Провадження № 2/521/148/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

За секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ
спільного майна подружжя, сплату
компенсації, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, поділ спільного
майна подружжя, визнання права
власності -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2, в якій
просить встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
відповідачем з січня 2003 року по 01 липня
2006 року; визнати за нею право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1; визнати
за нею право власності на ? частину
автомобіля «Хюндай Матрікс»,
посилаючись на наступні обставини.

26 грудня 1992 року був укладений шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який був розірваний 12
серпня 2003 року. За час вказаного шлюбу
позивач придбала квартиру АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3
вказаною квартирою позивач володіє.
Після розірвання шлюбу вона почала
проживати з ОСОБА_2. Починаючи з січня
2003 року відповідач проживав без
реєстрації разом із позивачем, в її
квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Так,
починаючи з 2003 року сторони проживали
однією сім'єю, ввели спільне сімейне
господарство.

01 липня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу
народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Проте, сімейне життя між ними не
склалося, шлюб між сторонами розірвано.

Таким чином, починаючи з січня 2003 року
по 01 липня 2006 року сторони проживали у
фактичних шлюбних відносинах, а згодом
зареєстрували шлюб.

На даний час стало відомо, що
відповідач придбав квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто
вона буда придбана у період фактичних
шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
Крім того, вже після реєстрації шлюбу,
сторони на спільні кошти придбали
автомобіль «Хюндай Матрікс», який був
зареєстрований за відповідачем.

ОСОБА_2 надав до суду заперечення на
позов, в якому просив відмовити у
повному обсязі, посилаючись на те, що
знайомство з позивачкою відбулося у
серпні 2000 року, і з травня 2001 року
почали проживати разом, як одна сім'я в
квартирі позивачки, за адресою:
АДРЕСА_3. Вищезазначена квартира для
проживання сім'ї була замала, тож у
жовтні 2001 року вони вирішили придбати
іншу квартиру більшої площі, до того ж
позивач була вагітна. Незабаром вони
продали квартиру на АДРЕСА_3, потім
знайшли і вже спільно, як сім'я,
придбали квартиру АДРЕСА_2. Документи
щодо купівлі-продажу сторони оформили,
як дарчу на ім'я позивача. Гроші на
придбання квартири вони зібрали разом
з позивачкою. За правом спадкування 2001
році батькові відповідача від своїх
батьків дісталася двокімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_2, яку в
серпні 2004 року батько продав.

Знаючи, що відповідачу немає де жити, у
зв'язку із тим, що сторони посварилися
та відповідач пішов, його батьки
віддали йому гроші від продажу
квартири, і у вересні 2004 року він на них
купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Протягом року, з вересня 2004 року по
вересень 2005 року він у своїй квартирі
зробив капітальні ремонтні роботи.
Тому, позивач не має права претендувати
на його житло, оскільки в цей період
часу вони проживали окремо і гроші на
покупку квартири йому дали його батьки,
у фінансових витратах на ремонт вона
також участі не брала, тож ніяких прав
на його квартиру вона не має.

У жовтні 2005 року сторони помирилися, і
почали знову проживати разом за
адресою АДРЕСА_2, а 01 липня 2006 року вони
побралися, а його квартиру на вул.
Середній вирішили здавати в найом, щоб
мати додаток до сімейного бюджету. Під
час спільного проживання у
зареєстрованому шлюбі у сторін
народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 04
липня 2008 року відповідач взяв на своє
ім'я кредит у Дельта банку (у сумі 13050,0
доларів США) для купівлі автомобіля,
під його заставу (кредитний договір №
А01-15000-040708). У лютому 2009 році між
сторонами знову сталася сварка і він,
залишивши усе нажите, взявши лише
особисті речі і обтяжений кредитом
автомобіль, пішов. Деякий час він
проживав у своїй квартирі на вул.
Середній, але з настанням економічної
кризи у зв'язку з зупинкою
підприємства, де він працював, він
лишився без роботи та засобів до
існування.

У нього не стало можливості надалі
виплачувати кредит, тож йому довелося
здавати в оренду свою квартиру, а
самому проживати у друзів. У період з
лютого 2009 року по теперішній час
сторони проживають окремо і не ведуть
спільне господарство, хоча за цей
період він неодноразово намагався
помиритися. Проживаючи окремо
відповідач виплачував кредит за
машину, і сплачував гроші на утримання
дитини (аліменти) у розмірі 1000,0 грн. на
місяць через «Укрсиббанк» (на картку
ОСОБА_1 номер рахунку НОМЕР_2). У березні
2012 року відповідач взяв у борг 4000,0
доларів США під боргову розписку у
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає в
АДРЕСА_9. і позиченими грошима оплатив
кредит у банку (решту суми).

Таким чином, на даний момент у нього є
борг на 4000,0 доларів США. З вересня 2012
року по 12 липня 2013 відповідач проживав
у своїй квартирі. 06 червня 2013 року
Приморським районним судом м. Одеси
шлюб між сторонами був розірваний. У
травні 2013 року ОСОБА_1 прийшла до нього
додому на АДРЕСА_1, влаштувала там
скандал, вибивала двері і вікна, а потім
фарбою розписала всю фасадну стіну
його квартири. Потрапивши в квартиру
ОСОБА_1 непомітно від нього викрала
теку з усіма його документами.

ОСОБА_2 також звертався із заявою до
Порто-франківського ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
про проникнення в його квартиру та
хуліганські дії ОСОБА_1 За цим фактом
дільничний провів з позивачкою
профілактичну бесіду. Намагаючись
припинити нескінченну, майже щоденну
низку скандалів, які відповідачу
влаштовувала ОСОБА_1, приходячи до
нього додому та тероризуючи його, він
змушений був 08 липня 2013 року продати
свою квартиру. Для цього йому довелося
відновлювати заново викрадені у нього
правовстановлюючі документи, що
спричинило йому великі матеріальні
витрати. Тому, ОСОБА_1 не має ніяких прав
ні на його колишню квартиру, ні на його
машину. Натомість, він має право на ?
частину зареєстрованої на її ім'я,
набутої під час їх перебування у
фактичних шлюбних відносинах квартири
АДРЕСА_2. Попри відсутність у позивачки
правових підстав вимагати частку від
його майна, варто казати, що їх сім'я
фактично припинила існування у лютому
2009 року - понад чотири з половиною роки
тому, тож спираючись на норму ст. 257 ЦК
України, відповідач вважає, що
позивачкою пропущений строк позовної
давності.

У наступне судове засідання ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня
2000 року по серпень 2004 року, а також з
жовтня 2005 року по лютий 2009 року;
визнання майна спільно набутим майном
подружжя; визнання права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_2.

Позивачем ОСОБА_1 були уточнені позовні
вимоги та просила встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з відповідачем з
січня 2003 року по 01 липня 2006 року;
зобов'язати відповідача сплатити їй
грошову компенсацію щодо квартири
АДРЕСА_1 внаслідок продажу його об'єкта
спільної сумісної власності у розмірі
74907,0 гривень; визнати за нею право
власності на ? частину автомобіля
«Хюндай Матрікс», зазначивши, 08 липня
2013 року було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, відповідно до якого ОСОБА_2
продав вищевказану квартиру покупцю,
ОСОБА_6 за 149814,0 гривень. Оскільки
квартира є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, тому гроші, які
були отримані відповідачем внаслідок
її продажу, повинні були бути поділені
між ними у рівних долях. Проте,
відповідач не повідомив позивача про
те, що він продав квартиру. Більш того,
матір позивача, ОСОБА_7 позичила їй
гроші для купівлі вищевказаної
квартири. Також ця розписка була
підписана свідком, який був присутній
під час оформлення записки та який може
підтвердити цей факт - ОСОБА_8. Грошова
сума, яку позичила їй її мати, була нею
отримана від Державної судоходної
компанії «Чорноморське морське
пароходство» внаслідок стягнення
заборгованості по заробітній платі зі
рішенням суду.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків: з боку ОСОБА_1 - ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, з боку
ОСОБА_2 - ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
із частковим задоволенням позову
ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2

26 грудня 1992 року був укладений шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який був розірваний 12
серпня 2003 року, про що свідчить
свідоцтво ро розірвання шлюбу серії
НОМЕР_3 від 12 серпня 2003 року, запис № 182.

15 листопада 2001 року ОСОБА_1 придбала
квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується
договором купівлі-продажу № 2001-032 И від
15 листопада 2001 року. Право власності за
нею було зареєстровано в КП «ОМБТІ та
РОН» від 26 листопада 2001 року за № 413 пр.
стр. 176 реєстр. № 412.

За твердженням ОСОБА_1, що також
підтверджується фотографіями, вона
були знайомі з ОСОБА_2 ще під час її
перебування в шлюбі з ОСОБА_3, а з січня
2003 року вони стали проживати однією
сім'єю без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_2 наполягав на тому, що фактичні
шлюбні відносини між сторонами виникли
з вересня 2000 року.

Відповідно п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року н з наступними змінами «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»
встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах на
підставі п. 5 ст. 273 ЦПК може мати місце,
якщо такі відносини виникли до 08. Липня
1944 року і тривали до смерті (пропажі без
вісті на фронті) одного з подружжя,
внаслідок чого шлюб не може бути
зареєстровано в органах реєстрації
актів громадянського стану. В інших
випадках заяви про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах судовому розгляду не
підлягають.

Постановою Пленуму 20 ? 2012 . в п. 20 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним, та поділ майна подружжя»
чітко визначив права фактичного
подружжя, які повинен мати на увазі суд
при розгляді спорів про майно, а саме:
при застосуванні статті 74 СК, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України
слід виходити з того, що ця норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, які притаманні
подружжю.

Оскільки з 26 грудня 1992 року по 12 серпня
2003 року ОСОБА_1 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, то
питання щодо проживання ОСОБА_2 з
ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з метою поділу майна може
розглядатися з часу розірвання нею
шлюбу з ОСОБА_3, тобто після 12 серпня 2003
року.

За викладених обставин судом критично
оцінюються показання тих свідків
кожної із сторін, які стверджували про
фактичне проживання сторін однією
сім'єю до 12 серпня 2003 року.

Що стосується доказів проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 12 серпня 2003 року по
дату реєстрації шлюбу між ними, а саме
до 01 липня 2006 року, то суд виходить з
недоведеності достатніми доказами
цього факту.

Для правильного і своєчасного розгляду
справи про встановлення факту суд
повинен в своєму розпорядженні мати
такі докази:

- свідоцтво про народження дітей, в
якому фактичне подружжя в
добровільному порядку записаний
батьком (матір'ю);

- виписки з будинкової книжки або
паспорта, з яких буде видно, коли і як
хто прописаний чоловік (жінка), коли
виписаний і в зв'язку з чим;

- різного роду документи, з яких буде
видно, що фактичне подружжя вважали
себе подружжям;

- анкети, інші документи, які
оформляються за місцем праці, у
Пенсійному фонді, військкоматі;

- різного роду заяви, які подаються на
одержання субсидій, пільг;

- оформлення заповітів;

- ділове і особисте листування (листи,
фотографії, картки тощо), з яких було б
видно, що фактичне подружжя вважали
себе дружиною та чоловіком, вели
спільне господарство, піклувалися один
про одного;

- квитанції на ім'я одного і другого зі
сплати комунальних послуг, інші
витрати щодо утримання будинку,
квартири;

- спільне придбання майна як рухомого,
так і нерухомого (чеки, квитанції,
свідоцтва на право власності, дані про
реєстрацію рухомого майна);

- довідка комунальної дільниці,
вуличного комітету про те, що фактичні
подружжя проживають разом, з якого
часу;

- дані, що фактичні подружжя не
знаходяться в іншому зареєстрованому
шлюбі, тощо.

Суду представлені фотографії за період
з 12 серпня 2003 року по 01 липня 2006 року:
21.11.2003 року (а. с. 145), 07.12.2003 року (а. с. 146),
вересень 2003 року (а. с. 146), 01.01.2004 року (а.
с. 147), 20.10.2004 року (а. с. 149), 04.12.2004 року (а.
с. 150), 19.11.2005 року, 17.09.2005 року (а. с. 151),
07.12.2004 року (а. с. 152). З представлених
фотографій суд достовірно не може
встановити той факт, що фактичне
подружжя вважали себе дружиною та
чоловіком, вели спільне господарство,
піклувалися один про одного.

15 вересня 2004 року ОСОБА_2 придбав
квартиру АДРЕСА_1, згідно із договором
купівлі-продажу від 15 вересня 2004 року,
посвідченого державним нотаріусом
Восьмої одеської державної
нотаріальної контори Толстих Н.М.,
зареєстрованого в реєстрі за №3-2013.
Право власності за ним було
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» від 27
вересня 2004 року за №679 в книзі: 381пр-88.
Означена квартира є предметом спору,
оскільки за твердженням ОСОБА_1 є
спільною сумісною власністю, оскільки
набута під час перебування у фактичних
шлюбних відносинах.

Показання свідків сторони ОСОБА_1, що
підтверджують перебування сторін в
означений період у фактичних шлюбних
відносинах, заперечуються показаннями
свідків з боку ОСОБА_2 Тому суд критично
оцінює показання свідків і достовірно
не може підтвердити той факт, який
просить встановити ОСОБА_1

ОСОБА_2 в період з 12 серпня 2003 року по 01
липня 2006 року був зареєстрований
спочатку в АДРЕСА_12 з 13.05.1997 року, знятий
з реєстрації 15.03.2005 року,
зареєстрований з 30.03.2005 року по АДРЕСА_1,
тобто за адресою спірної квартири.

ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_4 з
09.04.1992 року по теперішній час.

Тобто в період з 12 серпня 2003 року по 01
липня 2006 року сторони не були
зареєстровані за однією адресою.

Факт того, що в навчальній картці
студента ОСОБА_2 Одеської державної
академії будівництва та архітектури
вказана адреса проживання по АДРЕСА_2, в
якій проживало подружжя Білозірових,
не є безпосереднім доказом перебування
сторін у фактичних шлюбних відносинах
(а. с. 130-132).

08 липня 2013 року ОСОБА_2 продав квартиру
АДРЕСА_1, відповідно до договору
купівлі-продажу від 08 липня 2013 року,
посвідченого державним нотаріусом
Шостої одеської державної
нотаріальної контори Пенчевим К.Л.,
зареєстрованого за № 4-1744.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу - Право спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у
зв'язку з недоведеністю ОСОБА_1 факту
проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу, квартира АДРЕСА_1 не є
спільною сумісною власністю сторін,
перебувала у приватній власності
ОСОБА_2, а тому він мав прав вільно нею
розпоряджатися.

01 липня 2006 року ОСОБА_2 уклав шлюб з
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_4 від 01 липня 2006
року, запис № 269.

Від цього шлюбу народився син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва
про народження серії НОМЕР_5 від 15
листопада 2007 року, запис № 955.

06 червня 2013 року Приморським районним
судом м. Одеси був розірваний шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Рішення набрало
законної сили 17 червня 2013 року. З цим
рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2
подружні відносини не підтримують з
січня 2012 року.

За час перебування у шлюбних
відносинах сторони набули права
власності на автомобіль «Хюндай
Матрікс», 2006 року випуску, номер шасі
(кузов, рама) НОМЕР_7, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1
(свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_6 від
04 липня 2008 року), яка є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Автомобіль був придбаний за кредитні
кошти відповідно до кредитного
договору № А01-15000-040708 від 04.07.2008 року. За
цим договором ОСОБА_2 повідомив банк
про те, що перебуває у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_1 Тобто вважається, що
ОСОБА_2 діяв за згодою друдини.

Доказів, що ОСОБА_2 тільки за рахунок
своїх коштів сплачував кредит, до суду
не надано.

Щодо показань свідка ОСОБА_20, за
твердженням якого він надав ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 4000,0 доларів США
для погашення кредиту за автомобіль
«Хюндай Матрікс», 2006 року випуску, суд
виходить з того, що договір позики не
був укладений в письмовій формі,
жодного доказу фактичної передачі
коштів суду не надано.

Крім того, за твердженням ОСОБА_2 та
ОСОБА_20 гроші були передані у березні
2012 року, тобто під час перебування
сторін у зареєстрованому шлюбі.

При вирішенні спору в цій частині суд
керувався положеннями ст. ст. 65, 73 СК
України, ст. ст. 625, 1048, 1049, 1050, а також
правовою позицією Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, викладено в її Постанові від 20
лютого 2013 року щодо усунення
розбіжностей в застосуванні однієї і
тієї самої норми права при стягненні
позики з подружжя.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України
при укладенні договору одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

ОСОБА_2 до суду не надано жодного
доказу, що навіть якщо договір позики з
ОСОБА_20 і був укладений, то не в
інтересах сім'ї.

Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України, майно, придбане подружжям в
період шлюбу, належить чоловіку й
дружині на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлене
законом чи договором.

За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, части
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 24 постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї ч. 4 ст. 65 СК.

Враховуючи обставини справи, суд
вважає за необхідне визнати позов
частково обґрунтованим, визнавши за
ОСОБА_1 право власності на ? частину
автомобіля «Хюндай Матрікс», 2006 року
випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_7,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6,
реєстраційний номер НОМЕР_1. В решті
позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Керуючись ст. ст. 368 ЦК України, ст. 60, 62,
65, 69, 70, 74 СК України, ст. ст. 10, 11, ч. 2 ст. 59,
60, 65 , 185,187,189, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ
спільного майна подружжя, сплату
компенсації - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля «Хюндай Матрікс»,
2006 року випуску, номер шасі (кузов, рама)
НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, поділ спільного
майна подружжя, визнання права
власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ:
Гуревський В.К.