкти нерухомого майна, будівництво
яких закінчено та які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку,
за наявності матеріалів технічної
інвентаризації. Для реєстрації
виникнення, існування, припинення прав
власності на нерухоме майно до БТІ
разом із заявою про реєстрацію прав
власності подаються право
встановлювальні документи, а також
інші документи, що передбачені
Положенням (п.2.1.).

Встановлено, що позивач набула
відповідно до договору купівлі-продажу
нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.
Вона звернулася з позовними вимогами
про зобов'язання реєстратора здійснити
реєстрацію нерухомого майна на
підставі цього ж договору за іншою
адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги вона
не уточнювала. Оскаржуваним рішенням
зобов'язано відповідача зареєструвати
право власності за позивачем ОСОБА_4 на
незакінчений будівництвом об'єкт
нерухомості - трьохповерхову споруду
адміністративного корпусу з процентом
готовності 49%, що розташований у
АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної
ділянки :04:000:0063. Вказана у
оскаржуваному рішенні суду адреса
об'єкта нерухомості є відмінною від
адреси, зазначеної у договорі
купівлі-продажу, а також у позовних
вимогах. Належні та допустимі докази
про зміну цієї адреси, у тому числі із
зміною населеного пункту, у якому
знаходиться об'єкт нерухомості, не
надані.

Між позивачем у цій справі та апелянтом
виник спір щодо права власності на
об'єкт нерухомості, який не є
ідентифікованим, вказуються різні
адреси цього об'єкта нерухомості.
Однак, зазначені особи претендують на
одну і ту саму будівлю, що
стверджується матеріалами справи і
цього не заперечують їх представники. У
спорі щодо права власності
відповідачем не може виступати бюро
технічної інвентаризації.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що
представник відповідача позов визнав.
Разом з цим, колегія суддів знаходить,
що судом першої інстанції був
допущений до участі в справі
представник відповідача Макар С.С., хоч
повноваження такої особи на
представництво інтересів відповідача
у справі відсутні; особу цього
представника суд не встановлював.
Окрім того, частиною 4 ст. 174 ЦПК України
визначено, що якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову. Приймати таке
визнання позову у суду першої
інстанції не було підстав.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України
право апеляційного оскарження рішення
суду належить сторонам та іншим особам,
які беруть участь у справі, а також
особам, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів колегія суддів приходить до
висновку, що на підтвердженнях своїх
позовних вимог позивач не надала
належних та допустимих доказів.
Зокрема, вона не надала доказів про
наявність правових підстав для
реєстрації за нею права власності на
об'єкт нерухомості - трьохповерхову
споруду адміністративного корпусу з
процентом готовності 49%, що
розташований у АДРЕСА_2, кадастровий
номер земельної ділянки :04:000:0063.
Відсутність правових підстав для
реєстрації права власності на вказаний
об'єкт виключає і видачу витягу про
реєстрацію такого права.

Відтак, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості. Висновки
суду першої інстанції, викладені у
рішенні, не відповідають обставинам
справи, що полягає у неправильній
оцінці встановлених судом фактичних
обставин і помилковому визначенні
юридичних наслідків цих обставин. Тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313,
ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «МІВОНА» задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 6 листопада
2008 року, - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_4 про зобов'язання
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» зареєструвати
право власності за ОСОБА_4 на
незакінчений будівництвом об'єкт
нерухомості - трьохповерхову споруду
адміністративного корпусу з процентом
готовності 49%, що розташований у
Львівській області, Пустомитівському
районі, на території Пасіки-Зубрицької
сільської ради, на АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу,нотаріально
посвідченого 14 червня 2004 року; та
видачу витягу про реєстрацію права
власності.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: