Номер провадження № 22-ц/785/1473/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Фальчука
В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Одеського державного університету
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат за період
навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 29 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

29.11.2012 року Одеський державний
університет внутрішніх справ (далі -
ОДУВС) звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь суму у
розмірі 40 387 грн. 52 коп. та судові
витрати (а.с.2-4, 36-39).

Позов обґрунтований тим, що на підставі
наказу №101 о/с від 16.08.2006 року у 2006 році
ОСОБА_2 була зарахована курсантом 1-го
курсу факультету підготовки фахівців
для підрозділів слідства та дізнання
до Одеського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ і була
поставлена на всі види продовольчого
та речового забезпечення з виплатою
грошового утримання (а.с.6).

Відповідно до Указу Президента України
№77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи щодо
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів», постанови Кабінету
Міністрів України №992 від 22.08.1996 року
«Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснюється за
державним замовленням», наказу МВС
України №660 від 30.08.1999 року «Про
затвердження порядку підготовки
фахівців у вищому навчальному закладі
МВС України за державним замовленням
із числа осіб цивільної молоді,
рядового і молодшого начальницького
складу органів внутрішніх справ
України та їх працевлаштування» між
ОДУВС та курсантом ОСОБА_2 була
укладена Угода №1973 від 28.02.2007 року про
підготовку фахівця в Одеському
юридичному інституті Харківського
національного університету внутрішніх
справ (далі-Угода) (а.с.5).

В зв'язку з прийняттям наказу МВС
України від 14.05.2007р. №150 «Про
затвердження Типового договору про
підготовку фахівців у вищому
навчальному закладі МВС України» між
Університетом, Головним управлінням
МВС України в Одеській області та
відповідачкою ОСОБА_2 05.10.2007р. був
укладений Договір про підготовку
фахівця у Одеському юридичному
інституті Харківського національного
університету внутрішніх справ, за п.2.3.5
якого відповідачка зобов'язалася після
закінчення навчання прибути до місця
призначення в термін, визначений у
направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку призначена, і
відпрацювати не менше трьох років (далі
- Договір) (а.с.40-43).

Після випуску з Університету
відповідачка була відряджена для
проходження служби до ГУМВС України в
Одеській області згідно наказу ОДУВС
№97 о/с від 26.06.2010 року.

Наказом №250 о/с від 09.09.2011 року
лейтенант міліції ОСОБА_2, слідчий
слідчого відділення
Портофранківського ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області з
19.09.2011 року звільнена з органів ВС
України за п.64 «ж» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (за власним бажанням)
(а.с.7).

Вказаними діями відповідачка порушила
умови п.3 укладеного Договору, тому
зобов'язана відшкодувати витрати за
період навчання.

Посилаючись на викладене, позивач
просив задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 29.10.2013 року позов
університету задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОДУВС 40 387 грн. 50 коп.
витрат, пов'язаних за період навчання,
та 403,88 грн. сплаченого судового збору
(а.с.110-113).

В апеляційній скарзі відповідачка
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що рішення постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОДУВС,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 порушила п.2 пп. 2.5, а також п. 3 пп.
3.1 Угоди від 28.02.2007 року та п. 2.3.6
Договору від 05.10.2007 року про підготовку
фахівця у Одеському юридичному
інституті Харківського національного
університету внутрішніх справ, в яких
передбачені підстави відшкодування
витрат за період навчання у разі
дострокового звільнення з органів
внутрішніх справ до встановленого
3-річного терміну перебування на службі
за власним бажанням без поважних
причин.

Загальна сума коштів, пов'язана з
утриманням курсанта ОСОБА_2 у вищому
навчальному закладі за період з 2006 по
2010 роки склала 40 387, 50 грн., а саме з
16.08.2006 по 12.08.2007 року - 6 397, 65 грн.; з 1.09.2007
року по 31.08.2008 року - 7 744, 25 грн.; з 01.09.2008
року по 31.08.2009 року - 14 248, 34 грн.; з 01.09.2009
року по 26.06.2010 року - 11 997, 28 грн.

При розгляді справи по суті, суд не
знайшов можливість звільнення
відповідачки від виконання умов
Договору. При цьому керувався вимогами
Постанови Кабінету міністрів України
№ 992 від 22.08. 2006 року «Про порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням»; Порядком відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ України,
затвердженим постановою Кабінетом
міністрів України 01.03.2007 року № 313;
Наказом МВС України від 20.09.1996 року № 684
«Про забезпечення продовольчими
пайками рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ,
військовослужбовців внутрішніх
військ, курсантів та слухачів
навчальних закладів системи МВС
України»; відповідними пунктами
Договору, укладеного між сторонами та
нормами цивільно-процесуального
законодавства.

Колегія погоджується з висновками суду
і вважає, що вони відповідають
фактичним обставинам справи, наданим
сторонами доказам та нормам
матеріального та процесуального права.

Доводи скарги про те, що відшкодуванню
підлягають фактично витрачені
позивачем кошти щодо утримання
курсанта за період навчання з 2006 по 2010
роки, які були виділені МВС України та
перераховані на його банківський
рахунок, однак судом не досліджені
твердження відповідача про
відсутність її харчування за нормами
курсантського пайка, забезпечення
житлом, медикаментами та інше, оскільки
на протязі усього періоду навчання,
відповідач проживав та сплачував
комунальні послуги за місцем
реєстрації - АДРЕСА_1., що
підтверджується актом, підписаним
сусідами та відсутністю будь-яких
відміток про зміну проживання у
паспорті; харчувався за власний
рахунок, а не за рахунок позивача, що
підтверджуються рапортом на ім`я
керівництва, згідно з яким курсант
відмовився від харчового забезпечення.

Суми витрат на утримання ОСОБА_2 не були
розраховані в індивідуальному порядку
та підтверджені відповідними
документами, а саме на придбання
медикаментів та перев'язувальних
матеріалів на суму-176,00 грн.; продуктів
харчування на суму -16010,00 грн.; м`який
інвентар та обмундирування на суму -
1541,61 грн.;оплату теплопостачання,
водопостачання, водовідведення та
електроенергію відповідно на суми: 4361,62
грн.; 1970,87 грн.; 1886, 59 грн., а всього на
суму 25 946, 69 грн.

У зв'язку з чим, документи на які
посилається позивач, і суд першої
інстанції - розрахунки вартості
утримання курсанта, особові рахунки
працівника за 4 роки навчання та
Атестат № 171 не можуть вважатися
належними доказами по справі та є
такими, що не відповідають ст. 57 ЦПК
України.

Вказані докази колегія не приймає.

Умовами розділу 2 «Обов`язки сторін
Договору», укладеного між сторонами,
Університет забезпечує відповідачку
теоретичною і практичною підготовкою,
створює умови для навчання, забезпечує
харчуванням, речовим майном, грошовим
утриманням за нормами, затвердженими
нормативно-правовими актами МВС
України.

Відповідно до п. 2.3.6 Договору, у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченні навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі за підставами,
передбаченими п. 3 цього Договору, особа
повинна відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з утриманням у навчальному
закладі згідно із затвердженим
розрахунком.

Згідно з п. 4.1. Договору відшкодування
здійснюється в розмірі фактичних
витрат, пов'язаних з грошовим,
продовольчим та речовим забезпеченням,
оплатою комунальних послух і вартості
спожитих енергоносіїв.

З матеріалів справи вбачається, що
вартість утримання курсанта ОСОБА_2 з
16.08.2006 по 26..06.2010 року складає 40 387, 52
грн., із них:

- за перший курс навчання - 6 813, 23 грн.

- за другий курс - 7328, 67 грн.

- за третій курс - 14248, 34 грн.

- за четвертий курс - 11997, 28 грн. (а.с. 44).

Вказані суми підтверджені
розрахунками вартості утримання
курсанта ОСОБА_2 (а.с. 45-53); копією
атестату № 174 на предмети речового
майна (а.с. 61); звітами про надходження
та використання коштів загального
фонду (форма №2д, №2м)(а.с. 81-86) та другими
доказами , які є в матеріалах справи.

Посилення в скарзі на те, що
відповідачка зверталася з рапортом к
керівництву з приводу її звільнення
від харчування в період навчання в
університеті, є безпідставними і
спростовуються листом Одеського
міського управління УМВС України в
Одеській області від 15.01.2014 року, із
якого вбачається, що в матеріалах
архівної особової справи молодого
фахівця ОСОБА_2 відсутні будь-які
документи (рапорти, довідки, копії або
витяги з наказів), що стосуються її
харчування в університеті (а.с. 140-141).

Твердження скарги про те, що
відповідачка згідно Угоди не
забезпечувалася коштовним житлом і
проживала за межам університету, тому
на неї не використовувалися гроші на
тепло, водо, електропостачання та
водовідведення, також є безпідставні,
оскільки відповідна оплата за
комунальні послуги проводилась
позивачем не тільки при проживанні
курсантів в межах університету, але і
їх знаходженні в період навчання в
учбових корпусах та в інших
приміщеннях.

Що стосується суми 176 грн. - затрати на
утримання курсанта ОСОБА_2 в частині
придбання медикаментів і
перев`язувльних матеріалів, то вона
фактично визнана відповідачем в суді
апеляційної інстанції.

Інші доводи скарги не спростовують
висновки суду.

При викладених обставинах, колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення не встановлено, тому
апеляційна скарга згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК
України підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 29 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук