АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року м. Дніпропетровськ 14 січня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 06 березня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір цільової позики грошових коштів та договір про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман» (з урахуванням додаткової угоди від 28 жовтня 2009 року); у зв»язку з цим він, позивач, передав відповідачу загальну суму - 65000,00 доларів США. Грошові кошти відповідач зобов'язався повернути по факту продажу кафе, але не пізніше 2011 року, однак свої зобов»язання не виконав. Позивач, посилаючись на ст.ст. 1046, 625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу - 519545,00 грн., що еквівалентно 65000,0 дол. США, втрати від інфляції - 1039,09 грн., 3% річних у розмірі 30190,55 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, а всього - 560774,64 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 550774,64 грн., з яких основний борг - 519545,00 грн., втрати від інфляції - 1039,09 грн., 3% річних - 30190,55 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати у сумі 3555,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 06 березня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір, який названо сторонами «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…», за умовами якого ОСОБА_7 зобов»язався передати ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі еквівалентному 50000,0 дол. США для здійснення останнім ремонту належного йому на праві власності кафе «Талісман», що розташоване по вул. Садова, 64-а в с. Братське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з подальшим продажем кафе з метою отримання прибутку, а в період продажу - отримання прибутку від господарської діяльності кафе.

Вказаним договором також передбачено, що зазначена сума передається у три етапи, кожен факт передачі грошей оформлюється окремим письмовим документом; перший етап - передається 15000,0 дол. США в день підписання цього договору; другий етап - 15000,0 дол. США ОСОБА_6 передається 15000,0 дол. США під час завершення першої черги ремонтних робіт; третій етап - передаються 20000,0 дол. США після початку ведення господарської діяльності кафе.

Відповідно до п. 1.4, п. 1.6 договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…», після завершення ремонту кафе, при його продажу, ОСОБА_7 передаються грошові кошти у розмірі 25% від суми продажу, з відрахуванням суми внесених коштів, але не менше 60% від суми внесених коштів; в період продажу кафе, прибуток від його господарської діяльності розподіляється наступним чином: ОСОБА_6 отримує 75%, а ОСОБА_7 - 25% від чистого прибутку підприємства; орієнтовний строк продажу кафе - 2010-2011 рік.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору від 06 березня 2009 року передбачено, що за невиконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності до даного договору та діючого законодавства; у випадку розірвання договору ОСОБА_7 повертаються 100% суми, що фактично отримана ОСОБА_8 на момент розірвання договору.

28.10.2009 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…», згідно якої ОСОБА_7 додатково виділяє ОСОБА_8 15000,0 дол. США для ремонту кафе «Талісман», а ОСОБА_8 збільшує долю ОСОБА_7 до 30% про продажу кафе і під час ведення господарської діяльності кафе.

Факт укладення наведеного договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…» від 06.03.2009 року та додаткової угоди до нього від 28.10.2009 року, на перелічених вище умовах, визнано сторонами у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та підтверджується викладеними у простій письмовій формі текстами відповідних договору і додаткової угоди (а.с. 13 - 15, 16).

Факт отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_7 06.03.2009 року - 15000,0 дол. США, 26.04.2009 року - 15000,0 дол. США , 11.06.2009 року - 20000,0 дол. США, 28.10.2009 року - 15000,0 дол. США, на загальну суму - 65000,0 дол. США, - визнано сторонами в суді апеляційної інстанції та підтверджується відповідними письмовими розписками на а.с. 17, 18, 19, 20, оригінали яких були представлені суду. Крім того, згідно пояснень сторін у судовому засіданні, грошові кошти кожного разу передавались у іноземній валюті - доларах США.

Колегією суддів встановлено, що кожна з наведених розписок має застереження, що кошти отримані ОСОБА_8 у зв»язку з виконанням умов договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…» від 06.03.2009 року та для ремонту вказаного кафе.

Крім того, сторонами визнано факт підписання 06.03.2009 року договору, який названо «Договір цільової позики», згідно якого ОСОБА_7 зобов»язується надати ОСОБА_6 безвідсоткову цільову позику, а останній зобов»язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику на умовах, що вказані в п. 3.2.1. договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…» від 06.03.2009 року; мета надання позики - для ремонту будівлі кафе «Талісман», згідно договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…»; сума позики - згідно першого етапу угоди «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…» 06.03.2009 року (п. 3.2.1.); строк надання позики - до строку, що вказано в договорі «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…»; по закінчені строку даного договору ОСОБА_6 зобов»язується провести всі взаєморозрахунки з ОСОБА_7

У пункті 3.2.1 договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…» від 06.03.2009 року зазначено наступне: «Перший етап - сума у розмірі еквівалентному 15000,0 дол. США вноситься одночасно при укладенні договору шляхом внесення готівкових грошових коштів володільцю в день підписання сторонами договору або шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок володільця протягом 2-х робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору.».

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 заявлено позов до відповідача про стягнення грошової суми на підставі правових норм, що регламентують правовідносини позики.

Так, згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1046 ЦК України, колегія дійшла висновку, що існуючі між сторонами правовідносини не є правовідносинами позики, оскільки сторони не домовлялись про повернення відповідачем такої ж суми грошових коштів, яка була йому передана позивачем, адже, згідно п. 1.4, п. 1.6 договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…», сторони досягли домовленості про те, що після завершення ремонту кафе, при його продажу, ОСОБА_7 передаються грошові кошти у розмірі 25% (за додатковою угодою - 30%) від суми продажу, з відрахуванням суми внесених коштів, але не менше 60% від суми внесених коштів; більше того - сторони домовились про розподіл прибутку кафе у період до його продажу.

Колегія наголошує, що факт наявності наведених вище домовленостей визнано сторонами у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та стверджується представленим письмовим договором від 06.03.2009 року, який названо сторонами «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…».

Надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що письмова угода від 06.03.2009 року, яка названа сторонами «Договір цільової позики», та письмові розписки відповідача про отримання грошових коштів від 06.03.2009 року на суму 15000,0 дол. США, 26.04.2009 року - 15000,0 дол. США , 11.06.2009 року - 20000,0 дол. США, 28.10.2009 року - 15000,0 дол. США, - є лише письмовими доказами факту отримання вказаних грошових сум відповідачем та були оформлені сторонами в порядку виконання умови пункту 1.2 договору «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…», яким передбачено, що 50000,0 дол. США (з урахуванням додаткової угоди - 65000,0 дол. США) вносяться позивачем у три етапи і кожен грошовий внесок оформлюється окремим договором.

На викладені факти місцевий суд уваги не звернув, неправильно встановив правову природу правовідносин, що склались між сторонами, не взяв до уваги відсутність складу правовідносин позики, що зумовило ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, місцевий суд не взяв до уваги, що позивачем фактично передано відповідачу гроші у іноземній валюті - 65000,0 дол. США, що визнано сторонами, тобто підстави для стягнення нарахувань у зв»язку із зростанням інфляції, згідно ст. 625 ЦК України, відсутні.

Відсутність підстав, зважаючи на зміст позовних вимог, для задоволення позову в частині стягнення 519545,00 грн., що еквівалентно 65000,0 дол. США, обумовлює необхідність відмови у задоволені позову і в частині стягнення з відповідача 3% річних, моральної шкоди та судових витрат.

Доводи апелянта про те, що даний спір підвідомчий господарському суду - є безпідставними, оскільки перелічені вище письмові договори та розписки не містять посилань на те, що сторони укладали договір у якості фізичних осіб-підприємців. Крім того, колегія приймає до уваги пояснення представника позивача, які не спростовані під час слухання справи, що позивач, який зареєстрований у якості приватного підприємця, договір «Про інвестування ремонту будівлі кафе «Талісман»…» укладав як фізична особа з метою отримання прибутку.

Зважаючи на викладене, колегія зауважує, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за іншими правовими підставами, які відповідають змісту правовідносин, що фактично склались між сторонами.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване заочне рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий

Судді