Провадження № 2/161/3366/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

25 вересня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого судді - Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договором
позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом
до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
договором позики. Вказує, що 15.08.2006 року
відповідач взяла в нього в борг 30000
дол.США, при цьому повідомила, що кошти
необхідні для будівництва житлового
будинку, а на підтвердження укладення
договору позики остання написала
розписку. В обумовлені розпискою
строки відповідач суми боргу не
повернула, на його неодноразові
прохання повернути гроші остання
відповідала, що грошей у неї немає. Із
врахуванням збільшених позовних вимог,
просить стягнути із відповідача на
свою користь 404400 грн. суми боргу за
договором позики.

Представник позивача ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав із
врахуванням їх збільшення та просив
стягнути із відповідача в користь
позивача 404400 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явилася, подала на
адресу суду письмові пояснення, з яких
вбачається, що остання не заперечує
проти задоволення позовних вимог,
оскільки дійсно позичала кошти в
розмірі 30000 дол.США. Вказані кошти не
повернула, оскільки не має можливості
продати вказаний об'єкт нерухомості.

Заслухавши пояснення
представника позивача, покази свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши та оцінивши
подані суду докази, суд прийшов до
наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України суд ухвалює рішення в порядку
заочного розгляду справи.

У відповідності до ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 позичила у позивача кошти в сумі
30000 дол.США та зобов'язалася повернути
вказану суму до 01.01.2012 року. Даний факт
стверджується розпискою, яку власноруч
підписала відповідач ОСОБА_3, а також
показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.3). З
письмових пояснень відповідача
встановлено, що кошти їй потрібні були
на придбання кованих воріт та
металочерепиці для накриття даху
будинку.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Оскільки
розписка підписана особисто
відповідачем ОСОБА_3 суд приходить до
висновку, що в даному випадку дотримана
письмова форма договору позики.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином, у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» у разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення. Таким чином, на
момент постановлення рішення суду
заборгованість відповідача за
зобов'язанням становить 30000 дол.
США*12,9442 (офіційний курс НБУ станом на
14.00 24.09.2014 року) = 388326 грн.

Таким чином, із відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути
заборгованість за зобов'язаннями в
розмірі 388326 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 258, 509, 526, 527,
530, 533, 549, 611, 625, 629, 1046-1051 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики в
розмірі 388326 (триста вісімдесят вісім
тисяч триста двадцять шість) гривень.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.