АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3256/13-ц Номер провадження
22-ц/786/3832/14Головуючий у 1-й інстанції
Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 11 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення збитків та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду
м. Полтави від 11 листопада 2014 року позов
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення збитків та моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 кошти в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди в сумі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір
в сумі 1064 грн. 20 коп., витрати за
проведення судової експертизи в сумі
1220 грн. 08 коп., витрати на правову
допомогу в сумі 4013 грн. 40 коп., а всього
6297 грн. 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 судові
витрати за проведення судової
експертизи в сумі 927 грн. 42 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та відмовити в задоволенні
позову. Зокрема вказує на те, що
позивачем не надано доказів
пошкодження її автомобіля саме з
підстав неналежного виконання
відповідачем обов'язків передбачених
договором на стоянку автомобіля. Також
вважає, що пожежа, яка сталася 20 липня
2013 року, є подією, яку неможливо було
передбачити і запобігти через
раптовість її настання, тобто є
непереборною силою, а відтак у
відповідності до ст. 617 ЦК України,
відповідач звільняється від
відповідальності. Також оскаржує
розмір судових витрат.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апелянта, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення за
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення суду.

Згідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 16 травня 2011 року між
приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_4
було укладено договір на стоянку
автомобіля, на підставі якого остання з
травня 2011 року по липень 2013 року
включно залишала належний їй
автомобіль "Suzuki", модель "Grand Vitara 2.0",
чорного кольору, реєстраційний номер
НОМЕР_1, на автостоянці по пров.
Рибальському, 10-б та користувалась
місцем НОМЕР_7.

Також судом встановлено, що зранку 20
липня 2013 року близько 04-30 год. на
автостоянці сталась пожежа, під час
якої автомобіль позивача був
пошкоджений.

Відповідно до Акту про пожежу від 20.07.2013
року, складеного комісією з
працівників УДСНС, пожежа виникла
20.07.2013 року орієнтовно о 04 год. 30 хв. у
автомобілі "Volkswagen В-6", д.н.з. НОМЕР_3, ,
власник ОСОБА_6, "Suzuki Grand Vitara ", д.н.з.
НОМЕР_1, власник ОСОБА_4, "Mitsubishi Lancer",
д.н.з. НОМЕР_2, власник ОСОБА_5, що були
розташовані по пров. Рибальському, 10-б в
м. Полтаві.

Згідно звіту про причини виникнення
пожежі від 22.07.2013 року, найбільш
ймовірною причиною виникнення пожежі,
яка сталася 20.07.2013 року орієнтовно о 04
год. 30 хв. в автомобіліНОМЕР_3, став
підпал в результаті занесення джерела
запалювання ззовні.

Як вбачається з повідомлення слідчого
СВ ПМУ УМВС України в Полтавській
області № 5/10650 від 17.10.2014 року, в
провадженні СВ ПМУ перебувають
матеріали кримінального провадження №
0001011 по факту пошкодження
автомобілів шляхом підпалу, за ч. 2 ст. 194
КК України. Зокрема, ОСОБА_4 20.07.2013 року
визнано потерпілою від кримінального
правопорушення та встановлено, що їй
спричинено матеріальний збиток на суму
150000 грн. В ході розслідування
кримінального провадження не
встановлено особу, причетну до скоєння
даного правопорушення, на даний час
досудове слідство по кримінальному
провадженню триває.

Згідно висновку судової
пожежно-технічної експертизи № 66 від
30.08.2013 року, проведеної в рамках
кримінального провадження № 0001011,
визначено осередки пожежі, під час якої
пошкоджені автомобілі "Volkswagen Passat В-6",
д.н.з. НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_6, та
встановлено, що осередок пожежі був
один, який знаходився у правій передній
частині автомобіля "Volkswagen Passat В-6", д.н.з.
НОМЕР_3.

Статтею 942 ЦК України визначено, що
зберігач зобов'язаний вживати усіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Як встановлено в п. 8 "Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках",
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 115 від 22 січня 1996
року, відповідальність за охорону
транспортних засобів та майна, що
тимчасово або постійно знаходиться на
території автостоянки, за додержання
санітарних і пожежних правил, інших
вимог несуть працівники автостоянки.

Відповідно до п. 27 вищезазначених
Правил, автостоянки гарантують
схоронність транспортних засобів,
прийнятих на зберігання згідно з цими
Правилами, а у разі їх зникнення,
розукомплектування чи пошкодження під
час зберігання несуть
відповідальність у встановленому
законодавством порядку.

В ч. 1, 2 ст. 950 ЦК України визначено, що за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.
Професійний зберігач відповідає за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
якщо не доведе, що це сталося внаслідок
непереборної сили, або через такі
властивості речі, про які зберігач,
приймаючи її на зберігання, не знав і не
міг знати, або внаслідок умислу чи
грубої необережності поклажодавця.

Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки,
завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем: 1) у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості; 2) у разі пошкодження речі - у
розмірі суми, на яку знизилася її
вартість. Якщо внаслідок пошкодження
речі її якість змінилася настільки, що
вона не може бути використана за
первісним призначенням, поклажодавець
має право відмовитися від цієї речі і
вимагати від зберігача відшкодування
її вартості.

Як визначено у висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 1152 від
30.01.2014 року, ринкова вартість
автомобіля "Suzuki Grand Vitara", чорного
кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № шасі НОМЕР_8,
станом на 19.07.2013 року становить 140515 грн.
20 коп., вартість відновлювального
ремонту не визначалась, оскільки
відновлювати вказаний автомобіль
неможливо та економічно недоцільно, не
визначалась експертом також і
залишкова вартість автомобіля.

З урахуванням викладеного,
встановивши, що автомобіль позивача
зазнав пошкоджень в результаті пожежі,
яка відбулась 20.07.2013 року на
автостоянці по пров. Рибальському, 10-б
в м. Полтаві внаслідок підпалу
автомобіля "Volkswagen Passat В-6", д.н.з. НОМЕР_3,
який стояв поруч, суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про
наявність підстав для відшкодування
відповідачем шкоди, завданої
пошкодженням майна, прийнятого ним на
зберігання, оскільки такий обов'язок
покладається на нього у зв'язку з
виконанням обов'язків зберігача та у
відповідності до норм чинного
законодавства не пов'язаний з
наявністю його вини у пошкодженні
майна.

Далі, місцевий суд вірно встановивши,
що дії позивача ОСОБА_4 сприяли
збільшенню шкоди, оскільки нею при
фіксації належного їй автомобіля,
залишеного на автостоянці відповідача,
допущено порушення вимог п. 17 Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 115 від 22
січня 1996 року, що об'єктивно
унеможливило зрушення його з місця під
час гасіння пожежі, яка виникла на
сусідньому транспортному засобі.

Такий факт підтверджується висновком
судової автотехнічної експертизи № 587
від 25.07.2014 року, згідно якої на час
проведення експертизи задні колеса
автомобіля "Suzuki Grand Vitara", чорного
кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № шасі НОМЕР_8,
були заблоковані за допомогою ручного
гальма. Важіль переключення швидкостей
коробки передач знаходився в положенні
ввімкненої 2-ї передачі.

При цьому, відповідно до п. 17 Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 115 від 22
січня 1996 року, транспортні засоби, що
знаходяться на автостоянках, повинні
бути зачинені на замки, зняті з гальм та
передач і зафіксовані від довільного
руху.

Внаслідок вказаних вище обставин,
місцевий суд прийшов до висновку про
необхідність часткового задоволення
позову ОСОБА_4 в частині відшкодування
матеріальної шкоди та з урахуванням
ступеня вини позивачки вважав за
доцільне стягнути з відповідача на її
користь кошти в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Рішення суду в цій частині позивачем не
оскаржувалося.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди із висновками суду щодо
обставин справи.

Матеріали справи не містять доказів
заподіяння шкоди позивачу внаслідок
непереборної сили, на яку посилається
апелянт, оскільки пожежа яка сталася
20.07.2013 року не є такою подією, а свідчить
лише про відсутність вини відповідача,
що в свою чергу не звільняє останнього
як професійного зберігача від
відповідальності за пошкодження майна
поклажодавця.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

При цьому, виходячи з положень ч.1 ст. 88
ЦПК України, суд прийшов до висновку, що
з ФОП відповідача на користь позивача
підлягає стягненню частина судового
збору, сплаченого в загальній сумі 1700,00
грн., в розмірі 1064,20 грн.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з сумою судового збору
стягнутої з відповідача.

Позивач звернулася з вимогами, які в
подальшому зменшила та просила
стягнути 140 515 грн. 20 коп. завданих
збитків та 20000 грн. моральної шкоди.
Тобто, позивач повинна була сплатити
судовий збір в сумі 1405. 15 грн.+114. 70 грн. =
1519. 85 грн., хоча позивач сплатила 1814. 70
грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог
на 62% (просила 160515. 20 грн., а стягнуто 100000
грн.), судові витрати по сплаті судового
збору підлягають стягненню відповідно
до задоволених позовних вимог, а саме в
сумі 942. 30 грн.

Таким чином рішення суду в частині
стягнення судових витрат по сплаті
судового зборупідлягає зміні шляхом
зменшення стягнутої суми з 1064 грн. 20
коп. до 942 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м. Полтави
від 11 листопада 2014 року задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 11 листопада 2014 року в
частині стягнення з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судового збору в сумі 1064 грн. 20 коп.
змінити, зменшивши суму стягнутого
судового збору до 942 грн. 30 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Пікуль В.П.
/підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
______________ Панченко О.О.