Справа № 1320/299/12
Головуючий у 1 інстанції: Микитина В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1152/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

з участю: представника
позивача - Свистуна Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Сколівського
районного суду Львівської області від
02 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3
про стягнення боргу за кредитним
договором та зустрічним позовом ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про захист
прав споживача, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 02 грудня 2013 року
позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «Надра» 12288,39 грн. заборгованості
за кредитним договором. В задоволенні
зустрічного позову про захист прав
споживачів та визнання недійсним
кредитного договору відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач за
первісним позовом ОСОБА_3.

У поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні зазначеного
рішення неповно з'ясовано обставини,
які мають важливе значення у справі.
Зокрема, судом не було враховано, що
позивачем неодноразово уточнювалися
позовні вимоги, зокрема щодо стягнення
пені та штрафу, проте жодних
розрахунків суми такої заборгованості
представником позивача за первісним
позовом подано не було. Крім того,
вказує, що судом першої інстанції не
було взято до уваги, що після 16.11.2011 року
нею було сплачено десять платежів на
загальну суму 4400,00 грн., а натомість
було лише взято до уваги наданий банком
розрахунок заборгованості. Таким
чином, вважає, що судом першої
інстанції безпідставно стягнено з неї
за вимогами позивача за первісним
позовом 6725,18 грн..

Зважаючи на вказане, просить рішення
суду першої інстанції змінити в
частині стягнення з неї заборгованості
та стягнути 5443,03 грн..

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Встановлено, що 07 серпня 2008 року між ВАТ
КБ «Надра» (правонаступником якого є
ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №132/41/08-Ф, відповідно
до умов якого позичальник отримала у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 7000,00 грн. та
зобов'язалась повернути кредит зі
всіма відсотками до 05 серпня 2011 року
(а.с.7-9).

Згідно п.1.3.1. цього договору плата за
користування кредитом становить 3,15% на
місяць, які нараховуються за фактичну
кількість днів у періоді на залишок
заборгованості.

Первісний позивач у справі свої
зобов'язання за договором виконав та
надав обумовлену у згаданому договорі
суму коштів відповідачу за первісним
позовом, що підтверджується
меморіальним ордером №13 від 07 серпня
2008 року (а.с.17).

Відповідно до п.2.3.1., 2.3.2. кредитного
договору відповідач за первісним
позовом зобов'язаний був повертати
кредитору суми мінімально необхідного
платежу у розмірі 333,43 грн. до 15 числа
поточного місяця і у випадку
прострочення сплати такої суми у
вказаний термін сплатити фіксований
штраф у розмірі 30,00 грн. та пеню.

У зв'язку із простроченням виконання
зазначених вище зобов'язань у
відповідача за первісним позовом
виникла заборгованість, яку
Сколівський районний суд Львівської
області стягнув з відповідача за
первісним позовом на користь позивача
за первісним позовом заочним рішенням
від 06 серпня 2012 року (а.с.29-31).

Зазначене заочне рішення ухвалою
Сколівського районного суду
Львівської області від 24 травня 2013 року
було скасовано (а.с.57).

12 липня 2013 року відповідачем за
первісним позовом було подано
зустрічний позов, який 09 серпня 2013 року
був уточнений, і згідно якого ОСОБА_3
просила суд визнати недійсним
кредитний договір №132/41/08-Ф від 07 серпня
2008 року.

В обґрунтування такої позовної вимоги
відповідач за первісним позовом
покликається на те, що під час
укладення спірного договору вона не
ознайомлювалася із його змістом, у неї
недостатньо інформації про послуги з
кредитування. Після того, як
ознайомилась із таким договором,
зрозуміла, що він містить умови, які є
несправедливими та такими, що
суперечать принципу добросовісності;
відповідальність позивача за
первісним позовом значно обмежена, про
що вона, як споживач до укладення
спірного договору і після цього не
знала. Зважаючи на зазначені обставини,
вважає, що її, як споживача, в
результаті укладення згаданого
кредитного договору було поставлено у
вкрай невигідне становище.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин
за кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави
(договір позики), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно ч.1 ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що
розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що зобов'язання має
виконуватися належним чином, а так як
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання повернути борг в термін
визначений кредитним договором, то
підставною є вимога про стягнення зі
ОСОБА_3 суми боргу та всіх штрафних
санкцій за неналежне виконання його
умов.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
доказам, що містяться в матеріалах
справи.

Посилання ж апелянта на те, що суд
безпідставно стягнув суму боргу без
врахування здійснених нею платежів
колегією суддів відхиляється, у зв'язку
із необґрунтованістю таких тверджень,
відсутністю будь-яких доказів на їх
підтвердження та неподання, всупереч
ч.1 ст.60 ЦПК України, таких доказів
відповідачем за первісним позовом чи
її представником.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що жодних
доказів на підтвердження укладення
спірного договору з порушенням вимог
Закону України «Про захист прав
споживачів» позивачем за зустрічним
позовом не надано.

Відповідно до положень частини 1 ст.215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У свою чергу, частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Із аналізу змісту наведених норм
вбачається, що ст.ст. 203, 215 ЦК України є
загальними та відсилають до інших
нормативних актів, яким має бути прямо
передбачені випадки не чинності
правочину.

Крім того, відповідно до абз.1 п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та ЦК України, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
При цьому, згідно абз.3 п.2 цієї
Постанови відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Зважаючи на вказане, колегія суддів
вважає, що встановивши безпідставність
обставин, на які покликається позивач
за зустрічним позовом як на підставу
своїх вимог, зокрема відсутність
порушень ст.ст.18, 19, 21 Закону України
«Про захист прав споживачів» та
недоведення ОСОБА_3 і її представником,
всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, таких
обставин, що підтвердилось і в процесі
розгляду апеляційної скарги
відповідача за первісним позовом, суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку про безпідставність вимог за
зустрічним позовом, а відтак
правомірно відмовив у задоволенні
такого.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не свідчать про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
про неправильність висновків суду,
такі не ґрунтуються на матеріалах
справи та спростовуються дослідженими
доказами.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
приходить до висновку, що суд,
дослідивши докази та давши їм належну
оцінку, ухвалив рішення про
задоволення первісного позову та
відмову в задоволенні зустрічного
позову, що відповідає вимогам закону, а
тому нема підстав для його скасування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 02 грудня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за кредитним договором та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про захист
прав споживача - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Б.М.Гриновець

Судді:
М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський