РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року

Київський районний суд міста Харкова:

головуючий - суддя
Золотарьова Л.І.

за участю секретаря -
Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на майно,
придбане подружжям в період шлюбу,

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, в якому з урахуванням
уточнених вимог, просила:

1) поділити майно спільної сумісної
власності подружжя;

2) визнати житловий будинок з
надвірними будівлями який
розташований у домоволодінні АДРЕСА_1,
об'єктом спільною сумісною власністю
подружжя;

3) визнати за нею право власності на 1/2
частку будинку з надвірними будівлями
розташованого у домоволодіння АДРЕСА_1;

4) виділити їй та визнати за нею право
власності на автомобіль марки «ВАЗ
21099», червоного кольору, державний
номерний знак НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2;

5) виділити відповідачу і визнати за ним
право власності та залишити у
використанні: Холодильник SАМSUNG модель
RТ-44 МВРG; Електромеханічний
терморегулятор та комплектуючі
запчастини до нього; Телевізор ЖК 40"
SАМSUNG, модель LЕ40S81ВХ; Телевізор LЕD SАМSUNG,
духову шафу, електричну В0SСН НВА 23 В 263 Е
та комплектуючі до нього; Газову панель
В0SСН РСР 615 В90Е;

6) стягнути з відповідача судові
витрати понесені позивачкою при
розгляді цивільної справи, а саме 250,00
грн., 114,71 грн. та 640,00 грн. судового збору
за позовною заявою;

7) стягнути з відповідача витрати на
правову допомогу в розмірі 5 600 грн.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що вона з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005 року по
липень 2013 року. З грудня 2008 року вони
мешкали в домоволодінні, яке з-часом
викупили, сплативши 100000 грн. за адресою:
АДРЕСА_1, але було передано у власність
відповідачу на підставі договору
Дарування 08.02.2011р. за № 49. За час
проживання однією сім'єю, у зазначеному
домоволодінні, подружжям, власними
зусиллями та спільними коштами, було
проведено ремонтно-будівельні роботи,
чим самим збільшили ринкову вартість
будинку та прилеглої території. Дані
обставини підтверджуються чеком
08.04.2012р. з ТОВ «Епіцентр К», згідно якого
було придбано будівельних матеріалів.
Подружжям, в період шлюбу було придбано
автомобіль марки ВАЗ 21099, червоного
кольору, державний номерний знак
НОМЕР_1, який було зареєстровано в
органах ДАІ за відповідачем. В період
шлюбу вони також придбали предмети
домашнього вжитку.

Ухвалою суду від 15.10.2014 року було
прийнято до розгляду зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя, у якому просить визнати за
ним право власності на 1/2 частину
автомобіля «Шевроле», д.н. НОМЕР_3,
придбаного в період шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог
посилаються на те, що під час шлюбу у 2011
році вони вирішили придбати
автомобіль «Шевроле», на виконання
чого його власнику було зроблено
пропозицію укласти відповідний
договір купівлі-продажу. Вони сплатили
кошти в розмірі 48000 грн, а власник
передав автомобіль та видав
довіреність від 17.02.2011 року. Також в
період шлюбу 28.05.13 була видана і
довіреність сестрі позивачки на цей
автомобіль, яка від імені продавця
переоформила на неї цей автомобіль.
Фактично автомобіль було придбано в
період шлюбу за спільні кошти подружжя
в розмірі 48000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав, у
задоволенні зустрічного позову просив
відмовити. Зазначив, що посилання
представника відповідача на те, що
автомобіль «ВАЗ 21099», державний
номерний знак НОМЕР_1, був проданий по
довіреності третім особам, не мають
підтвердження, оскільки порядок
передачі права власності на рухоме
майно чітко визначений цивільним
законодавством та Постановою МВС
України № 379.

Представник відповідача зустрічний
позов підтримав, у задоволенні
первісного позову просив відмовити
повністю. Зазначив, що житловий будинок
АДРЕСА_1, є його особистою власністю,
отриманою за договором дарування від
08.02.2011 року, тому не може бути спільною
сумісною власністю. Спірний автомобіль
«ВАЗ 21099», державний номерний знак
НОМЕР_1, був проданий в 2006 році, тому
автомобіль може фізично не існувати.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що первісний позов підлягаю
частковому задоволенню, а зустрічний
позов задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

19 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, шлюб між позивачкою та
відповідачем було розірвано 02 липня 2013
року.

Згідно з довідкою управління ДАІ від
31.03.2014 року, власником транспортного
засобу «ВАЗ 21099», червоного кольору, №
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, з 02.02.2006 року є
ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 84).

Відповідно до висновку судової
автотоварознавчої експертизи від
19.08.2014 року, вартість автомобілю «ВАЗ
21099», № НОМЕР_1, становить 45092 грн. 89 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Враховуючи, що спірний автомобіль «ВАЗ
21099», № НОМЕР_1, який зареєстрований на
ім'я ОСОБА_2, набутий у період шлюбу, то
автомобіль вартістю 45092 грн. 89 коп. є
таким, що належить позивачці та
відповідачу на праві спільної сумісної
власності.

Посилання представника відповідача на
те, що вказаний автомобіль був проданий
ще в 2006 році, автомобіль може фізично
вже не існувати, належними та
допустимими доказами не підтверджено.

Нотаріальна довіреність від 26.02.2006
року, якою ОСОБА_2 надав право іншій
особі користуватися та розпоряджатися
спірним автомобілем (т. 1 а.с. 98), не є
допустимим доказом на підтвердження
факту продажу автомобілю, оскільки
договір купівлі-продажу автомобілю
підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до п. 25 Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України, за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з таким
позовом (ст. 11 ЦК України) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив
таких дій, а неподільна річ не може
бути реально поділена між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

За таких обставин, суд вважає
необхідним визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину автомобіля
марки ВАЗ 21099, державний номерний знак
НОМЕР_1, без його реального поділу та
залишенню автомобіля у спільній
частковій власності позивачки та
відповідача.

Відповідно до довідки юридичного
департаменту ХМР від 24.04.2014 року, ОСОБА_2
належить житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 не підставі
договору дарування від 08.02.2011 року (т. 1
а.с. 91)

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Разом з тим, позивачкою не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 істотно збільшився у своїй
вартості, не надано й доказів того, що
істотне збільшення вартості будинку
відбулось саме внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат
позивачки.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У зв'язку з цим, підстави для вимоги за
первісним позовом про визнання
житлового будинку АДРЕСА_1, об'єктом
спільною сумісною власністю подружжя,
та визнання за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частку будинку - задоволенню не
підлягають.

Позивачкою також заявлені вимоги про
виділення відповідачу, визнання за ним
право власності та залишення у
використанні відповідача предметів
домашнього вжитку придбаних у період
шлюбу: холодильника SАМSUNG;
Електромеханічного атерморегулятора,
Телевізору ЖК 40" SАМSUNG, Телевізор LЕD
SАМSUNG, духову шафу, електричну В0SСН НВА
23 В 263 Е, газової панелі В0SСН РСР 615 В90Е.

Згідно зі ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається,як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Статтями 57 - 59 цього Кодексу
передбачено, що наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи встановлюються на
підставі належних та допустимих
доказів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
категорично заперечував, що вказані
предмети домашнього вжитку на
теперішній час знаходяться у нього.

Допитаний свідок ОСОБА_3 пояснив, що є
другом ОСОБА_2 та приблизно раз в місяць
бував вдома у подружжя по АДРЕСА_1.
Бачив, що вони міняли побутову техніку,
зокрема, стояв спочатку один
холодильник, потім інший. Техніка
періодична в будинку мінялась.

За наявності суперечностей, ненаданні
доказів щодо знаходження вказаного
майна домашнього вжитку у відповідача
ОСОБА_2, суд позбавлений можливості
поділити вказане майно.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У зв'язку з цим, позовні вимоги про
виділення ОСОБА_2, визнання за ним право
власності та залишення у використанні
відповідача предметів домашнього
вжитку задоволенню не підлягають.

Відповідно до нотаріально посвідченої
довіреності від 17.02.2011 року, ОСОБА_4 як
власник уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_1
представляти його інтереси з питань
продажу особам - автомобіль «Шевроле»,
№ НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 227).

Згідно з нотаріально посвідченою
довіреністю від 28.05.2013 року, ОСОБА_4 як
власник уповноважив також ОСОБА_5
представляти його інтереси щодо
користування, експлуатації та продажу
автомобіля «Шевроле» № НОМЕР_3 (т. 1 а.с.
232).

Допитаний свідок ОСОБА_5 пояснила, що
вона у серпні 2013 року віддала ОСОБА_4
грошові кошти за автомобіль «Шевроле»
№ НОМЕР_3. Після чого, вона з сестрою
ОСОБА_1 поїхали в органи ДАІ та
перереєстрували вказаний автомобіль
на ім'я ОСОБА_1

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснила, що за автомобіль «Шевроле»,
№ НОМЕР_3, вона сплатила грошові кошти.
Автомобіль був куплений за 5 000 доларів
США. Вона своїй сестрі - ОСОБА_5 віддала
за автомобіль 2500 доларів США, після
чого автомобіль був перереєстрований
на неї в органах ДАІ. Автомобілем
керувала спочатку її сестра, потім вже
їздити почала вона.

Відповідно до довідки Управління ДАІ
від 04.02.2014 року, власником
транспортного засобу «Шевроле» №
НОМЕР_3, з 09.08.2013 року є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 59).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202
ЦК України).

Згідно до ст. 205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу,
належить вчиняти у письмовій формі з
підписанням його сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК
України).

Письмова форма договору
купівлі-продажу автомобіля
передбачена й постановою Кабінету
Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388,
якою затверджено Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (далі - Порядок),
згідно з п. 2 якого цей Порядок є
обов'язковим для всіх юридичних та
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів, виробляють чи
експлуатують їх. Представники
власників транспортних засобів
виконують обов'язки та реалізують
права таких власників у межах наданих
їм повноважень.

Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку,
транспортні засоби, що перебували в
експлуатації, перед їх відчуженням
повинні бути зняті з обліку в
підрозділах Державтоінспекції.

Зняття з обліку транспортних засобів
проводиться після їх огляду в
підрозділах ДАІ на підставі заяви
власника, документа, що посвідчує
особу, виконавчого напису нотаріуса,
постанови державного виконавця або
рішення суду (п. 40 Порядку).

Як вбачається з нотаріально
посвідченої довіреності від 17.02.2011
року, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_1
представляти його інтереси з питань
продажу автомобіля «Шевроле», д.н.
НОМЕР_3. Проте, спірний автомобіль з
обліку в органах ДАІ знятий не був і
залишається зареєстрованим за його
власником ОСОБА_4

Згідно з п. 42 вищевказаного Порядку в
разі коли транспортний засіб
знімається з обліку у зв'язку з його
відчуженням, у свідоцтві про
реєстрацію (технічному паспорті) або на
копії реєстраційної картки, що
додається до свідоцтва про реєстрацію
на пластиковій основі, робиться запис:
«Транспортний засіб знято з обліку для
реалізації в межах України».

Тобто, до вчинення цих вищезазначених
дій відповідач ОСОБА_4 не мав права
відчужувати спірний автомобіль, а
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 його придбати.

Відповідно до п. 8 Порядку
правомірність придбання транспортного
засобу підтверджується зазначеними в
ньому документами, зокрема
довідкою-рахунком, виданою за формою
згідно з додатком № 1 до цього Порядку,
договором чи угодою, укладеними на
товарних біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, та іншими, посвідченими в
установленому порядку документами, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби.

В установленому порядку договір
купівлі-продажу спірного автомобіля -
«Шевроле» № НОМЕР_3, між його власником
- ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_1 не укладався,
а видача генеральної довіреності чи
сам факт передоручення повноважень на
транспортний засіб, що був в
експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без укладення
договору купівлі-продажу не може
вважатися договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності до третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У зв'язку з цим, відсутні підстави
стверджувати, що автомобіль «Шевроле»
д.н. НОМЕР_3, на який право власності у
ОСОБА_1 виникло 09.08.2013 року, був
придбаний в період шлюбу.

На підставі викладеного, зустрічний
позов про визнання право власності на
1/2 частину автомобіля «Шевроле», №
НОМЕР_3 за ОСОБА_2 - задоволенню не
підлягає.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позивач за первісним позовом просив
стягнути судові витрати понесені при
розгляді цивільної справи, а саме:
судовий збір 250,00 грн., 114,71 грн. та 640,00
грн., та витрати на правову допомогу в
розмірі 5 600 грн.

Суд вважає необхідним стягнути з
ОСОБА_2 на користь позивачки судовий
збір у розмірі 156 грн. 13 коп. (1004,71х22546,45 /
145092,89 = 156,13 грн.)

30.07.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6
укладено договір про надання правової
допомоги, предметом якого є надання
виконавцем замовнику правової
допомоги у справі про розподіл майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Правова допомога
включає усне та письмове
консультування, аналіз наданих
документів, написання заяв, запитів,
заперечень та клопотань до суду, участь
у судових засіданнях. Відповідно до
акту від 20.05.2014 року виконаних робіт за
договором №30/07/2013 року про надання
правової допомоги, впродовж з 04.10.2013
року по 20.05.2014 року виконавець виконав,
а замовник прийняв правову допомогу на
загальну суму 5600 грн., які були сплачені
позивачкою. В акті міститься перелік
виконаних робіт (т. 1 а.с. 120-126)

У зв'язку з цим, підлягають стягненню з
відповідача витрати на правову
допомогу у розмірі 5600 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.
57, 60, 62, 70, 71 СК України, ст.ст. 202, 205, 207, 208
ЦК України, п.п. 2, 8, 40, 42 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, суд
-

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «ВАЗ
21099», червоного кольору, державний
номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину автомобіля марки «ВАЗ 21099»,
червоного кольору, державний номерний
знак НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 156 (сто п'ятдесят
шість) грн. 13 коп., витрати на правову
допомогу у розмірі 5600 (п'ять тисяч
шістсот) грн. 00 коп.

В іншій частині вимог за первісним
позовом відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
через Київський районний суд м. Харкова
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий -