Справа № 444/842/14
Головуючий у 1 інстанції: Зеліско
Провадження № 22-ц/783/6002/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Приколоти Т.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 29 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
власністю, виселення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні власністю, а саме
житловою квартирою АДРЕСА_1 і виселення
ОСОБА_4 з цієї квартири. Свої вимоги
мотивує тим, що він є власником
житлової квартири загальною площею 54,4
кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується записом в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності, номер
запису про право власності: 951786,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна: 7, дата державної
реєстрації 16.05.2013 р. Вказану квартиру
позивач набув на підставі свідоцтва
про право на спадщину, серія та номер
ВТЕ №479709, виданий 16.05.2013 року
Жовківською державною нотаріальною
конторою Львівської області. Згідно зі
свідоцтвом про право на спадщину,
спадкоємцем майна гр. ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року є його син ОСОБА_5.
Вважає, що відповідач надавала його
батькові - ОСОБА_6, соціальні послуги.
Використовуючи статус особи, що
надавала соціальні послуги, вона після
смерті гр. ОСОБА_6 незаконно заволоділа
житловою квартирою та майном, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. та
продовжує незаконно користуватись
квартирою та майном у своїх цілях по
сьогоднішній день. Вказує, що згідно з
довідкою адресного-довідкового бюро,
довідки про склад сім'ї ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2 і проживає із сином та
невісткою. Зазначає, що він не має
можливості розпоряджатися своїм
майном, так як відповідач вчиняє
перешкоди у користуванні майном, не
впускає до квартири, набуте спадкове
майно не повертає. Просить суд
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у
користуванні власністю, а саме
житловою квартирою АДРЕСА_1; вселити
його в житлову квартиру АДРЕСА_1, яка
належить йому на праві власності;
виселити ОСОБА_4 з незаконно займаної
нею квартири; стягнути з ОСОБА_4 на його
користь судові витрати.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 29 липня 2014 року
позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не
чинити перешкод в користуванні
житловою квартирою АДРЕСА_1. Виселено
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення. Вселено
ОСОБА_5 в житлову квартиру АДРЕСА_1 яка
належить йому на праві приватной
власності. Стягнуто з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_5 250,00 грн.
судового збору, який був сплачений
позивачем при поданні позовної заяви.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4 подавши
апеляцій скаргу, у якій зазначає, що
вважає його незаконним та
необґрунтованим, ухвалене при
неповному з'ясуванні обставин справи,
що мають значення для справи, ухвалене
при недоведеності обставин справи, що
мають значення для справи, які суд
вважає встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призводить до неправильного
вирішення справи. Вказує, що реєстрація
чи не реєстрація місця проживання
згідно чинного законодавства України
не є підставою для виселення. Окрім
того, зазначає, що суд не надав належної
об'єктивної оцінки тому факту, що ні
позивачем, ні представником позивача
не надано доказів того, що дане житло
необхідне позивачу для проживання та
звертає увагу, що позивач разом з сім'єю
проживає за межами України і у справі
відсутні будь-які докази про його
повернення та вселення до спірної
квартири. Вважає, що вимоги позивача
щодо її виселення є передчасними, а
прийняте судом рішення суперечить
вимогам ст. 391 ЦК України.

Просить скасувати рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 29 липня 2014 року
і ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні прозову ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
власністю, виселення - відмовити.

Апелянт ОСОБА_4 в судове засідання не
з»явилась та відповідно до вимог ст..305
ЦПК України належно повідомлена , однак
подала клопотання щодо відкладення
розгляду справи у звязку із занятістю
її представника ОСОБА_8 в іншій справи,
колегія суддів вважає, що таке слід
відхилити оскільки до нього не
долучено доказів щодо зайнятості
представника та відсутні причини
поважності її неявки.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників позивача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того згідно
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи,
судом під час розгляду цієї справи були
створені такі умови. Судом були
досліджені і оцінені в їх сукупності
всі докази, надані сторонами,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.
Виходячи з наданих сторонами доказів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог позивача.

Судом встановлено , що квартира
розташована за адресою: квартира
АДРЕСА_1. Вказана квартира належить
ОСОБА_5 на праві власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину, серія
та номер ВТЕ №479709, виданий 16.05.2013 року
Жовківською державною нотаріальною
конторою Львівської області.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Також права власника житлового
будинку, квартири визначені статтями
317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише на підставах, передбачених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна. Чинним
законодавством України не передбачено
перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особами, які
вселилися до нього зі згоди колишнього
власника, у випадку зміни власника.
Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не врахував того, що ні позивачем,
ні представником позивача не надано
доказів того, що дане житло необхідне
позивачу для проживання та звертає
увагу, що позивач разом з сім'єю
проживає за межами України і у справі
відсутні будь-які докази про його
повернення та вселення до спірної
квартири, не відповідають обставинам
справи та спростовуються матеріалами
справи.

Щодо доводів апелянта про те, що
позивач разом з сім'єю проживає за
межами України і у справі відсутні
будь-які докази про його повернення та
вселення до спірної квартири, то
відповідно до ст.. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна, зокрема на
його право користування даним
приміщенням для проживання.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь - яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК
України. Об'єктом власності особи може
бути зокрема і житло - житловий будинок,
квартира, садиба. Права власника
житлового будинку чи квартири
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Також, враховуючи узагальнення судової
практики розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, варто зазначити, що
виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

Частина 3 ст.168 ЖК України встановлює, що
Договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

13.01.2014 року Відповідачу на адреси її
знаходження, прописки було направлено
вимогу від 02.01.2014 року про розірвання
договору найму жилого приміщення в
порядку ст.168 Житлового Кодексу
України. Згідно із вказаною вимогою
відповідач у встановленому законом
порядку була попереджена про наступне
розірвання договору найму жилого
приміщення (квартири).

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким чином, переглядаючи рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що підстави для
скасування чи зміни рішення в межах
доводів апеляційної скарги відсутні, а
самі доводи апеляційної скарги
фактично містять в собі суб'єктивне
тлумачення апелянта норм
матеріального та процесуального права
і направлені на переоцінку доказів, які
судом першої інстанції були належним
чином досліджені та оцінені.

Апелянтом не було надано доказів, які б
підтверджували його право власності чи
його право користування даною
квартирою. Окрім того як встановлено
матеріалами справи ухвалою ВСС України
від 20.03.2013р. , якою відмовлено у
відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_4 до
Жовківської державної нотаріальної
контори , ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім»єю, визнання
права на спадкування та Жовківського
районного суду від 28.09.2012, ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 27.02.2013 року залишено без змін, якими
у позові ОСОБА_4 до Жовківської
державної нотаріальної контори ,
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім»єю, визнання
права на спадкування відмовлено.

Оскільки районний суд ухвалив
рішення з дотримання вимог ст.ст. 212-214
ЦПК України встановив обставини, що
мають значення у справі, повно та
всебічно дав оцінку доказам,
застосував закон, який регулює спірні
відносини, а доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
підстав для задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовківського районного
суду Львівської області від 29 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
Т.І. Приколота

Н.Л. Шумська