РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року
Справа № 542/715/13-ц

2/542/705/14

Новосанжарський районний суд
Полтавської області в складі :
головуючого - судді Івка В.М. ,

при секретарі - Зимівець Ю.А.,

з участю - позивача - ОСОБА_1,

її представника - адвоката - ОСОБА_2,

представника відповідача - Бабаскіна
В.В.,

представників третіх осіб - ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в смт. Нові
Санжари, вул. Леніна, 32,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма «Укрсельхозпром», треті особи -
Малоперещепинська сільська рада
Новосанжарського району,
Новосанжарська районна державна
адміністрація Полтавської області,
відділ Держземагенства у
Новосанжарському районі Полтавської
області, приватний нотаріус
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, приватний
нотаріус Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, -
про визнання договору міни земельних
ділянок недійсним, повернення
земельної ділянки із чужого
незаконного володіння та визнання
недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку, -

встановив :

08.04.2014 року позивачка звернулася з
позовом до відповідача де прохає:

- визнати договір міни між Товариством
з обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційної фірми
„Укрсельхозпром"та між ОСОБА_9, який
діяв від імені ОСОБА_1, земельної
ділянки площею 4,13 га, яка розташована
на території Малоперещепинської
сільської ради Новосанжарського
району Полтавської області, цільове
призначення якої для товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка належала ОСОБА_1 на праві особистої
власності згідно державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІ-ПЛ № 001198 на земельну ділянку
площею 0,250 га., яка передана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним;

- визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ПЛ № 210658 від 07.02.2008 року, виданий
ТОВ ВКФ „Укрсельхозпром" на земельну
ділянку площею 4,13 га, яка розташована
на території Малоперещепинської
сільської ради Новосанжарського
району Полтавської області, цільове
призначення якої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
який зареєстрований в Книзі реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 08, кадастровий номер
земельної ділянки :00:004:2004 р.;

- зобов'язати відповідача ТОВ
виробничу-комерційну фірму
„Укрсельхозпром" повернути із чужого
незаконного володіння їй, ОСОБА_1
земельну ділянку площею 4,13 га, яка
розташована на території
Малоперещепинської сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області, цільове призначення якої для
товарного сільськогосподарського
виробництва.

В судовому засіданні позивачка, її
представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача проти позову
заперечує, з підстав пропуску
позивачем строків позовної давності
для звернення до суду, про що надав
також відповідну письмову заяву.

Представники третіх осіб :

Приватний нотаріус
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, за
адресою, наявною в матеріалах справи не
проживає.

Приватний нотаріус Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 в
судове засідання не з'явилася, з
невідомих причин.

У справі є її письмові пояснення,
надані при першому розгляді справи, де
вона заперечує проти позову. (т. 1 а. с. 79)

Гр. ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явилася з невідомих причин.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.09.2002 року, між
відповідачем ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром»
від імені якого діяла Лозова О.М., на
підставі доручення, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, та
позивачкою ОСОБА_1, від імені якої діяв
ОСОБА_9, на підставі доручення,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, 06.09.2002 року за реєстровим
№2978, укладений договір міни земельних
ділянок.

Даний договір посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 2593.

Згідно договору позивачка обміняла
належну їй земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
площею 4,13 га., яка розташована на
території Малоперещепинської
сільської ради Новосанжарського
району Полтавської області, цільове
призначення якої для товарного
сільськогосподарського виробництва,
на земельну ділянку площею 0.250 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1, і передана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

На підставі цієї угоди, 07.02.2008 року,
відповідачемТОВ ВКФ «Укрсельхозпром»
було видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
4,13 га, яка знаходиться на території
Малоперещепинської сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області, і призначена для товарного
сільськогосподарського виробництва.

Однак, при цьому, слід зазначити, що за
змістом статтей 110,111 ЗК України, в
редакції, яка діяла на момент укладення
договору міни земельних ділянок, на
використання власником земельної
ділянки або її частини, може бути
встановлено обмеження (обтяження) в
обсязі, передбаченому законом або
договором.

Право на земельну ділянку може бути
обмежено законом або договором, шляхом
встановлення заборони на продаж або
інше відчуження певним особам протягом
установленого строку.

Пунктом 15 розділу Х Перехідних
положень ЗК України, встановлено, що
громадяни та юридичні особи, які мають
у власності земельні ділянки для
ведення селянського (фермерського)
господарства та іншого товарного
сільськогосподарського виробництва, а
також громадяни України - власники
земельних часток (паїв) не вправі до 01
січня 2005 року продавати або іншим
способом відчужувати належні їм
земельні ділянки та земельні частки
(паї), крім міни, передачі їх у спадщину
та при вилученні земель для суспільних
потреб.

Відповідно до ст. 241 ЦК України УРСР, в
редакції, яка діяла на момент укладення
спірного договору, за договором міни
між сторонами проводиться обмін одного
майна на інше.

Кожний з тих, хто бере участь у міні,
вважається продавцем того майна, яке
він дає в обмін, і покупцем майна, яке
він одержує.

Договір міни, в якому однією або обома
сторонами є державні організації, може
бути укладений лише у випадках,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Статтею 242 ЦК УРСР встановлено, що до
договору міни застосовуються
відповідно правила про договір
купівлі-продажу, якщо інше не випливає
із змісту відносин сторін.

Викладене свідчить, що виключення щодо
відчуження земельних ділянок в термін
до 01.01.2005 року, стосується лише для
договорів міни, за якими відбувається
обмін однієї земельної ділянки
сільськогосподарського призначення на
іншу такого ж цільового призначення.

Як убачається з матеріалів справи,
сторонами при укладенні договору міни
земельних ділянок від 27.09.2002 року, не
були враховані вимоги вищезазначеного
законодавства, в результаті чого, був
проведений обмін фактично не
рівнозначних, як за своїм призначенням,
так і за розміром земельних ділянок.

Відповідно до положень ст. 48 ЦК України
УРСР, в редакції, яка діяла на момент
укладення договору, недійсною є та
угода, яка не відповідає вимогам
закону.

По недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
суд знаходить обґрунтованими позовні
вимоги ОСОБА_1 до відповідача.

Разом із тим, заслуговують на увагу
заперечення відповідача проти позову,
з підстав пропуску позивачем строків
позовної давності на звернення до суду.

Так,відповідно до пункту 7 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного
кодексу України (№ 435-IV від 16.01.2003р.) до
позовів про визнання заперечуваного
правочину недійсним і про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину, право на пред'явлення якого
виникло до 1 січня 2004 року,
застосовується позовна давність,
встановлена для відповідних позовів
законодавством, що діяло раніше.

Згідно ст.71 Цивільного кодексу
Української PCP, 1963 року загальний строк
для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність),
встановлювався в три роки. Відповідно
до ст.76 ЦК Української PCP, 1963 року
перебіг строку позовної давності
починався з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникало з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи вищезазначене право на
позов в порядку статей 71, 76 Цивільного
кодексу Української PCP, 1963 р. у
позивачки виникло ще у 2003 році.

Так,договір міни земельних ділянок,
який є предметом спору, було укладено у
2002 році уповноваженим представником
позивача - ОСОБА_9,який діяв від імені
ОСОБА_1 на підставі нотаріально
посвідченого доручення .

Доручення було оформлено ОСОБА_1
06.09.2002р. з терміном дії шість місяців,
тобто діяло до 06.03.2003р.

Після закінчення строку дії
вищезазначеного доручення у ОСОБА_1
з'явилося право вимагати у законного
представника звіт за виконаним
дорученням та відповідні
правовстановлюючі документи на набуту
земельну ділянку. Таким чином саме з
дати закінчення строку дії доручення -
06.03.2003р. ОСОБА_1 повинна була дізнатися
про порушення свого права і. саме, з
цієї дати бере початок перебіг строку
позовної давності терміном в три роки.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог ізаперечень.

Ствердження в позовній заяві про те, що
ОСОБА_1 ніякої довіреності на договір
міни не давала, є необгрунтованими, так
як доручення на укладення договору
міни було підписано власноручно
ОСОБА_1, відповідало її волі, про що
зазначено в самому документі, при
оформленні доручення особу ОСОБА_1
нотаріусом було встановлено її
дієздатність перевірено.

Крім того, якби позивач була незгодна з
повноваженнями, які сама ж і надала
ОСОБА_9, то мала право скасувати
доручення, але цим правом не
скористалася.

Відповідно до п.4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Заява ОСОБА_1, що строк позовної
давності слід обраховувати з червня
2012р. є лише необгрунтованим
припущенням, так як не знати про
існування довіреності ОСОБА_1 не могла,
більше того, її уповноважений
представник не зміг би здійснити
договір міни земельних ділянок від її
імені без правовстановлюючих
документів, з чого витікає що оригінал
державного акту на земельну ділянку
загальною площею 4,13 га., цільове
призначення - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться на території
Малоперещепинської сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області та інші документи, необхідні
для укладення договору міни земельних
ділянок та його нотаріального
посвідчення були добровільно передані
ОСОБА_1 особисто ОСОБА_9

Таким чином, з моменту укладення
договору міни земельних ділянок по
теперішній час минуло більше десяти
років, в той час як строк позовної
давності сплинув у 2006 році.

Проте позивач звернулася з позовом
лише у 2012 році.

Поважність причин пропуску строку
позовної давності позивач до суду не
навела.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України,сплив
позовної давності,про застосування
якої заявлено стороною у спорі,є
підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215, 218 ЦПК
України,ст.ст.267 ЦК України, суд -

вирішив:

В позові відмовити повністю в
зв»язку зі спливом позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Полтавської області через
Новосанжарський районний суд.

Суддя (підпис)

З оригіналом вірно:

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області
В.М.Івко