РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

за участі прокурора Черноусової
Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Солом'янська районна у м. Києві
державна адміністрація Орган опіки та
піклування про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів,

в с т а н о в и в:

11 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав.

Свої вимоги мотивувала тим, що 14 жовтня
2006 року між нею та відповідачем був
зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_3. 03 грудня 2010 року
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва шлюб розірвано.

Дитина проживає з нею. Відповідач
життям дитини не цікавляться, його
вихованням та утриманням не
займається, матеріально не допомагає
дитині.

27 січня 2014 року позивач подала до суду
заяву про об'єднання в одне провадження
вимоги про стягнення з відповідача
аліментів, посилаючись на те, що дитина
перебуває на її утриманні, а
відповідач, який є забезпеченою особою,
жодної допомоги не надає.

Просила суд ухвалити рішення, яким:
позбавити відповідача батьківських
прав щодо їх дитини та стягнути з
ОСОБА_2 на її користь на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1500
гривень щомісяця до досягнення дитиною
повноліття.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 21 березня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено.
Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав
щодо ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2, на
користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_1 до
досягнення дитиною повноліття,
аліменти в розмірі 1500 гривень щомісяця,
починаючи з 27 січня 2014 року (а.с. 69-70).

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 01 серпня 2014 року скасоване
заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 21 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Солом'янська
районна у м. Києві державна
адміністрація Орган опіки та
піклування про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів. Справу призначено до
судового розгляду (а.с. 139-140).

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені
вимоги та просили їх задовольнити.
Пояснили суду, що сторони почали
проживати окремо під час вагітності
позивача. ОСОБА_2 не цікавився сином,
кошти на утримання дитини майже не
надає. За останні 2 роки переказав
близько 2000 гривень окремими платежами.
Позивач також зазначила, що вона
перебуває в іншому шлюбі, її чоловік
виховує дитину як батько та має намір
усиновити ОСОБА_3.

Прокурор Прокуратури Солом'янського
районну м. Києва підтримала заявлений
позов, вважає, що він підлягає
задоволенню.

Відповідач та його представник проти
задоволення позову про позбавлення
батьківських прав заперечували.
Пояснили суду, що відповідач, в міру
можливості, надавав допомогу дитині
шляхом пересилання грошових коштів та
надавав дозволи на виїзд дитини за
кордон. Кошти від його імені інколи
пересилала і його сестра. Останній раз
він направляв грошовий переказ у
березні 2014 року. Позивач не бажає, щоб
він спілкувався з дитиною, тому
відповідач і не приїздив, знав, що сина
йому не віддадуть. Відповідач ОСОБА_2
зазначив, що не оспорює свого обов'язку
утримувати дитину та сплачувати
аліменти. Через скрутне матеріальне
становище, незадовільний стан здоров'я,
необхідність лікування та наявність на
утриманні непрацездатних матері та
батька погоджується платити аліменти в
розмірі 200 гривень щомісяця. Раніше він
працював у Польщі адміністратором,
останнім часом намагався знайти роботу
в Івано-Франківську, проте не зміг, тому
зараз не працює. Перебуває на обліку як
безробітний.

Представник Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації Органу
опіки та піклування не заперечувала
проти задоволення позову. Оскільки
відповідач дитиною не цікавиться, до
органу опіки та піклування не
звертався, тому вимоги позивача є
обґрунтованими.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, покази свідків,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши надані докази, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 є
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1
(а.с. 11).

14 жовтня 2006 року між позивачем та
відповідачем зареєстровано шлюб, що
підтверджується Свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_2, виданим Центральним
відділом реєстрації шлюбів м. Києва з
державним Центром розвитку сім'ї 14
жовтня 2006 року (а.с. 14).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 03 грудня 2010 року шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 17-18).

Сторонами не оспорюється, що дитина
проживає з позивачем.

Звертаючись в суд з позовом про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав,
позивач зазначала, що дитина проживає з
нею, відповідач життям сина не
цікавиться, його вихованням та
утриманням не займається, матеріально
не допомагає.

Позивач на підтвердження своїх вимог
посилалась на покази свідків та
письмові докази.

При первинному розгляді справи судом
допитувались свідки.

Так, допитана судом в якості свідка
ОСОБА_4 показала, що позивач є її
подругою, а з відповідачем
познайомилась після їх одруження.
Відповідача бачила, коли ОСОБА_1 була
вагітна, більше його не бачила.
Вихованням та утриманням ОСОБА_3
займається ОСОБА_1 Перешкод у
спілкуванні з дитиною відповідачу
ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_5 у суді показала, що з
позивачем знайома з 2005 року, а
відповідача бачила один раз у 2006 році,
більше його не бачила. Вони з позивачем
є подругами, зустрічаються досить
часто.

З наданої суду довідки з Центру
інтелектуального та творчого розвитку
особистості «Райдуга» від 21 жовтня 2013
року вбачається, що ОСОБА_3 з 2010 року по
теперішній час відвідує заняття у
Центрі на курсі підготовки до школи.
Протягом цього періоду мати постійно
спілкується з викладачами, цікавиться
успіхами дитини, сприяє її всебічному
розвитку. Крім матері ніхто з родини не
супроводжував дитину на заняття (а.с. 12).

Відповідно до довідки з медичного
центру «АТ.Амеда» від 24 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 відвідує центр з 27 червня 2013
року. За цей час останній був на
медичному огляді 4 рази. Під час всіх
відвідувань дитину супроводжувала
мати ОСОБА_1 (а.с. 13).

З наданої суду довідки з Англійської
школи Хелен Дорн у м. Києві вбачається,
що ОСОБА_3 з вересня 2013 року по
теперішній час відвідує заняття у
школі. Протягом цього періоду мати
постійно спілкується з викладачами,
цікавиться успіхами дитини. Крім
матері ніхто з родини не супроводжує
дитину на заняття (а.с. 20).

З висновку органу опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації від 06 лютого
2014 року № 108-1222/01 (а.с. 30-31), вбачається, що
орган опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації вважає за
доцільне позбавити батьківських прав
ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також звертаючись в суд з вимогою про
позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1
зазначала, що 06 жовтня 2012 року
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7, який бажає усиновити її дитину,
що підтверджується нотаріально
посвідченою заявою від 25 листопада 2013
року (а.с. 16).

Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України
батько може бути позбавлений судом
батьківських прав, якщо він ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» передбачено, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
пояснив, що він не спілкувався з
дитиною тривалий час, оскільки
працював за кордоном в Польщі, проте
постійно надавав дозволи на виїзд
дитини за кордон та в міру можливості
надсилав грошові кошти позивачу на
утримання сина, що підтверджується
копіями квитанції (а.с. 89-94). На даний час
він не відмовляється від утримання та
виховання свого сина. Посилаючись на
те, що він не діяв на шкоду дитині,
вважає, що позовна вимога про
позбавлення його батьківських прав не
підлягає задоволенню.

Крім того, він не проживає в місті
Києві, що також є перешкодою для
спілкування з сином, а позивач
зазначала, що не бажає, щоб вони
спілкувались.

Аналізуючи встановлені судом взаємини
сторін і вимоги закону, що регулюють
зазначені правовідносини, суд
приходить до висновку, що між сторонами
дійсно склалися стосунки, за яких
батьки уникають спілкування між собою
після розірвання шлюбу, позивач
створила нову сім'ю, що опосередковано
вплинуло на стосунки відповідача з
сином.

Разом з тим, суд враховує і ту
обставину, що батько розуміє свій
обов'язок щодо участі у вихованні та
утриманні дитини, бажає приймати таку
участь. Періодично відповідач
направляв кошти на утримання дитини, що
не свідчить про його ухилення від
виконання своїх обов'язків як батька
дитини.

Суд також враховує, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому
приходить до висновку, що позовна
вимога про позбавлення відповідача
батьківських прав відносно ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в такому випадку є
передчасною та надмірною.

Позивач також просить стягнути з
відповідача аліменти на утримання
дитини в розмірі 1500 гривень щомісяця.
Зазначає, що відповідач не виконує
свого батьківського обов'язку щодо
утримання дитини та має мінливий дохід.

При розгляді справи встановлено та не
оспорювалось у судовому засіданні, що
відповідач періодично надсилав кошти
на утримання сина ОСОБА_3 ( а.с. 89-94).

ОСОБА_2 пояснив суду, що на даний час він
не забезпечений роботою, отримує
нерегулярний та мінливий дохід.

З довідки Івано-Франківського міського
центру зайнятості Івано-Франківської
області від 11 вересня 2014 року № 2985
вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на
обліку як безробітний з 06 серпня 2014
року (а.с. 149).

За змістом ст. 18 Конвенції про захист
прав дитини, суд повинен докласти всіх
можливих зусиль для того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, що кожна дитина
має право нa рівень життя достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Факт відсутності у батька або матері
можливості надавати дитині
відповідного розміру утримання
законом не віднесено до обставин, які
враховуються судом при визначенні
розмірів аліментів. Такий факт не
звільняє батьків від обов'язку по
утриманню дитини, проте, безумовно,
враховується судом при визначенні
розміру аліментів.

Позивач не надавала суду перелік
витрат на утримання дитини, їх
доцільність та вартість.

За таких обставин, враховуючи вік
дитини, факт її перебування на
утриманні позивача, а також мінливий
дохід відповідача, суд приходить до
висновку про стягнення аліментів з
відповідача на користь позивача на
утримання їх сина в розмірі 1000 гривень
щомісяця, оскільки відповідач є
працездатною особою та має рівні
обов'язки з позивачем по утриманню
дитини.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено,
що аліменти присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

Вимога про стягнення аліментів
заявлена позивачем 27 січня 2014 року
(а.с.37).

З урахуванням задоволення позову та
відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стягненню з відповідача на користь
держави підлягає судовий збір у
розмірі 243 гривень 60 копійок за вимогу
про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
суд допускає негайне виконання рішень
у справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
статтями 8, 12 Закону України «Про
охорону дитинства», статтями 150, 164, 165,
180-183, 191 СК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», статтями 3, 4, 10, 11,
57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 367 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною
повноліття, аліменти в розмірі 1000
гривень щомісяця, починаючи з 27 січня
2014 року.

Рішення в частині стягнення аліментів -
у межах суми платежу за один місяць
допустити до негайного виконання.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: