Справа № 459/4418/14
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7563/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря:Щербай В.П.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3
та ДП «Львіввугілля» на рішення
Червоноградського районного суду
Львівської області від 27 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ДП
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання, -

встановила:

Оскарженим рішенням Червоноградського
районного суду Львівської області від
27 жовтня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля»,
ідентифікаційний код № 32323256 в користь
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 12000 (дванадцять
тисяч) грн. відшкодування моральної
шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання.

Стягнуто з Державного
підприємства «Львіввугілля» 243 (двісті
сорок три) гривень 60 копійок - судового
збору (одержувач - УДКСУ у м.
Червонограді, код ЄДРПОУ - 37983843, банк
одержувача -ГУДК у Львівській обл., МФО-
825014, рахунок № 0019, код платежу
-22030001).

У задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
судом першої інстанції при винесенні
рішення не враховано ступінь його
фізичних і моральних страждань, їх
тривалість і тяжкість, істотність
вимушених змін у життєвих стосунках,
наслідків, що наступили, внаслідок
ушкодження здоров'я.

Крім того, зазначає, що внаслідок
отриманого професійного захворювання
та встановлення 60 % стійкої втрати
працездатності не може відновити своє
здоров»я, повністю соціально
реабілітуватися.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Рішення суду оскаржило ДП
«Львіввугілля».

В апеляційній скарзі зазначає,
позивачем не надано жодних доказів, які
б могли підтвердити факт завдання
моральної шкоди, а документи на які
посилається позивач, а саме довідки
МСЕК та акт про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом є
документами, що підтверджують причини
інвалідності і встановлення в зв'язку
з цим втрату професійної
працездатності і ніяким чином не
можуть бути доказом заподіяння
моральної шкоди.

Крім того вказує, що позивачем
пропущено строк позовної давності.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про дату судового
засідання, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштою судових повісток, тому
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
колегія суддів вважає можливим розгляд
справи проводити у відсутності сторін
та без фіксування судового засідання
технічними засобами згідно ч.2 ст. 197 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
на заперечення апеляційної скарги,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Встановлено, що позивач з 1985 року по 2007
рік працював на підприємствах по
видобутку вугілля, які входять до
складу ДП «Львіввугілля», що
стверджується копією трудової книжки
виданої на його ім'я.

У зв'язку із роботою у важких
та шкідливих умовах праці під землею в
шахті, позивач захворів на професійне
захворювання, внаслідок чого був
змушений неодноразово звертатись за
медичною допомогою, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
виписок з історії хвороб.

04.05.2007 року та 28.11.2008 р.
роботодавцем було складено акти
розслідування професійних
захворювань, згідно яких встановлено,
що такі виникли внаслідок роботи в
підземних умовах при запиленості
повітря на робочих місцях, що
перевищувало ГДК, значного обводнення
очисних забоїв та роботи із шумом
еквівалентним 90% тривалості зміни.

Відповідно до висновку
міжрайонної спеціалізованої
профпатологічної МСЕК від 29.05.2007 року
ОСОБА_3 вперше і безтерміново
встановлено ІІІ групу інвалідності та
50% втрати професійної працездатності у
зв'язку з профзахворювання.

В подальшому висновком
міжрайонної спеціалізованої
профпатологічної МСЕК позивачу
встановлено 60% втрати професійної
працездатності, з яких 10% вперше по
новому профзахворюванні - хронічна
двобічна сенсоневральна
приглухуватість .

Також, 29.04.2013 р. міжрайонної
спеціалізованою профпатологічною МСЕК
йому безтерміново встановлено 60%
втрати професійної працездатності.
Встановлена потреба у лікуванні в ЛПЗ,
витратах на ліки, санітарно-курортному
лікуванні.

Встановлено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

З врахуванням вказаних доказів, суд
прийшов до вірного висновку, що знайшли
підтвердження обставини заподіяння
позивачеві моральної шкоди, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, погіршення життєвих умов, так
що ступінь втрати професійної
працездатності позивача становить 60 %,
яка встановлено йому безтерміново,
він не має можливості повноцінно
працювати та для організації свого
життя йому доводиться докладати
додаткові зусилля.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що сума компенсації
спричиненої позивачеві моральної
шкоди, що підлягає стягненню з ДП
«Львіввугілля», складає 12000,00 грн., а
щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн. суд
визнав такими, що належним чином
немотивовані, є завищені і не
відповідають тяжкості та характеру
завданої позивачеві шкоди.

Колегія суддів вважає, що районний суд
прийшов до вірного висновку про те, що
шкоду здоров'ю позивача було завдано в
результаті його роботи в шкідливих
умовах праці він втратив 60% професійної
працездатності, є інвалідом третьої
групи, що призвело до втрати ним
нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що
суд при визначенні розміру заподіяної
йому моральної шкоди не врахував, що
внаслідок отриманого професійного
захворювання та трудового каліцтва він
втратив здоров»я, не знайшли свого
підтвердження.

Покликання апеллянта ДП
«Львіввугілля» на пропуск позивачем
строку позовної давності є
безпідставними, оскільки відповідно до
п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я
або смертю (тобто і на вимогу про
відшкодування моральної шкоди) позовна
давність не поширюється. Аналогічні
роз»яснення надано у п.16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст. 23
ЦК України, роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 (з наступними змінами)
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" висновки суду щодо розміру
відшкодування моральної шкоди в повній
мірі відповідають обставинам справи, є
обґрунтованими, а тому, на думку
судової колегії, є правильними.

Інші доводи апеляційної скарги його
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ДП
«Львіввугілля» - відхилити.

Рішення Червоноградського районного
суду Львівської області від 27 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.