Справа № 459/1350/14
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/6695/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

при секретарі: Цар М.М.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника відповідача державного
підприємства «Львіввугілля» - Бойко
Зоряни Михайлівни на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 04 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
отримання трудового каліцтва, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 04 вересня
2014 року позов ОСОБА_2 - задоволено
частково. Ухвалено стягнути з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 13000,00 грн..

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ДП «Львіввугілля» - Бойко
З.М..

У поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні зазначеного
рішення неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, неправильно
застосовано норми матеріального права
та не дотримано вимог процесуального
права. Вказує, що судом першої
інстанції не з'ясовано чим
підтверджується факт заподіяння
моральних страждань позивачу, а
довідка МСЕК на яку покликається суд є
лише підтвердженням факту втрати
працездатності та не може доказом
заподіяння моральної шкоди. Зазначає,
що судом також не враховано, що на час
встановлення непрацездатності
позивача діяв наказ Міністерства
охорони здоров'я від 22 листопад 1995 року
№212, згідно якого підставою для
відшкодування матеріальної шкоди може
бути висновок лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу,
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий в
результаті трудового каліцтва чи його
наслідків про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Крім того, зазначає, що застосування
судом першої інстанції до спірних
правовідносин Рішення Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 року у
справі №1-9/2004 є безпідставним,
оскільки, на її думку, відсутні
підстави для його застосування по
відношенню до державного підприємства.
Вважає, що оскільки відшкодування
морально шкоди випливає із трудових
правовідносин, то тримісячний строк
позовної давності повинен
застосовуватися і до позовних вимог
про стягнення моральної шкоди,
завданої внаслідок виконання трудових
обов'язків. Також вказує, що при
прийнятті на роботу позивач був
ознайомлений з умовами праці на шахті
та наявністю небезпечних та шкідливих
факторів, можливими шкідливими
наслідками їх впливу на здоров'я та
пов'язаними із цим пільгами та
компенсаціями.

Зважаючи на вказане, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 17.07.1985 року до
01.11.1985 року; з 09.04.1986 року до 05.05.1986 року; з
11.08.1986 року до 05.06.1987 року працював
підземним гірником, з 26.07.1989 року -
підземним учнем гірника очисного
забою, з 08.09.1989 року - підземним гірником
очисного забою на шахтах «Відродження»
ДП «Львіввугілля»; «Червоноградська»,
яка в подальшому неодноразово
перейменовувалась та з 24.12.2002 року
реорганізована в шахту «Бендзюзьку» ДП
«Львіввугілля»; «Межирічанська» ДП
«Львіввугілля» та шахті «Степова» ДП
«Львіввугілля».

Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА №014518
від 29.09.2012 року ОСОБА_2 встановлено 50%
втрати професійної працездатності та
ІІІ групу інвалідності (а.с.21).

Як вбачається із довідки МСЕК серії 10
ААА №109580 від 02.10.2013 року ОСОБА_2
встановлено ІІІ групу інвалідності у
зв'язку з виробничою травмою із датою
переогляду 30.09.2015 року, а втрата
професійної працездатності складає 65%
(а.с.27).

Задовольняючи частково позов та
стягуючи на користь ОСОБА_2 13000,00 грн.
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачеві заподіяна
моральна шкода, яка обумовлено
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я, внаслідок
професійного захворювання при
виконанні своїх трудових обов'язків, в
зв'язку з якими йому було встановлено 65%
втрати професійної працездатності, він
не має можливості повноцінно
працювати, повинен лікуватися та для
організації свого життя доводиться
докладати додаткові зусилля.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п.п.1, 2 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року №472, власник
підприємства, установи і організації
(надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду,
заподіяну працівникові каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним трудових обов'язків
(надалі ушкодження здоров'я), а також за
моральну шкоду, заподіяну потерпілому
внаслідок фізичного чи психічного
впливу небезпечних або шкідливих умов
праці. Власник звільняється від
відшкодування шкоди, якщо доведе, що
шкода заподіяна не з його вини, а
умови праці не є причиною
моральної шкоди. Доказами вини
власника можуть бути акт про нещасний
випадок на виробництві або акт про
професійне захворювання.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст.237-1
КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності. Умови
відшкодування маральної (немайнової)
шкоди, передбачені укладеним сторонами
контрактом, які погіршують становище
працівника порівняно з положеннями
ст.237-1 КЗпП України чи іншим
законодавством, згідно ст.9 КЗпП
України є недійсними.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27.01.2004 року у справі №1-9/2004
регламентовано, що громадяни, яким
встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж
рішення ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що шкоду
здоров'ю позивача було завдано в
результаті його роботи в умовах
шкідливих та небезпечних факторів на
протязі 15 років, він втратив 65%
професійної працездатності, є
інвалідом третьої групи, що призвело до
втрати ним нормальних життєвих
зв'язків, вимагає постійного лікування
та додаткових зусиль для організації
свого життя, чим йому заподіяно
моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням ст. 23 ЦК України, ст.137-1
КЗпП України, роз'яснень рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року у справі №1-9/2004, Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» висновки
суду щодо розміру відшкодування
моральної шкоди в повній мірі
відповідають обставинам справи, є
обґрунтованими, а тому, на думку
колегії суддів, є правильними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, розглядаючи
даний спір в межах заявлених позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими,
зробленими на основі повно та всебічно
досліджених матеріалів справи, з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому не вбачає підстав
для скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника
державного підприємства
«Львіввугілля» - Бойко Зоряни
Михайлівни - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 04 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
отримання трудового каліцтва -
залишити без змін..

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Б.М.Гриновець

Судді:
О.М.Ванівський

С.А.Шашкіна