Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5395/14 Головуючий у 1-й інстанції Круговий В.О.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням на виробництві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначивши, що з 2000 року і до 10.03.2006 року перебував у трудових відносинах з СВК «Росія» за професією охоронець. Звільнений був на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, а саме: за згодою сторін. У жовтні 2003 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. 31.10.2003 року актом розслідування нещасного випадку на виробництві було поставлено діагноз (п.9): «здавлення правої кисті, відкриті переломи 2,3,4,5 пальців, пошкодження сухожилля розгібателей 2,3,4,5 пальців». На протязі 11 років позивач лікується від травми, яку отримав на виробництві. За результатами останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії №005689 від 31.03.2009 року у результаті трудового каліцтва, пов'язаного з виробництвом, позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 40% стійкої втрати професійної працездатності-безстроково. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги.

Внаслідок цієї травми позивач змушений тривалий час знаходиться на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв'язку з виробничою травмою було порушено його нормальні життєві зв'язки, постійно виникають складнощі у зв'язку із болями в пошкодженій руці. Через стан здоров'я він позбавлений можливості повноцінно працювати, матеріально забезпечувати свою родину, відчуває себе втраченим для суспільства та родини. Усі ці фактори викликають негативні емоції і переживання. Порушено нормальні життєві зв'язки.

Позивач вважає, що йому спричинена моральна шкода, яка виявилася в душевному стражданні у зв'язку з почуттям психологічного спустошення.

У зв'язку з вищезазначеним позивач просив суд стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області на його користь 40 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди отриманої у зв'язку з каліцтвом, пов'язаним з виробництвом.

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області на користь ОСОБА_2 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в наслідок трудового каліцтва.

На зазначене рішення суду Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кам'янсько-Дніпровському районі Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 2000 року і до 10.03.2006 року перебував у трудових відносинах з СВК «Росія» за професією охоронець. Звільнений був на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. У жовтні 2003 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. 31.10.2003 року актом розслідування нещасного випадку на виробництві було поставлено діагноз (п.9): «здавлення правої кисті, відкриті переломи 2,3,4,5 пальців, пошкодження сухожилля розгібателей 2,3,4,5 пальців». На протязі 11 років позивач лікується від травми, яку отримав на виробництві. За результатами останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії №005689 від 31.03.2009 року у результаті трудового каліцтва, пов'язаного з виробництвом, позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 40% стійкої втрати професійної працездатності-безстроково. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Пунктами 5,15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. На правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цім актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій.

За вказаних обставин при вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 21,28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертизи.

Оскільки право на відшкодування такої шкоди виникло у ОСОБА_2 виникло при з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертизи, то суд на підставі ст. 28 Закону приходить до висновку про стягнення компенсації моральної шкоди на користь позивача з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Щодо посилань представника відповідача про відсутність медичного висновку про факт завдання моральної шкоди, то суд вважає, що такі посилання є безпідставними, оскільки доказами про наявність моральної шкоди відповідно до вимог відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які вона зазнає.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач у зв'язку із нещасним випадком на виробництві під час роботи на СВК «Росія» зазнав стійкої втрати професійної працездатності, це само по собі свідчить про наявність моральної шкоди, і суд наділений правом визначати розмір відшкодування незалежно від наявності або відсутності будь-якого медичного висновку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які вона зазнає.

Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом першої інстанції з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови ВСУ „ Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року, в межах заявлених вимог , відповідно до характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням отриманої ним травми, її наслідків, тривалості лікування, порушення його звичайних життєвих зв'язків, позбавлений можливості реалізувати своїх звичків та бажань, складнощів у лікуванні, поганим самопочуттям, больовими стражданнями, відсутності можливості вести повноцінного образу життя, психологічного дискомфорту. Безперечно такі моральні страждання та незручності постійно і негативно позначаються на його душевному стані.

Отже, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначався судом з урахуванням принципів розумності і справедливості, відповідно до характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги не містять в собі , проте, що судом першої інстанції не враховані , якість обставини справи , що рішення суду не відповідає матеріалам справи, або нормам матеріального чи процесуального права, а тому колегія судів не вбачає підстав для його скасування, або зміни.

Отже доводи апелянта про скасування рішення суду першої інстанції не заслуговують на увагу, є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним у справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відхилити.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді