Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , 3-ї особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про витребування майна
з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся 24.09.2014 року до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_4 мотивуючи
тим, що 12.03.2013 року між банком та ОСОБА_2
укладено договір фінансового лізингу,
згідно умов якого ОСОБА_2 отримав від
ПАТ КБ «ПриватБанк» у платне
користування автомобіль марки КІА
модель Sportage , рік випуску 2013, тип ТЗ:
універсал, № кузова/шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер: НОМЕР_3 та
зобов'язався сплачувати щомісячні
платежі у строк та в розмірах,
передбачених умовами договору лізингу,
з переходом права власності на предмет
лізингу по закінченню строку
виконання зобов'язань за договором,
вказаний вище автомобіль відповідно
до свідоцтва про реєстрацію належить
на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк».
ОСОБА_2 умови договору лізингу не
виконувалися, а тому йому було
направлено банком повідомлення про
настання події дефолту та необхідності
здійснити виплати по договору, дане
повідомлення залишено без виконання, а
працівники банку почали здійснювати
дії щодо повернення лізингового
автомобіля у користування банку. В ході
здійснення таких дій було встановлено,
що 18.04.2013 року без згоди банку
лізинговий автомобіль продано ОСОБА_3,
а 23.04.2013 року знято з реєстраційного
обліку та продано в подальшому ОСОБА_4.
Згоду на відчуження цього майна
позивач не надавав, а тому ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить суд витребувати з
чужого незаконного володіння
лізинговий автомобіль марки КІА модель
Sportage , рік випуску 2013, тип ТЗ: універсал,
№ кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний
номер: НОМЕР_3, який знаходився у
володінні ОСОБА_4

В судовому засіданні під час розгляду
справи за ухвалою суду від 14.11.2014 року
/а.с.92/ було задоволено клопотання
представника позивача та проведено
заміну відповідача по справі на
належного -ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_4
24.06.2014 року продала йому спірний
автомобіль.

Представник позивача за довіреністю
підтримав в суді позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явися, про час розгляду справи був
повідомлений належним чином, надав до
суду письмові заперечення на позов, в
яких просив суд в задоволенні позову
відмовити, оскільки він не є власником
спірного автомобіля, автомобіль марки
КІА модель Sportage , рік випуску 2013 знятий
ним з обліку для реалізації 15.11.2014 року,
також просив суд розглянути справу без
його участі /а.с.105/.

3-ї особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не
з'явилися, були повідомлені про час
розгляду справи належним чином, заяв,
клопотань від них на адресу суду не
надходило, представник позивача не
заперечував щодо розгляду справи без
їх участі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що в задоволенні
позову належить відмовити з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що 12.03.2013 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір фінансового лізингу
шляхом підписання заяви про приєднання
до Умов та Правил надання фінансового
лізингу № KIDDA-26640520, згідно якої ОСОБА_2 ,
керуючись ст.634 ЦК України, дає свою
згоду на приєднання до Умов та правил
надання банківських послуг на умовах,
визначених Умовами та правилами
надання банківських послуг, що
розміщені на офіційному веб-сайті
банку. Ця заява разом з Умовами та
правилами надання банківських послуг
та Тарифами складає договір
фінансового лізингу, що стверджується
копією даної заяви /а.с.6/.

Згідно умов договору, які викладені в
заяві, лізингодавець передає
лізингоодержувачу в лізинг автомобіль
згідно специфікації, викладеної в
Додатку № 1, строк лізингу 60 місяців з
моменту підписання Додатку № 2 /Графік
лізингових платежів/.

Лізингоодержувач зобов'язаний був
сплачувати в період з 24 по 28 число
кожного місяця щомісячний платіж в
розмірі 6223 грн.47 коп., також після
прийняття лізингодавцем позитивного
рішення про надання фінансового
лізингу лізингоодержувач вносить
аванс у розмірі 67 300 грн. на відповідний
транзитний рахунок.

Згідно специфікації та акту
приймання-передачі /а.с.7/ , у платне
користування ОСОБА_2 було передано
автомобіль марки КІА модель Sportage , рік
випуску 2013, тип ТЗ: універсал, №
кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний
номер: НОМЕР_3, вартістю 248 050 грн., дата
приймання-передачі предмету лізингу
-29.03.2013 року.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу /а.с.8/, вказаний
вище автомобіль було зареєстровано
28.03.2013 року за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Як передбачено ч.1 ст.806 ЦК України, за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

За приписами ст.4 Закону України «Про
фінансовий лізинг» суб'єктами лізингу
можуть бути: лізингодавець - юридична
особа, яка передає право володіння та
користування предметом лізингу
лізингоодержувачу; лізингоодержувач -
фізична або юридична особа, яка отримує
право володіння та користування
предметом лізингу від лізингодавця.

Згідно ст.11 цього Закону,
лізингоодержувач зобов'язаний:
прийняти предмет лізингу та
користуватися ним відповідно до його
призначення та умов договору;

відповідно до умов договору своєчасно
та у повному обсязі виконувати
зобов'язання щодо утримання предмета
лізингу, підтримувати його у справному
стані; своєчасно сплачувати лізингові
платежі; надавати лізингодавцеві
доступ до предмета лізингу і
забезпечувати можливість здійснення
перевірки умов його використання та
утримання; письмово повідомляти
лізингодавця, а в гарантійний строк і
продавця предмета, про всі випадки
виявлення несправностей предмета
лізингу, його поломок або збоїв у
роботі; у разі закінчення строку
лізингу, а також у разі дострокового
розірвання договору лізингу та в інших
випадках дострокового повернення
предмета лізингу - повернути предмет
лізингу у стані, в якому його було
прийнято у володіння, з урахуванням
нормального зносу, або у стані,
обумовленому договором.

Як встановлено в судовому засіданні,
23.05.2014 року лізингоодержувачу банком
надіслано лист-вимогу про порушення
ним умов договору лізингу та про
наявність заборгованості, яка станом
на 22.05.2014 року складає 281 549 грн.58 коп.,
лізингоодержувачу запропоновано
негайно, після отримання листа-вимоги,
доставити предмет лізингу за адресою,
вказаною в цьому листі, що
стверджується копією листа-вимоги
/а.с.57-58/, розрахунком заборгованості за
вказаним договором /а.с.54-55/.

Але, як вбачається з матеріалів справи,
спірний автомобіль 23.04.2013 року знятий з
обліку для реалізації ОСОБА_5 на
підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від
16.04.2013 року, наказу РУ ПАТ КБ
«ПриватБанк» від 04.04.2013 року
№ 73 про призначення начальника
транспортного відділу ОСОБА_5
відповідальним за оформлення
документів щодо зняття вищевказаного
автомобіля з обліку, відповідної
довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_5

Згідно довідки-рахунку від 18.04.2013 року,
виданої ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ»
даний автомобіль придбаний ОСОБА_3, за
яким в подальшому зареєстрований.

Наведене стверджується копією довідки
управління ДАІ в місті Києві ГУ МВС
України від 07.07.2014 року /а.с.10/, копією
заяви банку про зняття з обліку
автомобіля /а.с.30/, копією
довідки-рахунку /а.с.72/, копією заяви
ОСОБА_3 від 19.04.2013 року до органів ДАІ
щодо реєстрації за ним спірного
автомобіля /а.с. 69-70/, висновком
спеціаліста щодо дослідження спірного
автомобіля при постановці на облік від
19.04.2013 року /а.с.71/.

Згідно копії облікової картки від
20.04.2013 року /а.с.86/ спірний автомобіль
знятий з обліку ОСОБА_3 для реалізації.

Як встановлено судом, в подальшому цей
автомобіль був придбаний ОСОБА_4,
зареєстрований на її ім'я в ДАІ з
обслуговування м. Біла Церква,
Білоцерківського та Сквирського
районів 23.04.2013 року, де перебував на
обліку до 24.06.2014 року, в подальшому цей
автомобіль зареєстровано в Центрі ДАІ
№ 6303 м. Харкова, що стверджується
листом ДАІ з обслуговування м. Біла
Церква, Білоцерківського та
Сквирського районів від 12.11.2014 року на
запит суду /а.с.78/, копією реєстраційної
картки ТЗ /а.с.79/, копією заяви ОСОБА_4
від 23.04.2013 року про взяття на облік
цього автомобіля, копією
довідки-рахунку від 20.04.2013 року /а.с.81/.

Суду також було надано копію свідоцтва
про реєстрацію 23.04.2013 року на ім'я
ОСОБА_4 транспортного засобу марки КІА
модель Sportage , рік випуску 2013, тип ТЗ:
універсал, № кузова/шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер: НОМЕР_4 /а.с.60/.

Згідно матеріалів справи, спірний
автомобіль з 17.07.2014 року зареєстровано
в ДАІ м. Харкова на ім'я ОСОБА_1,
реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1,
вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в
торговельній організації, що слідує з
копії реєстраційної картки ТЗ /а.с.79/,
копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу /а.с.106/.

А з облікової картки від 15.11.2014 року
/а.с.107/ вбачається, що ОСОБА_1 зняв з
обліку автомобіль марки КІА модель
Sportage , рік випуску 2013, тип ТЗ: універсал,
№ кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний
номер: НОМЕР_1 для реалізації.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилається на
те, що лізинговий автомобіль без згоди
банку було продано ОСОБА_3, потім знято
з реєстраційного обліку та продано в
подальшому ОСОБА_4, потім - ОСОБА_1, у
володінні якого спірний автомобіль
залишається по даний час, згоди на
відчуження цього майна позивач не
надавав, а тому банк, як власник цього
автомобіля, має право витребувати своє
майно з чужого незаконного володіння.

За ст.387 ЦК України власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Згідно приписів ст.388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

В п.19 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
роз'яснено, що застосовуючи положення
статті 387 ЦК суди повинні виходити з
того, що власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним і в якої майно фактично
знаходиться та є індивідуально
визначеним. Позов про витребування
майна, пред'явлений до особи, у
незаконному володінні якої це майно
знаходилось, але на момент розгляду
справи в суді у неї відсутнє, не може
бути задоволений.

Як вказано вище в рішенні, відповідач
ОСОБА_1 15.11.2014 року зняв спірний
автомобіль з обліку в органах ДАІ для
подальшої реалізації, на момент
вирішення судом спору безспірних
доказів того, що автомобіль перебуває у
його володінні, суду не було надано.

Згідно п.п.22, 23, 25, 26 вказаної вище
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, власник має
право витребувати це майно з
незаконного володіння набувача (статті
387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини
третьої статті 10 ЦПК особа, яка
звернулася до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, повинна довести
своє право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
право власності на рухоме майно
доводиться за допомогою будь-яких
передбачених процесуальним
законодавством доказів, що
підтверджують виникнення такого права
у позивача.

Набувач визнається добросовісним, якщо
при вчиненні правочину він не знав і не
міг знати про відсутність у продавця
прав на відчуження майна, наприклад,
вжив усіх розумних заходів, виявив
обережність та обачність для
з'ясування правомочностей продавця на
відчуження майна.

Відповідно до положень частини першої
статті 388 ЦК власник має право
витребувати своє майно із чужого
незаконного володіння незалежно від
заперечення відповідача про те, що він
є добросовісним набувачем, якщо доведе
факт вибуття майна з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі. При цьому суди
повинні мати на увазі, що власник має
право витребувати майно у
добросовісного набувача лише у
випадках, вичерпний перелік яких
наведено в частині першій статті 388 ЦК.

На підтвердження своїх вимог
представник позивача посилався на те,
що згідно Витягу з кримінального
провадження № 0011291 /а.с.59/, до ЄРДР
15.10.2014 року внесено заяву представника
ПАТ КБ «ПриватБанк» Разуменка С.М. з
приводу зняття з реєстрації в органах
ДАІ автомобіля марки КІА модель Sportage ,
рік випуску 2013, реєстраційний номер:
НОМЕР_3 шляхом підробки документів
/підписів та печаток/, правова
кваліфікація : ст.358 ч.1 КК України 2001 р.,
орган досудового розслідування:
Шевченківське районне управління ГУ
МВС України в м. Києві.

На думку представника позивача, це
свідчить про той факт, що спірний
автомобіль було знято з обліку та
реалізовано 3-й особі без згоди
позивача.

Але суд вважає, що надані докази на
даний час не підтверджують факт
вибуття спірного майна з володіння
власника поза його волею, оскільки
результати досудового розслідування у
вказаному кримінальному провадженні
відсутні, вирок суду, яким були б
встановлені зазначені обставини та
винні особи, відсутній, а як
встановлено судом і вказано вище в
рішенні, автомобіль з обліку в органах
ДАІ для подальшої реалізації було
знято саме представником ПАТ КБ
«ПриватБанк» на підставі відповідних
документів, які сумніву щодо їх
недостовірності у працівників ДАІ не
викликали.

Представник позивача просить суд
витребувати майно саме з чужого
незаконного володіння, вважаючи, що
відповідач заволодів цим майном без
відповідної правової підстави.

Але суд виходить при цьому з
наступного.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.334 ЦК України, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

В Україні існує спеціальний порядок
купівлі-продажу транспортних засобів,
який регламентується Законом України
«Про дорожній рух» та постановою
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року № 1388, якою затверджений
«Порядок державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів».

Зокрема, ст. 34 Закону України «Про
дорожній рух» передбачено обов'язкову
реєстрацію транспортного засобу при
укладанні угоди щодо його придбання.

Згідно п.п.2,7,8 вказаного вище Порядку
передбачено прядок набуття права
власності на транспортний засіб з
обов'язковою реєстрацією власником
придбаного транспортного засобу на
підставі документів, що підтверджують
право власності.

Як передбачено цим Порядком, юридичні
та фізичні особи або їх представники
зобов'язані зареєструвати транспортні
засоби протягом 10 діб після придбання
або митного оформлення , чи тимчасового
ввезення на територію України, або
виникнення обставин, що є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника і документів, що посвідчують
його особу, відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів та правомірність придбання
транспортного засобу.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів є -довідка-рахунок, договори та
угоди, укладені на товарних біржах,
інші засвідчені в установленому
порядку документи, що встановлюють
право власності на транспортні засоби,
копія рішення суду, довідка органу
соціального захисту населення або
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування, акт
приймання-передачі транспортних
засобів, вантажна митна декларація або
видане митним органом посвідчення про
реєстрацію транспортних засобів,
договір фінансового лізингу.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу /технічний
паспорт/ з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням такий транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Отже, відповідно до вимог ст. 210 ЦК
України та п. 2 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів
договір купівлі-продажу автомобіля
підлягає державній реєстрації в
органах ДАІ і є вчиненим з моменту
такої реєстрації.

Отже, у встановленому законом порядку
відповідач ОСОБА_1 набув право
власності на спірний автомобіль,
зареєстрував цей автомобіль в органах
ДАІ, перед відчуженням автомобіль був
знятий з обліку в органах ДАІ
попереднім власником ОСОБА_4, на ім'я
відповідача було видано свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу.

Всі ці обставини підтверджені
належними доказами, на що вказано вище,
свідчать про добросовісність
відповідача, тоді як представником
позивача не надано жодних безспірних
доказів щодо незаконності набуття
права власності відповідачем на
автомобіль марки КІА модель Sportage.

В позовній заяві позивач також
посилається на норми ст.ст.203, 215, 216 ЦК
України щодо недійсності правочину та
застосування наслідків недійсності
правочину, що суд вважає
необґрунтованим, оскільки з такими
вимогами позивач до суду не звертався,
будь-яких доказів щодо недійсності
правочину по відчуженню спірного майна
представник позивача суду не надавав.

А тому з врахуванням того, що в судовому
засіданні не надано безспірних доказів
щодо перебування майна, яке просить
витребувати позивач, на час вирішення
спору саме у відповідача, щодо
незаконності набуття відповідачем
права власності на спірне майно, щодо
вибуття майна з володіння позивача
поза його волею, суд відмовляє в
задоволенні позову за його
необґрунтованості, оскільки згідно
ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 210, 328, 334, 387, 388, 806 ЦК
України, Законом України «Про
фінансовий лізинг», постановою
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року № 1388, якою
затверджений «Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», ст.ст.10,60,79,88, 209,
212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко