Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №286/2076/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Шевчук
А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Державна інспекція
сільського господарства в
Житомирській області, про визнання
свідоцтва про реєстрацію самохідного
шасі недійсним та визнання права
власності на нього

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

на рішення Овруцького районного суду
Житомирської області від 30 жовтня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 Просив
визнати недійсним свідоцтво від 24
лютого 2006 року, видане на ім'я
відповідача, про реєстрацію
самохідного шасі Т-16, та визнати за ним
право власності на трактор - самохідне
шасі - Т-16, д.н. НОМЕР_1. В обґрунтування
позову зазначав, що 12 грудня 1994 року він
придбав списаний з балансу
підприємства трактор марки Т-16, що
підтверджується ордером №248 від 14
травня 2000 року. Однак, відповідач без
будь-якого дозволу, привласнив трактор,
незаконно зареєстрував його в
Державній інспекції сільського
господарства України в Житомирській
області на своє ім'я, тим самим
позбавивши його права користування та
розпорядження власним майном. У
добровільному порядку повернути
трактор відмовляється, мотивуючи це
тим, що він купив спірний транспортний
засіб у його (позивача) батька за 3000 грн.

Ухвалою Овруцького районного суду
Житомирської області від 17 червня 2014
року до участі у справі в якості
третьої особи залучено Державну
інспекцію сільського господарства в
Житомирській області.

Рішенням Овруцького районного
суду Житомирської області від 30 жовтня
2014 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво від 24
лютого 2006 року серії НОМЕР_3, видане на
ім'я ОСОБА_2, про реєстрацію самохідного
шасі. У визнанні права власності
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову. Вважає,
що рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
безпідставно послався на постанову КМУ
№ 694 від 08 липня 2009 року, оскільки
самохідне шасі було зареєстровано до
прийняття вказаної постанови;
будь-яких доказів порушень, допущених
під час реєстрації шасі, позивачем не
надано і судом не встановлено; діючим
законодавством передбачена реєстрація
самостійно складених самохідних шасі;
у 2005 році він придбав у батька позивача
несправний трактор без будь-яких
документів і деякі запчастини
використав при складанні свого шасі.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення в частині відмови у
позові скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Вважає, що рішення суду першої
інстанції частково ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
не взяв до уваги пояснення свідка
ОСОБА_3; відхилив клопотання про виклик
та допит у якості свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які могли
пояснити, що спірним трактором і по
даний час користується ОСОБА_2;
відповідач не мав права на отримання
будь-яких запасних частин до трактора у
ПСП «Бігунь», бо до списків пайовиків
він не включений, а суду надав фіктивні
документи.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційних
скаргах, колегія суддів вважає, що
скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення,
а скарга ОСОБА_1 не може бути
задоволена з наступних підстав.

Виходячи з засад диспозитивності
цивільного судочинства, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до
Цивільно-процесуального кодексу
України, в межах заявлених ними вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11
ЦПК України).

ОСОБА_1, звертаючись із позовом
про визнання свідоцтва про реєстрацію
машини недійсним та визнання за ним
права власності у порядку,
передбаченому ст.392 ЦК України, на
трактор - самохідне шасі - Т 16, свої
вимоги обгрунтовував тим, що є
власником вище вказаного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Із матеріалів справи вбачається
та судом встановлено, що свідоцтвом про
реєстрацію машини серії НОМЕР_3 від 24
лютого 2006 року посвідчується право
власності ОСОБА_2 на самохідне шасі,
реєстраційний НОМЕР_1, марки Т-16,
заводський НОМЕР_4, двигун НОМЕР_2 (а.с.84).
В особливих відмітках свідоцтва
вказано, що засіб складений із серійних
вузлів, придбаних по ордеру від 13 січня
2006 року №13.

Приходним касовим ордером від 13
січня 2006 року №13 та накладною від 13
січня 2006 року №19 підтверджується той
факт, що ОСОБА_2 придбав у приватного
сільськогосподарського підприємства
«Бігунь» наступні бувші у користуванні
вузли та агрегати (запчастини) від
трактора Т-16: двигун Д-21 НОМЕР_5,
передній та задній мости, раму, кабіну,
передні та задні колеса на загальну
суму 235 грн.(а.с.83,85).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
відносно того, що відповідач надав
фіктивні документи не підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
відтак не можуть бути покладені в
основу судового рішення, оскільки воно
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не
мав права на отримання будь-яких
запасних частин до трактора у ПСП
«Бігунь», бо до списків пайовиків він
не включений, також не спростовує факт
придбання відповідачем запасних
частин, що підтверджений письмовими
доказами, оскільки не доведена
неправомірність дій.

Відповідно до пункту 2.20 Правил
державної реєстрації та обліку
тракторів, самохідних шасі, самохідних
сільськогосподарських,
дорожньо-будівельних і меліоративних
машин, сільськогосподарської техніки,
інших механізмів, затверджених наказом
Міністерства аграрної політики
України від 11 червня 2004 року №221 (надалі
Правила), що були чинними на час
державної реєстрації спірного
самохідного шасі марки Т-16, самостійно
складені машини реєструвалися за їх
власниками на підставі документів,
передбачених у розділі 2 цих Правил, які
підтверджували правомірність
придбання основних вузлів і агрегатів,
необхідних для складання машини, та за
наявності таблички реєстрації
обліково-ідентифікаційної з
ідентифікаційним номером.

Самостійно складене шасі
зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі
ордеру, який підтверджує
правомірність придбання відповідачем
основних вузлів і агрегатів,
необхідних для складання машини, у тому
числі правомірність придбання двигуна
НОМЕР_2.

Таким чином, відповідач
самостійно склав із придбаних ним
запчастин самохідне шасі марки Т-16. У
матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_2 не мав права на
реєстрацію за собою цього засобу, а
також того, що реєстрація була
здійснена не у відповідності до вимог
Правил, а відтак висновок суду першої
інстанції про визнання свідоцтва про
реєстрацію машини недійсним не
ґрунтується на обставинах справи та
наданих на засадах змагальності
доказах.

На підставі ст.309 ЦПК України
колегія суддів скасовує рішення суду
першої інстанції в частині визнання
свідоцтва серії НОМЕР_3 року про
реєстрацію самохідного шасі марки Т-16,
державний номер НОМЕР_1, номер двигуна
НОМЕР_2, недійсним та ухвалює в цій
частині нове рішення, яким відмовляє
позивачу у визнанні свідоцтва про
реєстрацію машини недійсним.

Із довідки
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шевелівське» від 14 травня 2000 року та
копії ордеру №248 вбачається, що у 1994
році позивач придбав у КСП «Рассвет»
трактор Т-16М, як металобрухт, на суму 805
руб.30 коп. (а.с.7,8).

У наданих документах не вказано номеру
двигуна.

Оскільки придбавався позивачем
металобрухт, то трактор Т-16М не
знімався з реєстрації за колишнім
власником та відповідно не
реєструвався за позивачем, а відтак суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачу у визнанні за ним
права власності на самохідне шасі
марки Т-16, номерний знак НОМЕР_1,
оскільки позивач не довів, що є
власником саме цієї машини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
відносно показів свідка ОСОБА_3
зводяться до їх переоцінки. Свідок
допитувався судом першої інстанції,
який дав оцінку показам свідка у своєму
рішенні.

В апеляційній інстанції представник
позивача клопотань про допит будь-яких
свідків не заявляв.

Оскільки рішення суду першої інстанції
в частині відмови у визнанні за
позивачем права власності на самохідне
шасі марки Т-16 ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права (у межах заявлених вимог), доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків
суду першої інстанції не спростовують,
то колегія суддів залишає рішення суду
в цій частині без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Овруцького районного
суду Житомирської області від 30 жовтня
2014 року скасувати в частині визнання
свідоцтва про реєстрацію самохідного
шасі недійсним та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про реєстрацію самохідного
шасі недійсним.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: