Справа №469/1022/13-ц 16.01.2014 16.01.2014 16.01.2014
Провадження №22-ц/784/317/14
провадження № 22ц/784/317/2014
Головуючий у першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

іменем України

16 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Шаманської Н.О.,

Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання
Руднік Є.М.,

за участі: позивачки ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 22
листопада 2013 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа - орган опіки та піклування
Березанської районної державної
адміністрації, про виселення,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6., ОСОБА_7 про
виселення.

Позивачка зазначала, що їй належить
житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповіту після смерті її батька ОСОБА_10

Посилаючись на те, що відповідачі, яких
в 2008 році впустив пожити її покійний
батько, добровільно відмовляються
звільнити спірний будинок та чинять їй
перешкоди в користуванні, володінні та
розпорядженні належним їй майном,
позивачка просила суд виселити
відповідачів з вказаного будинку разом
з малолітнім ОСОБА_11, оскільки цей
будинок вона хоче використовувати для
власних потреб.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 22 листопада
2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5., ОСОБА_6.,
ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом
норм процесуального та матеріального
права, просили його скасувати, та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року
відповідно до Закону України від 17
липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
май на будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Судом установлено, що ОСОБА_5. та ОСОБА_6.
були зареєстровані в АДРЕСА_1 в
листопаді 2008 року колишнім власником -
ОСОБА_10, і з того часу мешкають в ньому
(а.с. 55-57). Крім того, в будинку проживає
ОСОБА_7 з неповнолітнім сином ОСОБА_12
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а його
дочка - ОСОБА_2, отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
спірний житловий будинок (а.с. 7-9).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а відтак -
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Оскільки ОСОБА_2 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, а відповідачі, в тому
числі і малолітній ОСОБА_11, вселились
до цього будинку та проживають в ньому
як члени сім'ї колишнього власника
будинку - ОСОБА_10, то права відповідачів
на користування цим будинком
припинились після смерті ОСОБА_10

Таким чином, є вірним висновок суду
першої інстанції про те, що відповідачі
підлягають виселенню зі спірного
будинку за позовом нового власника.

Доводів, які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм
матеріального або процесуального
права, апеляційна скарга не містить.
Тому підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 відхилити, а рішення
Березанського районного суду
Миколаївської області від 22 листопада
2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: