Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

з участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа - Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про визнання недійсним правочину.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом, вимоги по якому уточнила в судовому засіданні, посилаючись на те, що 07.03.2008 року мiж ПАТ «Приват Банк» та ОСОБА_7 був укладений договiр кредиту №MKVCGA000000I7, вiдповiдно до якого банк надав останньому кредит.

Того ж дня з метою забезпечення зобов'язань по кредитному договару мiж ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_7 був укладений договiр iпотеки, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8, за яким предметом iпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Однак, договiр iпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опiки та пiклування, завданням якого є захист прав неповнолiтнiх та малолiтнiх дiтей при вирiшеннi питання розпорядження майном, яким вони володiють чи користуються.

У квартирi, яка є предметом застави за договором iпотеки, на час укладання договору проживала i проживає на даний час неповнолiтня дитина ОСОБА_4., 1996 року народження, що підтверджується будинковою книгою.

У зв'язку з неповернення коштiв ОСОБА_5 за кредитом, може стати причиною позбавлення неповнолітньої дитини, єдиного мiсця проживання - квартири, що є предметом застави за договором iпотеки.

Крім того, неповнолiтня ОСОБА_4., 1996 року народження є iнвалiдом.

Таким чином, при укладеннi ОСОБА_5 в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України та ст.71 п.l п.п.3 ЦК України не встановлено факт права користування предметом застави неповнолiтнiх дiтей iпотекодавця та не отримано для цього дозволу Органу опiки та пiклування, чим порушено право неповнолiтньої дитини.

Вiдповiдно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолiтнiх, неповнолiтнiх чи непрацездатних дітей.

Вiдповiдно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, якi їх замiнюють, не мають права без дозволу органів опiки i пiклування укладати договори, якi пiдлягають нотарiальному посвiдченню або спецiальнiй реєстрації, вiдмовлятися вiд належних дитинi майнових прав, здiйснювати розподiл, обмiн, вiдчуження житла, зобов'язуватися вiд імені дитини порукою, видавати письмовi зобов'язання.

Одним iз правочинiв, якi не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опiки та пiклування відповідно до ст.177 СК України є вiдмова вiд майнових прав дитини, до яких

відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до ч.2,3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» дiти - члени ciм'ї наймача або власника житлового примiщення мають право користуватися займаним примiщенням нарівні з власником або наймачем.

Вiдповiдно до ч.1 ст.29 ЦК України мiсцем проживання фiзичної особи є житловий будинок, квартира, iнше примiщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у вiдповiдному населеному пунктi, в якому фiзична особа проживає постiйно, переважно або тимчасово.

У вiдповiдності до ч.3 ст.29 ЦК України мiсцем проживання фізичної особи у вiцi до чотирнадцяти років є мiсце проживання її батькiв (усиновлювачiв) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливiстю здiйснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, iншими мiжнародними договорами України, згода на обов'язковiсть яких надана Верховною Радою України.

Вiдповiдно до ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та iнтереси малолiтнiх осiб віком до чотирнадцяти років, а також недiєздатних фiзичних осiб захищають у судi вiдповiдно їхні батьки, усиновлювачi, опiкуни чи iншi особи, визначенi законом.

Отже, спiрний договiр, був укладений сторонами всупереч вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян i безпритульних дітей» без вiдповiдного на це дозволу Органу опіки та пiклування. Передання зазначеної вище квартири в іпотеку в подальшому може унеможливити користування цим нерухомим майном неповнолiтньою дитиною.

Крім того, передана в іпотеку квартира є єдиним житлом, що належить ciм'ї i в разi невиконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором іпотеки банк матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - квартири, де проживає неповнолiтня дитинаiнвалiд.

Вiдповiдно до ст.17 Закону України «Про iпотеку» визнання договору iпотеки недiйсним є однією iз пiдстав припинення iпотеки.

У вiдповiдності до положень абз.5 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України вiд 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивiльних справ про визнання правочинiв недійсними» передбачено, що вiдповiдно до ст.ст.215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недiйсним та про застосування наслiдкiв його недiйсностi, а також вимоги про застосування наслiдкiв недiйсностi нiкчемного правочину може бути заявлено як однією iз сторін правочину, так i iншою заiнтересованою особою, права та законнi iнтереси якої порушено вчиненням правочину.

Одним iз таких наслiдкiв має бути скасування рiшення про реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно квартири як предмету iпотеки та скасування заборони вiдчуження, яке приймалося при укладення договору iпотеки спецiальним суб'єктом реєстрації - нотаріусом.

Вiдповiдно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згiдно ст.4, здiйснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб, права та iнтереси юридичних осiб, державнi та суспiльнi iнтереси у спосiб, визначений законом.

У випадку задоволення позовної вимоги про визнання договору недiйсним, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень право позивача має бути поновлено скасуванням рiшення державного реєстратора про реєстрацію обтяження іпотекою в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень належної їм квартири, зняття заборони вiдчуження квартири.

Вiдповiдно до ч.3 ст.17 Закону України «Про іпотеку» вiдомостi про припинення iпотеки пiдлягають державнiй реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тобто, наслiдком припинення iпотеки (визнання договору iпотеки недiйсним) згiдно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень» є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав.

Ч. 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разi скасування, на пiдставi рiшення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Вiдповiдно ст.215 ЦК України пiдставою недiйсностi правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, якi встановленi частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу.

Згiдно ч.1 ст.203 ЦК України змiст правочину не може суперечити цьому Кодексу, iншим актам цивiльного законодавства, а також моральним засадам суспiльства.

Частина 1 ст.216 ЦК України встановлює, що недiйсний правочин не створює юридичних наслiдкiв, крім тих, що пов'язанi з його недійсністю.

Статтею 17 визначеного Закону передбачено пiдстави при наявностi яких iпотека визнається припинененою, так зокрема п.4 ч.l статтi закрiплено, що iпотека припиняється у випадку визнання іпотечного договору недійсним.

Посилаючись на вказане просить визнати недійсним договiр iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8

Застосувати наслідки недійсності правочину.

Припинити обтяження - iпотеку на пiдставi договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8, обтяження №6760979 вiд 11.03.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8

Припинити обтяження - заборону №451 накладену приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8, у зв'язку з посвiдченням договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, номер запису про обтяження 6760969, зареєстровано в реєстрі 11.03.2008 року.

У судовому засіданні позов підтримано.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги визнав.

Представники ПАТ КБ «ПриватБанк» та Органу опіки і піклування Ужгородської міської ради не з'явились.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Із матеріалів справи слідує, що 07.03.2008 року мiж ПАТ «Приват Банк» та ОСОБА_7 був укладений договiр кредиту №MKVCGA000000I7, вiдповiдно до якого банк надав ОСОБА_5 кредит.

У забезпечення зобов'язань по вказаному вище кредитному договару мiж ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_7 був укладений договiр iпотеки від 07.03.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8, за яким предметом iпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Із досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень позивачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_5, даними будинкової книги вбачається, що у квартирi, яка є предметом застави за договором iпотеки, на час укладання договору проживала i проживає на даний час неповнолiтня дитина ОСОБА_4., 1996 року народження.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді від 14.02.2007 року неповнолітня ОСОБА_4 є інвалідом та її мати ОСОБА_3 отримує соціальну пенсію дітям-інвалідам в розмірі 284,69 грн.

Із доданого до справи договору іпотеки не вбачається, що такий був погоджений у встановленому порядку Органом опiки та пiклування, завданням якого є захист прав неповнолiтнiх та малолiтнiх дiтей при вирiшеннi питання розпорядження майном, яким вони володiють чи користуються.

Із пояснень представника відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні вбачається, що останнім дійсно не надавалось нотаріусу погодження Органу опіки та піклування при укладенні іпотечного договору, такий від нього не вимагався.

Згідно пояснень сторін, квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, є їх єдиним, в тому числі й неповнолітньої дитини ОСОБА_4. місцем проживання

Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що при укладеннi ОСОБА_5 іпотечного договору в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України та ст.71 п.l п.п.3 ЦК України не встановлено факт права користування предметом застави неповнолiтнiх дiтей iпотекодавця та не отримано для цього дозволу Органу опiки та пiклування, чим порушено право неповнолiтньої дитини.

Вiдповiдно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолiтнiх, неповнолiтнiх чи непрацездатних дітей.

Вiдповiдно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, якi їх замiнюють, не мають права без дозволу органів опiки i пiклування укладати договори, якi пiдлягають нотарiальному посвiдченню або спецiальнiй реєстрації, вiдмовлятися вiд належних дитинi майнових прав, здiйснювати розподiл, обмiн, вiдчуження житла, зобов'язуватися вiд імені дитини порукою, видавати письмовi зобов'язання.

Одним iз правочинiв, якi не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опiки та пiклування відповідно до ст.177 СК України є вiдмова вiд майнових прав дитини, до яких

відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до ч.2,3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» дiти - члени ciм'ї наймача або власника житлового примiщення мають право користуватися займаним примiщенням нарівні з власником або наймачем.

Вiдповiдно до ч.1 ст.29 ЦК України мiсцем проживання фiзичної особи є житловий будинок, квартира, iнше примiщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у вiдповiдному населеному пунктi, в якому фiзична особа проживає постiйно, переважно або тимчасово.

У вiдповiдності до ч.3 ст.29 ЦК України мiсцем проживання фізичної особи у вiцi до чотирнадцяти років є мiсце проживання її батькiв (усиновлювачiв) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливiстю здiйснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, iншими мiжнародними договорами України, визнаними в Україні.

Вiдповiдно до ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та iнтереси малолiтнiх осiб віком до чотирнадцяти років, а також недiєздатних фiзичних осiб захищають у судi вiдповiдно їхні батьки, усиновлювачi, опiкуни чи iншi особи, визначенi законом.

Отже, спiрний договiр, був укладений всупереч вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян i безпритульних дітей» без вiдповiдного на це дозволу Органу опіки та пiклування.

Передання зазначеної вище квартири в іпотеку у разі невиконання зобов'язань іпотекодавцем може унеможливити користування цим нерухомим майном неповнолiтньою дитиною, позбавлення її єдиного місця проживання.

Вiдповiдно до ст.17 Закону України «Про iпотеку» визнання договору iпотеки недiйсним є однією iз пiдстав припинення iпотеки.

Вiдповiдно до ст.ст.215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недiйсним та про застосування наслiдкiв його недiйсностi, а також вимоги про застосування наслiдкiв недiйсностi нiкчемного правочину може бути заявлено як однією iз сторін правочину, так i iншою заiнтересованою особою, права та законнi iнтереси якої порушено вчиненням правочину.

Одним iз таких наслiдкiв має бути скасування рiшення про реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно квартири як предмету iпотеки та скасування заборони вiдчуження, яке приймалося при укладення договору iпотеки спецiальним суб'єктом реєстрації - нотаріусом.

У випадку задоволення позовної вимоги про визнання договору недiйсним, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень право позивача має бути поновлено скасуванням рiшення державного реєстратора про реєстрацію обтяження іпотекою в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень належної їм квартири, зняття заборони вiдчуження квартири.

Вiдповiдно до ч.3 ст.17 Закону України «Про іпотеку» вiдомостi про припинення iпотеки пiдлягають державнiй реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Наслiдком припинення iпотеки (визнання договору iпотеки недiйсним) згiдно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень» є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав.

Частина 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разi скасування, на пiдставi рiшення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Вiдповiдно ст.215 ЦК України пiдставою недiйсностi правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, якi встановленi частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу.

Згiдно ч.1 ст.203 ЦК України змiст правочину не може суперечити цьому Кодексу, iншим актам цивiльного законодавства, а також моральним засадам суспiльства.

Частина 1 ст.216 ЦК України встановлює, що недiйсний правочин не створює юридичних наслiдкiв, крім тих, що пов'язанi з його недійсністю.

За наведених обставин та в інтересах неповнолітньої дитини позовні вимоги слід задовольнити, визнати недійсним оспорюваний правочин та припинити обтяження накладення нотаріусом у зв'язку з укладенням договору іпотеки.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,214,215 ЦПК України, ст.ст.29,203,209,215,216,1054 ЦК України, ст.177 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст.18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.17 ЗУ "Про іпотеку", ст.74 ЗУ "Про нотаріат" суд,-

РІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договiр iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством Коиерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8

Застосувати наслідки недійсності правочину.

Припинити обтяження - iпотеку на пiдставi договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством Коиерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8, обтяження №6760979 вiд 11.03.2008 року накладене приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8

Припинити обтяження - заборону №451 накладену приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу ОСОБА_8, у зв'язку з посвiдченням договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством Коиерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_7, номер запису про обтяження 6760969, зареєстровано в реєстрі 11.03.2008 року.

Стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 284,60 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Івашкович І.І