Справа № 361/6713/14-ц
Провадження № 2/361/2556/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 грудня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого
судді - Пухної О.М.

при секретарі -
Якименко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в інтересах яких діє
ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що
втратили право на користування
житловою площею, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом, у якому
просили визнати ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_1, в зв'язку з їх
відсутністю на вказаній житловій площі
більше року без поважних причин.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
посилалася на те, що вони є
співвласниками будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На даний час у вказаному житловому
будинку, крім його власників
зареєстровані: ОСОБА_6, син позивача
ОСОБА_1, 2012 року народження, ОСОБА_4, син
позивача ОСОБА_2, 2005 року народження,
ОСОБА_3, колишня дружина позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_5, дочка колишньої дружини
ОСОБА_2 від першого шлюбу, 1998 року
народження.

ОСОБА_3 була зареєстрована в будинку
АДРЕСА_1 з 2004 року з моменту укладення
шлюбу між нею та позивачем ОСОБА_2 й
фактично проживала до моменту
припинення шлюбних відносин у лютого
2012 року.

Так, у лютому 2012 року ОСОБА_3 зібрала
свої речі, виїхала з будинку разом з
дітьми в невідомому напрямку. А в
серпні 2012 року надіслала до
Броварського міськрайонного суду
Київської області позовну заяву про
розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано.

Відповідач разом з дітьми протягом
більш ніж двох років не проживають за
місцем реєстрації, витрат по утриманню
житла не несуть, а їх реєстрація
перешкоджає співвласникам ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у реалізації їх права власності
на вищевказане нерухоме майно, у
зв'язку з чим позивачі звернулися до
суду із зазначеним вище позовом.

У судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_7 надала пояснення,
аналогічні викладеному вище, позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити у повному обсязі, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечувала.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не з'явилися, про час і
місце розгляду справи належним чином
повідомлялися, причини неявки суду
невідомі.

Враховуючи наведене, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та дослідивши матеріали справи,
судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в 2004 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб,
від якого ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син
ОСОБА_10.

ОСОБА_3, ОСОБА_2, їх син ОСОБА_2 та ОСОБА_5
під час шлюбу проживали у житловому
будинку АДРЕСА_1, власником ? частини
якого є позивач ОСОБА_2, що набув
вказане нерухоме майно у власність від
матері ОСОБА_11 на підставі договору
дарування від 05 серпня 1995 року,
посвідченого Броварською районною
державною нотаріальною конторою 05
серпня 1995 року за реєстром № 4038 та
зареєстрованого в Броварському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 07 серпня 1995 року за №
3957.

З матеріалів справи вбачається, що 02
лютого 2000 року між позивачами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено договір дарування
частини житлового будинку, посвідчений
приватним нотаріусом Броварського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_12, згідно з яким ОСОБА_2
подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар ?
частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
житловою площею 97,4 кв.м., з надвірними
будівлями та спорудами: вбиральнею,
гаражем, огорожею (а.с. 9).

На даний час у вказаному житловому
будинку, крім його власників
зареєстровані: ОСОБА_6, син позивача
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, син
позивача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, колишня дружина
позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5,
яка є дочкою ОСОБА_3 від першого шлюбу,
ІНФОРМАЦІЯ_8. Вказані обставини
підтверджуються копіями довідок № 403
та 635, виданих 15 серпня 2014 року
Комунальним підприємством «Служба
замовника», та копією будинкової книги
(а.с. 12, 13, 15-17).

Судом також з'ясовано, що ОСОБА_3, її
діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за місцем
реєстрації з лютого 2012 року дійсно не
проживають, про що свідчать акти
обстеження житлово-побутових умов,
складені 13 серпня, 10 жовтня та 28
листопада 2014 року депутатами
Броварської міської ради Київської
області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 55 - 57).

З пояснень, наданих свідками ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 в залі суду, видно, що
відповідачі дійсно більше двох років
за адресою реєстрації не з'являється,
їх речі в будинку відсутні.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенцїі про захист прав
людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,
319, 321 ЦК України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь - яких
порушень його прав хоч би ці порушення
і не були поєднані з позбавленням
володіння.

Способи захисту права власності
передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом права власності особи може
бути, зокрема, житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначене
та придатне для постійного проживання
в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право володільця використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї інших осіб і
розпорядження своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Зважаючи на викладене, враховуючи що
відповідачі на даний час за місцем
реєстрації дійсно більше одного року
не проживають, що підтверджується
наявними доказами в матеріалах справи
й допитаними у судовому засіданні
свідками, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили
право користування житловим
приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1
є обґрунтованими й підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 212-215, 224-233 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, такими, що
втратили право користуватися жилим
приміщенням будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.М. Пухна