Справа № 605/103/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" вересня 2014 р.
м. Підгайці

Підгаєцький районний суд
Тернопільської області

в складі головуючого
Грицай К.М.

за участю секретарів
Лежигубської О.В., Піх Р.Я.,

представників позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Підгайці цивільну справу
за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Білокриницької сільської ради, ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним та
встановлення факту родинних відносин,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулись до суду з позовом до
відповідачів Білокриницької сільської
ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, складеного ОСОБА_9 10 квітня 2013
року в користь ОСОБА_3, посвідчений
секретарем Білокриницької сільської
ради Підгаєцького району
Тернопільської області та
зареєстрований в реєстрі за № 28. Згідно
уточнених позовних вимог просять суд
визнати заповіт недійсним як такий, що
є нікчемним. В обгрунтування своїх
вимог вказують на те, що заповіт не
відповідає встановленій законом формі,
оскільки у заповіті, складеному від
імені ОСОБА_9 за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів
відсутній запис, про те, що «заповіт
мною прочитаний вголос та підписаний
заповідачем перед підписанням», а
замість такого запису фактично наявні
розчерки, що не містять ніякого змісту,
що суперечить вимогам Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовою особою органів місцевого
самоврядування». Крім того, зсилаються
на те, що відсутність у спірному
заповіті вищезазначеного запису є
таким, що не відображає дійного
волевиявлення заповідача. Вказують, що
примірник заповіту, який виданий на
руки відповідачу ОСОБА_3, не був
підписаний заповідачем, а секретарем
сільської ради всупереч вимогам ст. 207
Цивільного кодексу України не було
залучено іншу особу для підписання
заповіту, хоча заповіт у зв'язку із
хворобою ОСОБА_9 складено за місцем
проживання заповідача. Вважає, що даний
заповіт є нікчемним внаслідок
недотримання при його складенні та
посвідченні вимог закону. Також,
просять суд визнати, що ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною матір'ю ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки у актовому
записі про його народження його мати
значиться ОСОБА_11, а не Теодорівна.

У судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_1 позов підтримала та
суду пояснила, що заповідач ОСОБА_9 не
могла скласти заповіт на користь
відповідача ОСОБА_3, оскільки завжди
говорила, що все своє майно бажає
залишити онукам, та у 1999 році склала
заповіт на користь ОСОБА_10.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов підтримала та просить
його задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві. Також,
вказала, що вона не погоджується із
висновком експертизи, у якому
зазначено, що підписи на двох
примірниках заповіту виконані ОСОБА_9,
оскільки на одному примірнику
відсутній підпис ОСОБА_9, що
підтверджує невідповідність заповіту
формі, встановлені законом та
нікчемність даного заповіту.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не
визнали, просять суд відмовити у його
задоволенні, пояснивши, що ОСОБА_3
протягом двох років постійно
здійснювала догляд за ОСОБА_9, що стало
підставою для складення заповіту в її
користь. При складенні заповіту вимог
закону не порушено, він складений у
присутності секретаря сільської ради
на прохання ОСОБА_9, та посвідчений
секретарем сільської ради згідно вимог
закону, заповіт був підписаний
особисто заповідачем ОСОБА_9, що
підтверджено висновком експертизи,
тому вважає безпідставними доводи
позивача про те, що заповіт не
відповідає за формою вимогам закону та
є нікчемним.

Представник відповідача
Білокриницької сільської ради ОСОБА_12
в судовому засіданні пояснила, що
заповіт записаний нею зі слів
заповідача ОСОБА_9, особу та
дієздатність заповідача нею
перевірено, заповіт підписано особисто
ОСОБА_9, що не суперечить вимогам ст.ст.
1247, 207 Цивільного кодексу України, при
цьому особу ОСОБА_9 та справжність її
підпису також перевірено. Заповіт було
вголос прочитано заповідачем, про що
нею зазначено у тексті заповіту.
Заповідач не бажала, щоб заповіт
підписував замість неї хтось інший.
Таким чином вимог закону при
посвідченні нею заповіту не порушено.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 суду
пояснила, що вона як секретар сільської
ради посвідчувала заповіт за місцем
проживання ОСОБА_9, приходила до неї два
рази, перший раз заповідачка їй
повідомила про зміст заповіту та на чию
користь бажає укласти заповіт, другий
раз вона прийшла після виготовлення
заповіту за допомогою друкарських
засобів, заповідач вголос прочитала
зміст заповіту, самостійно зазначила,
що заповіт був нею прочитаний вголос
перед підписанням та самостійно
підписаний заповідачем, ОСОБА_9 як
вміла, так і підписала. ОСОБА_9
відмовилась від того, щоб заповіт був
складений при свідках.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16
підтвердили, що померла ОСОБА_9 була
грамотна, вміла писати, перед смертю
все розуміла, однак за рік смерті
захворіла, не могла ходити, була лежача.

Заслухавши пояснення, дослідивши та
оцінивши докази у справі, суд приходить
до переконання, що позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи із
наступних підстав:

17 серпня 1999 року ОСОБА_9 склала заповіт,
згідно якого все належне їй майно
заповіла ОСОБА_17.

10 квітня 2013 року ОСОБА_9 склала інший
заповіт, згідно якого все належне їй
майно заповіла відповідачу ОСОБА_3.
Заповіт був посвідчений секретарем
Білокриницької сільської ради
Підгаєцького району Тернопільської
області та зареєстрований в реєстрі за
№ 28.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 померла, про що
видане свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до
Підгаєцької державної нотаріальної
контори із завою прийняття спадщин на
заповітом після смерті ОСОБА_9, де була
заведена спадкова справа.

Крім того, позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 також звернулись із заявами про
прийняття спадщини за законом після
смерті ОСОБА_9 як онуки спадкодавця,
оскільки їх батько ОСОБА_10 помер
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Так, із витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
державну реєстрацію народження
вбачається, що батьками ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_18 та ОСОБА_11. У
витягу з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про державну
реєстрацію шлюбу зазначено про
реєстрацію шлюбу 28.12.1951 року між ОСОБА_18
та ОСОБА_9.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердити той
факт, що померла ОСОБА_9 дійсно була
матір'ю ОСОБА_10 та позивачі ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 є її онуками.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_9 дійсно була матір'ю ОСОБА_10 -
батька позивачів та позивачі є
спадкоємцями після смерті їх бабусі
ОСОБА_9 згідно ст. 1266 ЦК України.

З пояснень відповідача ОСОБА_3 судом
встановлено, що підставою складення
заповіту в її користь було здійснення
нею як соціальним працівником
постійного догляду за ОСОБА_9 протягом
двох років, оскільки померла була
одинокою та після інсульту протягом
останнього року перед смертю не могла
ходити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача Білокриницької сільської
ради заперечуючи проти позову, вказали,
що заповідач самостійно могла читати
та писати, тому заповіт мала змогу
підписати самостійно. Проте, не
заперечили, що померла на час складання
заповіту хворіла, не могла ходити, не
вставала з ліжка, тому її почерк на час
підписання заповіту, міг бути зміненим.

Також поясненнями свідків ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтверджено,
що ОСОБА_9 вміла писати, однак на час
складання заповіту хворіла, не могла
ходити, була лежача.

Згідно вимог ч. 4 ст. 203 ЦПК України,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1251 ЦК України, якщо
у населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Встановлено, що спірний заповіт був
посвідчений секретарем Білокриницької
сільської ради ОСОБА_12

Порядок посвідчення заповітів
секретарем сільської ради визначено
«Порядком вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування», затвердженого
Наказом Мінюсту від 11.11.2011, № 3306/5, тому
повинна була керуватись нормами,
встановленими абзацом 6 пункту 1.4.
Розділу IIІ, згідно яких «посадова особа
органу місцевого самоврядування може
на прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути прочитаний
уголос та підписаний заповідачем, про
що ним зазначається у заповіті перед
його підписом».

Крім того, частина 2 статті 47 Закону
України від 02.09.1993 «Про нотаріат»,
містить норму згідно якої тексти
нотаріально посвідчуваних правочинів,
заяв, засвідчуваних копій (фотокопій)
документів і витягів з них, тексти
перекладів та заяв повинні бути
написані зрозуміло і чітко.

Проте, як вбачається із заповіту (двох
примірників заповіту), у його тексті
відсутній зрозумілий і чіткий запис,
вчинений заповідачем ОСОБА_9, з якого
можна зробити однозначний висновок про
те, що заповіт прочитаний уголос та
підписаний заповідачем ОСОБА_9,
всупереч вищезазначених вимог
законодавства.

В силу ч. 3 ст. 209 ЦПК України,
нотаріальне посвідчення може бути
вчинене на тексті лише такого
правочину, який відповідає загальним
вимогам, встановленим статтею 203
цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що секретарем
вчинено нотаріальне посвідчення на
тексті правочину, що не відповідає
вимогам ст. 203 ЦПК України та ст. 47
Закону України від 02.09.1993 «Про
нотаріат» щодо письмової форми
правочину.

Таким чином, в момент вчинення та
посвідчення заповіту не дотримано
вимог ч. 2 ст. ст. 1247 ЦК України, згідно
яких заповіт складається у письмовій
формі, та ч. 2 ст. 1248 ЦК України, в силу
яких нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. Нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним.

При цьому суд не бере до уваги
пояснень відповідача ОСОБА_3, її
представника та покази свідка -
представника відповідача
Білокриницької сільської ради ОСОБА_12
про те, що будь-яких порушень закону під
час посвідчення і підписання спірного
заповіту порушено не було, позаяк такі
пояснення повністю спростовані
зібраними та дослідженими в ході
судового розгляду доказами.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Враховуючи те, що відповідно до ст. 1257
ЦК України спірний заповіт складений з
порушенням його форми та посвідчення є
нікчемним, тому згідно зі ст. 215 ЦК
України це є підставою для визнання
його недійсним.

Поряд з тим, суд вважає безпідставними
доводи позивача про те, що заповіт не
був підписаний заповідачем ОСОБА_9
особисто, оскільки згідно висновку
експерта від 05.08.2014 року № 822/14-22,
підписи та рукописний текст у двох
примірниках заповіту, укладеного від
імені ОСОБА_9 та посвідченого
секретарем Білокриницької сільської
ради 10 квітня 2013 року виконано ОСОБА_9.
Крім того, стороною позивача не було
наведено мотивів незгоди з даним
висновком, тому зазначений висновок
експерта суд вважає обґрунтованим, та
приймає його як належний та допустимий
доказ у справі.

Також, суд не приймає доводи позивача
про те, що відсутність у спірному
заповіті особистого напису, що
«заповіт прочитано уголос та підписано
ОСОБА_9», є таким, що не відображає
дійного волевиявлення заповідача,
оскільки у судовому засіданні
позивачами не подано, а судом не
здобуто доказів, що волевиявлення
заповідача не було вільним та не
відповідало його внутрішній волі.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд також вважає, що у позовних вимогах
до Білокриницької сільської ради слід
відмовити, оскільки судом не було
здобуто доказів порушення прав, свобод
та законних інтересів позивачів цим
відповідачем.

На підставі вищезазначених обставин
суд приходить до переконання, що позов
підлягає до часткового задоволення
шляхом визнання заповіту, складеного 10
квітня 2013 року від імені ОСОБА_9,
посвідченого секретарем
Білокриницької сільської ради
Підгаєцького району Тернопільської
області та зареєстрованого в реєстрі
за № 28, - недійсним з підстав порушення
вимог щодо його форми та посвідчення
(нікчемності), відмовивши у задоволенні
решти позовних вимог.

Позивачами не подано письмових доказів
щодо понесених ними судових витрат, (до
позовної заяви додана квитанція про
сплату судового збору представником
позивача, ОСОБА_1, що не є особою, яка
подає позов), тому з відповідача слід
стягнути судовий збір в користь
держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 10, 60, 79, 88, 209, 215, 216, 294
ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 205, 207, 208, 209, 215,
1247, 1248, 1251, 1257 ЦК України, ст. 47 Закону
України від 02.09.1993 «Про нотаріат», суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати заповіт, складений 10 квітня 2013
року від імені ОСОБА_9, посвідчений
секретарем Білокриницької сільської
ради Підгаєцького району
Тернопільської області та
зареєстрований в реєстрі за № 28, -
недійсним з підстав порушення вимог
щодо його форми та посвідчення
(нікчемності).

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Підгаєцький районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий підпис
К.М. Грицай

Згідно з оригіналом:

Суддя
К.М. Грицай

К.М. Грицай