Справа № 487/8172/14-ц
Провадження № 2/487/2763/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2014 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Сочивко І.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу , визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири,

В С Т А Н О В И В

14.08.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , зазначивши, що з 1998 року по 2012 рік проживав однією сім'єю із відповідачкою, вів із нею спільне господарство.

За час проживання однією сім*єю, в 2001 році ОСОБА_4 , за його усної згоди та за спільні кошти придбала квартиру АДРЕСА_1, де вони разом по теперішній час мешкають та зареєстровані.

За таких підстав позивач просив встановити факт проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу в період з 1998 року по 2012 рік, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину вищезазначеної спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили позов задовольнити.

Представник відповідачки позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивач дійсно мешкав та був зареєстрований у вищезазначеній спірній квартирі з 2001 року як тимчасовий мешканець. Шлюб між сторонами був зареєстрований лише в 09.03.2012 року і розірвано 26.11.2014 року згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва. Оскільки відповідачка придбала спірну квартиру на грошові кошти, які отримала після продажу 23.01.2001 року належної їй квартири АДРЕСА_3, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Факт проживання однією сім'єю позивача та відповідачки , крім показів позивача , стверджується показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8, , ОСОБА_9, які суду показали, що позивач та відповідачка проживали АДРЕСА_1 однією сім'єю, як чоловік і дружина на протязі тривалого часу.З 2000 року вони вели спільне господарство, піклувалися одне про одного.

Крім того, факт спільного проживання позивача та відповідачки підтверджується довідкою , виданою ЖЕК №3 ЖКП "Бриз", відповідно до якої ОСОБА_3 був зареєстрований у АДРЕСА_3 з 21.05.1999 року разом із ОСОБА_4 , з якою проживали в цивільному шлюбі.

Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюбні відносини 09.03.2012 року.Шлюб між сторонами був розірваний 26.11.2014 року згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва.

Таким чином судом встановлено, що позивач та відповідачка в період з 1999 року по 09.03.2012 рік проживали однією сім*єю без реєстрації шлюбу.Встановлення вищезаначеного факту позивачу необхідно для визнання спірної вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України цей Кодекс набирає чинності 1 січня 2005 року, але не раніше набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України. А саме даний Кодекс набрав чинності 01.09.2005 року.

Згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень СКУкраїни цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, що відбулось 01.01.2004 року.

Таким чином, виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст.58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі ст.273 ЦПК України може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 р. і тривали до смерті (пропажі безвісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Таким чином, заявлені вимоги за період з 1998 року - 01 січня 2004 р. підпадають під застосування Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 р.), нормами якого чітко визначено реєстрація шлюбу у державних органах реєстрації актів громадянського стану, при цьому, зазначений Кодекс не передбачав право встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підлягає встановленню факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_3 та жінки ОСОБА_4.з 01.01.2004 року.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 стосовно визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири, то в цій частині суд вважає його вимоги не доведеними та такими , що не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 КпШС України , яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу , є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі , якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування є власністю кожного з них.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім*ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства , з*ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22.25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно , яке може бути об*єктом права приватної власності ( крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному із подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Якщо один із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержано ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти , що належали йому до шлюбу або іншого роздільного майна , то ці вкладення( в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС України мають враховуватись при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності. ( ст. 28 КпШС України).

Із матеріалів справи вбачається , що 23.01.2001 року ОСОБА_4 продала належну їй на праві власності трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 11226 грн., яка їй належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1996 року і в цей же день , на виручені кошти на своє ім*я придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином судом встановлено, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 була придбана лише за власні кошти відповідачки.

Відповідно до положення п.3 частини 1 ст.57 Сімейного Кодексу України, суд вважає доведеним той факт , що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_4

За таких підстав в цій частині в задоволені позову ОСОБА_3 суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім*єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу в період з 01.01.2004 року по 2012 рік.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, визначеному ст.ст. 294, 295 ЦПК України.

Суддя: ПАВЛОВА Ж.П.