АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Семенюк
Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Таврика» про розірвання договору
банківського вкладу, повернення
грошових коштів, компенсацію понесених
витрат та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Банк Таврика», в
якому просив розірвати договір
банківського вкладу, стягути з
останнього на його користь вклад у
розмірі 20 302 доларів США, відсотки за
користування вкладом на день подачі
позову у розмірі 3 032,10 доларів США та в
рахунок відшкодування понесених
витрат юридичних, поштових та інших та
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 1 694 грн., посилаючись на те, що
відповідач відмовив йому у поверненні
грошового вкладу після закінчення
строку договору.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 20.01.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/3532/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Фролова
І.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
рішенням суду, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не
врахував положення ст. ст. 525, 530, ч. 2 ст.
1060 ЦК України та не звернув уваги на те,
що строк договору закінчився 17.06.2013
року. Крім того, суд застосував до
спірних правовідносин Закон України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», який набрав чинності
21.09.2012 року, тобто після укладення між
сторонами договору банківського
вкладу.

У судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник відповідача Лемеш М.В.
просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
сторін, які з`явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.06.2012 року між АТ «Банк Таврика» та
ОСОБА_1 було укладено договір
банківського вкладу «Ощадний плюс» з
видачею купонного ощадного
сертифікату на пред`явника серії В №
002877, за умовами якого позивач вніс на
відкритий банківський рахунок банку
кошти в розмірі 20 302 доларів США. Згідно
з умовами договору банк здійснює
розміщення сертифікату строком
зберігання до 17.06.2013 року. Сертифікатом
за цим договором визначається ощадний
(депозитний) сертифікат, який
підтверджує суму вкладу, внесеного у
банк, і право вкладника (власника
сертифікату) на одержання після
закінчення встановленого строку
зберігання вкладу та процентів,
встановлених сертифікатом в АТ «Банк
«Таврика». За використання коштів,
розміщених на рахунку, банк щомісяця
нараховує проценти у валюті вкладу на
суму вкладу з розрахунку 10,3 % річних.

20.01.2013 року позивач подав заяву
відповідачу про повернення суми вкладу
та нарахованих процентів.

Згідно постанови правління
Національного банку України від 20.03.2013
року № 97 банківська ліцензія АТ «Банк
«Таврика» відкликана та прийнято
рішення про ліквідацію даного банку.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції
фонду гарантування вкладів фізичних
осіб від 20.03.2013 року № 17 розпочато
процедуру ліквідації ПАТ «Банк
«Таврика» з 21.03.2013 року.

23.04.2013 року позивач подав заяву про
включення його до реєстру кредиторів.

Згідно листів - відповідей від 11.07.2013
року позивача повідомлено, що його
вимога включена до реєстру
акцептованих вимог кредиторів та
підлягає задоволенню в сумі 175 024,96 грн.
згідно до 7 черговості, а в сумі 517,15 грн.
- згідно до 4 черговості, що відповідає
ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того,
відповідач діяв в межах чинного
законодавства, а вклад та відсотки за
користування вкладом підлягають
виплаті у порядку черговості,
визначеному Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права.

Так, судом першої інстанції правильно
встановлено, що спірні правовідносини
між сторонами регулюються положеннями
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до вимог ст. 52 цього Закону
позивач включений до реєстру
акцептованих вимог кредиторів, про що
останній був повідомлений листами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
даний Закон не підлягає застосуванню
до спірних правовідносин, оскільки
договір банківського вкладу укладено
до набрання чинності Законом колегія
суддів вважає безпідставними. Так,
зазначений Закон прийнятий 23.02.2012 року
та він набрав чинності 21.09.2012 року,
тобто після укладення між сторонами
договору банківського вкладу.

Разом з тим, згідно зі ст. 3 та ст. 8
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону ініційована до набрання
чинності цим Законом процедура
ліквідації банку здійснюється
відповідно до законодавства, що діяло
до набрання чинності цим Законом.
Законодавчі та інші нормативно -
правові акти, прийняті до набрання
чинності цим Законом, застосовуються у
частині, що не суперечить цьому Закону.

Відкликання ліцензії ПАТ «Банк
«Таврика» та прийняття рішення про
ліквідацію банку прийнято 21.03.2013 року,
тобто у період дії Закону, а відтак
порядок виплати вкладів регулюється
саме цим Законом.

Загальні норми, на які посилається
апелянт (ст. 530, ст. 1060 ЦК України)
застосовуються тоді, коли спірні
питання не врегульовані спеціальними
нормами законодавства. Оскільки
повернення вкладів, у разі ліквідації
банку, якщо процедура ліквідації банку
ініційована після набрання чинності
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
регулюється цим Законом, який є
спеціальним, то до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
саме цей Закон.

Питання щодо неправильності внесення
до реєстру акцептованих вимог
кредиторів позивачем не порушувалося.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді