Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22ц-778/189/2014 р. Головуючий у
1-й інстанції Стоматова Е.Г.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 10 квітня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по аліментам
та неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА :

13 листопада 2012 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про
стягнення на її користь з ОСОБА_2
заборгованості по аліментам та
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, посилаючись на те, що
рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 07.03.1993 року з
відповідача на її користь на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти у
розмірі V4 частини заробітку щомісячно,
починаючи з 17 березня 1993 року і до
повноліття дитини. Однак відповідач не
виконував належним чином покладені на
нього обов'язки, внаслідок чого станом
на 01.01.2010 року згідно
довідки-розрахунку державного
виконавця Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції у нього виникла заборгованість
по виплаті аліментів за період з 01.06.2006
року по 01.01.2010 року у розмірі 17259,13
гривень, тому вона просить суд стягнути
на її користь з відповідача
заборгованість по аліментам у розмірі
8350 99 грн. та неустойку за прострочення
сплати аліментів на утримання
неповнолітньої доньки за період з
01.01.2010 року по 30.01.2012 року в розмірі 86434,
70 грнвень.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 10 квітня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 18 червня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково, рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 10 квітня 2013 року
скасовано в частині відмови в
задоволенні позову щодо стягнення
неустойки (пені), ухвалено в цій частині
нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у
розмірі 63116 грн. 85 коп. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено
частково, рішення апеляційного суду
Запорізької області від 18 червня 2013
року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до апеляційного суду
Запорізької області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду ОСОБА_1 звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове яким
позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції хвалив рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, районний суд
виходив з того, що відповідно до
довідки державного виконавця про
розрахунок заборгованості по сплаті
аліментів від 10.04.2013 року станом на
13.11.2012 року ( день подання позову)
заборгованості по аліментам не було, а
існувала переплата по аліментам
ОСОБА_2 у розмірі 691, 65 грн. Зазначену
довідку щодо відсутності
заборгованості по аліментам позивачка
не оскаржила, тому не має законних
підстав для задоволення позову про
стягнення заборгованості по
аліментам, в тому й числі і стягнення
неустойки ( пені), оскільки позивач
просить стягнути неустойку (пеню) за
період з 01.01.2010 року по вересень 2012 року
коли заборгованості по сплаті
аліментів у позивача не було.

З таким висновком суду можна
погодитись.

Судом встановлено, що рішенням
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 07.03.1993 року з
відповідача на користь позивачки на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті
аліменти у розмірі 14 частини заробітку
щомісячно, починаючи з 17 березня 1993
року і до повноліття дитини.

На вимогу суду державним виконавцем
було зроблено розрахунок про отримання
аліментів позивачкою від 10.04.2013 року, де
державним виконавцем при проведені
розрахунку заборгованості по сплаті
аліментів були враховані сплачені
відповідачем кошти і станом на 13.11. 2012
року ( день подання позову) існувала
переплата по аліментам у розмірі 691, 65
грн., а станом на 10.04.2013 року існує
переплата по аліментам у розмірі 1541, 65
гривень ( а.с. 57-60). Позивач цей
розрахунок не оскаржував, а значить
погодився з ним.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову про стягнення заборгованості по
аліментам.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов"язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки ( пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.
Неустойка не сплачується, якщо платник
аліментів є неповнолітнім.

Пеня за прострочення сплати аліментів
починає нараховуватись з наступного
місяця за місяцем, у якому виникла
заборгованість. Пеня за один місяць
прострочення сплати аліментів
становить 1% від добутку простроченої
суми аліментного платежу за місяць та
загальної кількості днів прострочення.
Загальний розмір пені за прострочення
сплати аліментів є сумою пені,
нарахованої за кожен місяць періоду, у
якому було допущено прострочення

При вирішенні позову про стягнення
неустойки ( пені) за прострочення
аліментів з"ясуванню підлягають
обставини, пов"язані з тим, чи мала
особа, яка зобов"язана сплачувати
аліменти за рішенням суду,
заборгованість їх сплати, розмір цієї
заборгованості та чи є її вина у
виникненні такої заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Уточнивши позовні вимоги позивач
просив суд стягнути неустойку ( пеню) за
прострочення сплати аліментів за
період з 01.01.2010 року по 30.09.2012 року, яка
за його розрахунком склала 63116, 85 грн.
(а.с. 93) В суді апеляційної інстанції
представник позивача також наполягав
на стягненні неустойки ( пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення саме за цей період..

Як вбачається з рішення Оріхівського
районного суду Запорізької області від
07.09.1993 року з відповідача на користь
позивачки на утримання доньки ОСОБА_3
було стягнуто аліменти у розмірі 14
частини заробітку щомісячно, починаючи
з 17 березня 1993 року і до її повноліття.

На підставі цього рішення Оріхівським
районним судом був виписаний
виконавчий лист, в якому також було
зазначено, що аліменти стягуються з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 14
частини заробітку щомісячно, починаючи
з 17.03.1993 року і до її повноліття ( а.с.
9-10).

Відповідно до копії свідоцтва про
народження Серія НОМЕР_1 від 21.03.2008 року
вбачається, що ОСОБА_3 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4), тобто ОСОБА_3 стала
повнолітньою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки аліменти на утримання доньки
ОСОБА_3 відповідно до вищезазначеного
рішення Оріхівського районного суду
були стягнуті з відповідача до її
повноліття, тому їх нарахування після
01.01.2010 року припиняється, отже, за
період часу з 01.01.2010 року по 30.09.2012 рік у
відповідача не може бути
заборгованості по аліментам на яку
відповідно до ст. 196 СК України може
нараховуватися неустойка ( пеня).

Як вбачається з розрахунку позивач
посилається на заборгованість по
аліментам в розмірі 8350, 99 грн., яка
виникла до 01.01.2010 року, проте позовних
вимог про стягнення неустойки у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення , яка виникла до 01.01.2010
року, позивач до суду не заявляв,
розрахунку неустойки (пені) не надав.

Суд першої інстанції врахував
фактичні обставини справи, вимоги
закону, надав оцінку всім доказам по
справі і прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування чи зміни
рішення суду, а доводи апеляційної
скарги є неспроможними і правильність
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 10 квітня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: