Справа № 465/588/11
Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/2955/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.,

з участю представника відповідача
Шрамко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 27 червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Львівського управління
залізниці з участю третьої особи
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Брок-бізнес", про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

встановила:

В червні 2010 року позивач ОСОБА_3
звернулася з позовом в суд до
Львівського управління залізниці,
просила стягнути з відповідача в її
користь 872,35 грн. відшкодування
матеріальної шкоди та 10000 грн.
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
покликалась на те, що 23.10.2009 року їхала у
вагоні № 2 електропоїзда № 838
сполученням Львів-Здолбунів. Під час
поїздки позивачка знаходилась біля
вікна, яке було відхилене. Приблизно 18.00
год., коли електропоїзд рушив, вказане
вікно впало їй на голову, внаслідок
чого вона отримала численні травми
голови та інших частин тіла, які
відносяться до легких тілесних
ушкоджень. Внаслідок отриманих травм
позивачка понесла матеріальну шкоду в
розмірі 872,35 грн. та моральну шкоду, яку
оцінює в 10000 грн. Просила позов
задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 27 червня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського управління
залізниці в користь ОСОБА_3 872,35 грн.
матеріальної шкоди, 4000 грн. моральної
шкоди, а всього 4872,35 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 15 травня 2014 року
виправлено описку, допущену у вступній,
описовій, мотивувальній та
резолютивній частинах рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 27 червня 2013 року, а саме, замість
вказаного найменування відповідача
"Львівське управління залізниці"
привальним вважати найменування
відповідача "Державне
територіально-галузеве об"єднання
"Львівська залізниця".

Рішення суду оскаржив представник
відповідача Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця".

Вважає, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до ст. 910 ЦК України
укладення договору перевезення
пасажира та багажу підтверджується
видачею відповідно квитка та багажної
квитанції, форми яких встановлені
відповідно до транспортних кодексів.
Проте, в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази укладення
позивачем договору перевезення
залізничним транспортом, а також
перебування її 23.10.2009 року в
електропоїзді № 838.

В матеріалах справи відсутні також
проїзні документи на підтвердження
факту проїзду у вагоні № 2
електропоїзду № 838 свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6 і не доведено факт перебування
цих свідків у момент падіння
відхиленого вікна.

Суд не з"ясував та не встановив дійсну
причину падіння відхиленого вікна у
вагоні, що має суттєве значення для
справи.

Крім цього, суд належним чином не
з"ясував характер спірних
правовідносин, безпідставно
застосував до правовідносин, що
виникли з договірних зобов"язань з
перевезення пасажирів залізничним
транспортом, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України,
які регулюють порядок відшкодування
шкоди в не договірних правовідносинах,
відтак, суд розглянув та вирішив справу
з порушенням вимог ст. 910 ЦК України.

Також, суд не перевірив та не встановив
протиправність дій залізниці у падінні
відхиленого вікна на позивача,
наявність причинового зв"язку між цими
діями залізниці та заподіяною позивачу
шкодою, вину залізниці в цьому.

Суд не надав оцінку заперечення
відповідача про те, що відповідно до
карток технічного обслуговування
електропоїзда № 838 від 21.10.2009 року та
від 27.10.2009 року, відповідно до яких
23.10.2009 року цей електропоїзд та все
обладнання в ньому, у тому числі вікна,
були справними.

Суд не взяв до уваги наданий залізницею
договір доручення про особисте
страхування від нещасних випадків на
залізничному транспорті від 28.09.2007
року, укладений з ЗАТ "Брокбізнес",
відповідно до якого до обов"язків
старховика при настанні страхового
випадку віднесено здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк.

Також, під час розгляду справи суд не
з"ясував, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань, за яких обставин
такі заподіяні.

Просить рішення Франківського
районного суду м. Львова від 27.06.2013 року
в частині стягнення в користь позивача
із залізниці 872,35 грн. матеріальної
шкоди, 4000 грн. моральної шкоди
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Стягнути з позивача в користь
відповідача судовий збір за подання
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково
виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог, на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів вважає, що дане рішення
суду не в повній мірі відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що
позивачка довела факт отримання нею
травми голови 23.10.2009 року під час
перебування у вагоні № 2 електропоїзда
№ 838, при цьому розмір відшкодування
матеріальної шкоди, яку понесла
позивач на придбання медикаментів,
підтверджується фіскальними чеками в
сумі 872, 35 грн.

Крім цього, внаслідок отриманих травм
позивачка перенесла моральні
страждання, тому суд враховуючи
характер правопорушення, глибину
душевних страждань, вимоги розумності
та справедливості, стягнув з
відповідача 4000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції не
в повній мірі відповідають матеріалам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України до основних засад судочинства
віднесено змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і в доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусила зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до інформації Комунальної
міської клінічної лікарні швидкої
медичної допомоги (КМК ШМД) о 19 год. 25 хв.
23.10.2009 року за наданням медичної
допомоги в травмпункт № 3 звернулася
ОСОБА_3, яка повідомила, що отримала
тілесні ушкодження внаслідок падіння
віконної форточки під час проїзду в
електропоїзді Львів-Здолбунів на
ст.Підзамче.

Проведеною перевіркою СКР ЛВ на ст.
Підзамче УМВСУ на Львівській залізниці
встановлено, що 23.10.2009 року о 18 год. 00 хв.
на головному вокзалі ст. Львів ОСОБА_3
сіла у вагон № 2 електропоїзда № 838
сполученням Львів-Здолбунів біля
вікна, віконна форточка у якому була
відкрита. Через декілька хвилин після
відправки електропоїзда вказана
віконна форточка впала на голову
ОСОБА_3, внаслідок чого їй нанесено
тілесні ушкодження. Прибувши на
станцію Підзамче ОСОБА_3 звернулася до
працівників станції, які викликали їй
швидку медичну допомогу, яка доставила
її лікарню по вул.Миколайчука, 9.

За наслідками проведеної перевірки
28.10.2009 року винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

Відповідно до висновку
судово-медичного експерта № 2857 від
28.10.2009 р., у ОСОБА_3 згідно
представленої меддовідки та даних
огляду виявлено: рану, синець, садно на
чолі, синці на правій руці, які
утворились від дії тупого предмета,
могли виникнути 23 жовтня 2009 року та
відносяться до легкого тілесного
ушкодження (а.с. 12-13).

У ч. 1 ст. 908 ЦК України передбачено, що
перевезення пасажирів здійснюється за
договором перевезення.

Згідно із ст. 910 ЦК України за договором
перевезення пасажира одна сторона
(перевізник) зобов"язується перевезти
другу сторону (пасажира) до пункту
призначення, а пасажир зобов"язується
сплатити встановлену плату за проїзд.

Укладення договору перевезення
пасажира та багажу підтверджується
видачею відповідного квитка та
багажної квитанції.

Відповідно до п. 7.3. Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв"язку України від 27.12.2006
року № 1196, пасажири без проїзних
документів у вагон не допускаються.

Крім цього, згідно із п. 7.9. Правил після
посадки пасажирів у вагон та
відправлення поїзда провідник (стюард)
вагона зобов'язаний додатково
перевірити наявність і дійсність
проїзних документів та погасити їх, не
пошкоджуючи надруковану інформацію.

Таким чином, перебування 23.10.2009 року
пасажира ОСОБА_3 без проїзного
документа у вагоні № 2 електропоїзда №
838 мало місце, в тому числі, і внаслідок
невиконання вимог Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України
працівниками відповідача ДТГО
"Львівська залізниця".

Разом з тим, відповідно до ст. 928 ЦК
України відповідальність перевізника
за шкоду, завдану каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров"я або смертю
пасажира, визначається відповідно до
глави 82 цього Кодексу, якщо договором
або законом не встановлена
відповідальність перевізника без вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

В свою чергу, відповідно до ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо не
доведе, що шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Таким чином цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідачів покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Беручи до уваги матеріали перевірки,
проведеної СКР ЛВ на ст. Підзамче УМВСУ
на Львівській залізниці, показання
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що ОСОБА_3
отримала тілесні ушкодження по вині
відповідача ДГТО "Львівська залізниця",
відтак, отримала право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди внаслідок отриманих травм.

Разом з тим, визначаючи розмір
відшкодування завданої майнової шкоди,
суд першої інстанції виходив з того, що
витрати, які понесла позивач на
придбання медикаментів,
підтверджується фіскальними чеками в
сумі 872, 35 грн. (а.с. 10-11).

На переконання колегії суддів подані
позивачкою фіскальні чеки не є
належними та допустимими доказами
понесених витрат на придбання
медикаментів, оскільки досліджувана
подія мала місце 23.10.2009 року, а датою
складання поданих фіскальних чеків є
грудень 2009 року та січень 2010 року, при
цьому, зазначені у цих платіжних
документах медикаменти не
відповідають призначенню лікаря,
викладеному у Виписці із медичної
картки амбулаторного хворого ОСОБА_3
від 11.12.2009 року (а.с. 8).

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовної вимоги про стягнення з
відповідача 872,35 грн. на відшкодування
майнової шкоди необхідно скасувати з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні цієї вимоги.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв"язку з
ушкодженням здоров"я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК
України, роз"ясень, наведених у
постанові Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 (з наступними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", колегія судів
вважає, що сума моральної шкоди - 4000
грн., яка визначена судом першої
інстанції до відшкодування позивачу є
адекватною компенсацією страждань, що
їх зазнала позивач ОСОБА_3, а також
достатньою для відновлення немайнових
втрат позивача.

Що стосується тверджень апелянта
стосовно відшкодування шкоди
страховиком ЗАТ "Брокбізнес", колегія
суддів звертає увагу на те, що згідно з
Положенням про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України № 959 від
14.08.1996 року, об'єктом страхування по
обов'язковому особистому страхуванню
від нещасних випадків на транспорті є
майнові інтереси, пов'язані з життям,
здоров'ям та працездатністю
застрахованої особи. Застрахованими
особами є пасажири залізничного
транспорту, з моменту оголошення
посадки в транспортний засіб до
моменту завершення поїздки, які
користуються транспортними послугами
Страхового агента на лініях
приміського, міжміського,
міждержавного сполучення та сплатили
страхову премію.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
проїзний документ не купляла, а відтак
і страхову премію не сплачувала, при
цьому не зверталась із заявою про
виплату страхового відшкодування до
страхової компанії та жодних
документів, які б свідчили про настання
страхового випадку не надавала, а тому
будь-яких рішень щодо виплати
страхового відшкодування страхова
компанія "Брокбізнес" не приймала, а в
силу ст. 10, 11 ЦПК України таке питання
судом не розглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" - задовольнити
частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 27 червня 2013 року в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в користь ОСОБА_3
872 грн. 35 коп. майнової шкоди скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні такої позовної вимоги.

Врешті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин