Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/926/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Трояновської
Г.С.

суддів Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській
Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Підприємства
(Будинкоуправління №9) Макарівської
квартирно-експлуатаційної частини
району Міністерства Оборони України до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи -
Городоцька селищна рада
Радомишльського району Житомирської
області, Макарівська
квартирно-експлуатаційна частина
Радомишльського району про виселення
без надання іншого житлового
приміщення

за апеляційною скаргою Підприємства
(Будинкоуправління №9) Макарівської
квартирно-експлуатаційної частини
району Міністерства Оборони України на
рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 10
листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Підприємство
(Будинкоуправління №9) Макарівської
квартирно-експлуатаційної частини
району Міністерства Оборони України
звернулось до суду з названим позовом.
В ході розгляду справи як
співвідповідача було залучено ОСОБА_3
та третіх осіб - Городоцьку селищну
раду Радомишльського району
Житомирської області, Макарівську
квартирно-експлуатаційну частину
Радомишльського району. В
обґрунтування вимог позивач зазначав,
що 27.03.2013 року між ним, як особою за якою
закріплено на праві повного
господарського управління відання
будинок АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір №49 найму житлового
приміщення строком на 6 місяців. У це
приміщення заселилась родина ОСОБА_2 і
у даний час у цій квартирі проживають
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Із березня 2013 року
зазначена квартира була включена до
службових приміщень, у зв»язку з чим
07.05.2013 року на адресу відповідачів було
надіслано попередження про те, що
термін дії договору продовжуватись не
буде та висловлено прохання звільнити
займане житлове приміщення у
добровільному порядку. Оскільки
житлове приміщення в добровільному
порядку звільнено не було, позивач
просив виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 10
листопада 2014 року у позові
Підприємства (Будинкоуправління №9)
Макарівської
квартирно-експлуатаційної частини
району Міністерства Оборони України до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Городоцька
селищна рада Радомишльського району
Житомирської області, Макарівська
квартирно-експлуатаційна частина
Радомишльського району про виселення
без надання іншого житлового
приміщення - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач -
Підприємство (Будинкоуправління №9)
Макарівської КЕЧ району Міністерства
Оборони України просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги. Вказує, що
судом неправильно застосовані норми
матеріального права та порушені норми
процесуального права, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Посилається на те, що законні
підстави для проживання відповідачів у
спірній квартирі відсутні, оскільки
строк договору сплинув, їх було
попереджено про необхідність
звільнити житлове приміщення, яке
відноситься до службових.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено
та підтверджено матеріалами справи, що
Підприємство (Будинкоуправління №9)
Макарівської
квартирно-експлуатаційної частини
району Міністерства оборони України є
складовою Міністерства оборони
України.

Будинкоуправління №9 є
балансоутримувачем нерухомого майна
(житлового фонду) на території
військового містечка №6, смт. Городок,
що підтверджується його Статутом,
відповідно до п. 4.1. якого
Будинкоуправління №9 є суб»єктом
господарювання, що створене з метою
утримання будинків /а.с.3/. Пунктом 4.2.
Статуту визначено, що основним
завданням є збереження та експлуатація
житлового фонду. Майно
Будинкоуправління №9 та доходи від
використання цього майна є державною
власністю і закріплюється за ним на
правах господарського відання /п.5.1
Статуту/.

Матеріалами справи також
підтверджується, що 21 липня 1987 року за
№39/29 майору ОСОБА_3 було видано ордер на
квартиру АДРЕСА_1 /а.с.40/. Як члени сім»ї
в ордері зазначені дружина - ОСОБА_2 та
син ОСОБА_4

ОСОБА_3 виписався із спірної
квартири 04.09.2003 року /а.с.63,65/.

1 грудня 2003 року Будинкоуправління
№9 /наймодавець/ уклало договір найму
житлової квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2
/наймачем/. Підставою договору
зазначено ордер №39/29 від 09.09.2003 року
/а.с.41/. Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом такого
ордера не існує.

16.03.2005 року ОСОБА_2 виписалась із
спірної квартири /а.с.63,64/.

В судових засіданнях відповідачі
пояснили, що вони зареєстровані у м.
Харкові.

Після цього подружжя знімало
квартиру АДРЕСА_1 за договорами найму,
наймачем у яких зазначено ОСОБА_2
/а.с.16,17,63,76/. Підстав укладення таких
договорів найму у договорах не
зазначено та в судових засіданнях не
встановлено.

Договори найму житлового приміщення
неодноразово переукладались та 28.03.2013
року між сторонами укладено договір
найму спірної квартири на строк дії до
27.09.2013 року /а.с.21/. Строк дії договору
визначено у п. 1,2 договору найму.
Пунктом 2.2.9. цього договору визначено,
що по закінченні строку найму
житлового приміщення наймач
зобов"язується звільнити його та здати
наймодавцю в установленому порядку.

Згідно рішення Міністерства оборони
України №303/4/16/488 від 14.03.2013 року
квартира АДРЕСА_1 Радомишльського
району Житомирської області включена
до числа службових /а.с.19/.

У зв"язку з цим позивачем на адресу
ОСОБА_2 07.05.2013року та 04.03.2014 року
направлялись попередження про те, що
термін дії договору продовжуватись не
буде, оскільки дана квартира включена
до числа службових приміщень та
пропонувалось передати його в
користування Будинкоуправління №9
/а.с.24,25/.

Проте зазначені вимоги залишились
без реагування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
положення ст.ст.810,821 ЦК України, на які
посилався позивач у своєму позові, на
спірні правовідносини не поширюються,
а тому позов є безпідставним.

Погодитись з таким висновком не
можна, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом ,
позивач просив виселити відповідачів з
квартири квартиру АДРЕСА_1 на підставі
того, що договір найму жилого
приміщення , який був укладений між
ними закінчився 27.09.2013 року, але
добровільно виселитись з квартири
відповідачі відмовляються, чим
порушують права позивача.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року №5 „Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав"
роз"яснено, що ухвалюючи рішення , суд
згідно з ч.1 ст.214 ЦПК має визначити, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин. При цьому суд має
навести у рішенні мотиви, з яких не
застосував норми права, що на них
посилалися особи, які беруть участь у
справі. У зв"язку із цим посилання
позивача у позовній заяві на норми
права, які не підлягають застосуванню у
даній справі, не є підставою для
відмови в задоволенні пред"явленого
позову, оскільки при вирішенні справи
суд враховує підставу (обгрунтування)
та зміст позовних вимог (ст.119 ЦПК ).

За змістом норм ЦПК України
підставами позову є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги , а не
саме по собі посилання позивача на
певну норму закону, суд може таку
змінити, якщо її дія не поширюється на
спірні правовідносини.

Окрім того суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позову, не
звернув уваги на те, що позивач в
позовній заяві посилався не тільки на
ст. 810,812 ЦК України, але і на норми
Житлового кодексу України /ст.99 ЖК
України/.

Встановлено, що строк договору найму
спірної квартири, який укладено між
сторонами, закінчився 27 вересня 2013
року. Позивач до закінчення строку дії
договору письмово попереджав
відповідачів про те, що строк дії
договору найму жилого приміщення
продовжуватись не буде. Після
закінчення строку дії договору найму
відповідачі не бажають добровільно
звільнити займане приміщення.

Згідно зі ст. 109 ЖК України право
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

А тому, оскільки у відповідачів
відсутні законні підстави для
проживання у спірній квартирі, вони
підлягають виселенню.

Окрім того, відповідачі
зареєстровані у м. Харкові, де ОСОБА_3 ,
до складу сім"ї якого входить і дружина
ОСОБА_2, надано квартиру згідно
квартирної черги, як військовому.

З огляду на наведене колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Підприємства
(Будинкоуправління №9) Макарівської
квартирно-експлуатаційної частини
району Міністерства Оборони України
задовольнити.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 10
листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді