Справа № 456/2079/14-ц
Провадження № 2-з/456/4/2014
УХВАЛА

іменем України

18 грудня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді
Гулкевича О. В. ,

при секретарі
Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стрию заяву
ОСОБА_1 про забезпечення доказів,

в с т а н о в и в :

заявниця ОСОБА_1 26 травня 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду із заявою про
забезпечення доказів та просила
постановити ухвалу про витребування в
УПФ у м.Стрию та Стрийському районі
Львівської області довідки про
отриману заробітну плату (дохід), інші
види доходу, включаючи і допомогу по
безробіттю, за період з липня 1992 року по
вересень 2003 року включно, з розбивкою
по місяцях, ОСОБА_2

В обґрунтування покликалася на те, що
постановою Стрийського міського суду
від 9 грудня 1998 року із ОСОБА_2 було
стягнуто на її користь аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3
в розмірі 1/4 частини із всіх видів
заробітку, починаючи з 26 листопада 1998
року і до досягнення сином повноліття.
Однак, боржник протягом 10-ти років
ухилявся від сплати аліментів, в
примусовому порядку їх стягнення на
підставі виконавчого листа № АЕ - 132/98
не проводилось.

На неодноразові звернення до ВДВС
Стрийського МРУЮ отримала відповідь
про те, що виконавче провадження по
стягненню аліментів не виконувалось з
причин не працевлаштування боржника та
було знищене шляхом спалення у 2008р. На
її думку знищено неправомірно,
оскільки згідно з виконавчим листом
виконавче провадження повинно було
виконуватись до повноліття сина, тобто
по 13.03.2014р., а зберігатись - до 2017 року.

В неї викликає сумнів надана боржником
копія трудової книжки, яка заведена
ТзОВ «Леоні» 02.10.2003р., згідно з якою
перший запис про навчання боржника у
Стрийському ПТУ №16 з 01.09.1989р. по 30.06.1992р.
вчинено на ТзОВ «Леоні», а не самим
Стрийським ПТУ №16; сумнівним є запис
про відсутність працевлаштування
боржника протягом 11-ти років починаючи
з липня 1992р. по вересень 2003р.

Оскільки їй на даний час невідомо до
кого саме пред’являти позов про
відшкодування шкоди в розмірі не
стягнених аліментів за цей період (до
ВДВС Стрийського МРУЮ чи до ТзОВ
«Леоні»), а також не може визначити
розмір позовнх вимог, саме для
з’ясування цих обставин й просила в
порядку ст.ст.133-137 ЦПК України
витребувати в УПФ у м.Стрию та
Стрийському районі Львівської області
зазначену вище довідку, заяву
розглядати невідкладно лише за участю
заявника.

Заявниця повідомлялася про час та
місце розгляду заяви, однак в судове
засідання не з’явилася з невідомих для
суду причин. Суд розглянув заяву за
відсутності останньої, оскільки
відповідно до вимог ч.2 ст.135 ЦПК України
її присутність не є обов’язковою.

Представник УПФ у м.Стрию та
Стрийському районі Львівської області
ОСОБА_4 заперечила проти задоволення
заяви, покликаючись на те, що
інформація, яку заявниця вимагає їй
надати, згідно з чинним законодавством
є конфіденційною. Однак, у випадку
розгляду судом відповідно спору така
інформація може бути надана на запит
суду.

ОСОБА_2 також заперечив проти
задоволення заяви, пояснив, що
Стрийським міськрайронним судом у 2011р.
розглядалася справа за його позовом до
ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів
та зустрічним позовом ОСОБА_1 до нього
про збільшення розміру аліментів,
стягнення заборгованості та неустойки
за прострочення аліментів, моральної
шкоди. Рішенням суду від 07.11.2011р.
відмовлено у задоволенні первісного
позову, зустрічний позов задоволено
частково, стягнуто з нього на користь
ОСОБА_1 заборгованість по аліментах за
період з 26.11.1998р. по 01.12.2008р. в розмірі
40 000 грн та неустойку за простроченя
сплати аліментів з 01.01.2004р. по 01.12.2008р., а
також 5000 грн. моральної шкоди. Однак,
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 31.01.2012р. рішення місцевого
суду від 07.11.2011р. в частині часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
скасоване та ухвалене нове, яким
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 В решті рішення залишене
без змін. Тому вважав, що вимога
заявниці безпідставна.

Заслухавши учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
скарги, суд вважає, що заява не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 2014 року
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про
забезпечення доказів - просила
постановити ухвалу про витребування в
УПФ у м.Стрию та Стрийському районі
Львівської області довідки про
отриману заробітну плату (дохід), інші
види доходу, включаючи і допомогу по
безробіттю, за період з липня 1992 року по
вересень 2003 року включно, з розбивкою
по місяцях, ОСОБА_2 (а. 1-2).

З матеріалів справи не вбачається, що в
провадженні Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області перебуває цивільна справа, у
якій сторонами є заявниця та ОСОБА_2 Це
дає підстави вважати, що заяву про
забезпечення доказів подано до подання
позову, відкриття провадження у
цивільній справі та постановлення
ухвали про це.

Відповідно до вимог ч.2 та ч.3 ст.135 ЦПК
України заява про забезпечення доказів
розглядається протягом п’яти днів з
дня її надходження з повідомленням
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Тобто, закон зобов’язує суд
повідомити осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд заяви про
забезпечення доказів, хоч участь цих
осіб не є обов’язковою. У разі
обґрунтованої вимоги заявника, а також
якщо не можна встановити, до кого може
бути згодом пред'явлено позов, заява
про забезпечення доказів
розглядається судом невідкладно лише
за участю заявника.

Із змісту заяви про забезпечення
доказів та доводів заявника
вбачається, що заявниця обґрунтовує
невідкладність розгляду поданої заяви
про забезпечення доказів лише з її
участю тим, що ОСОБА_2 не виконує
рішення суду про стягнення з нього в
користь ОСОБА_1 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, тому вона ще не
вирішила до кого пред’явити позов про
відшкодування шкоди: до ВДВС
Стрийського МРУЮ чи до ТзОВ «Леоні».

Однак, суд прийшов до висновку, що
заявниця не надала обґрунтувань того,
що заява повинна бути розглянута
негайно, без попередження осіб, кого
стосуватиметься забезпечення доказів,
які свідчать, що зволікання з цим
питанням поставить під загрозу
можливість подання відповідних
доказів у майбутньому (такі можуть бути
знищені, пошкоджені, втратити свою
доказову цінність), тому розглянув дану
заяву з участю осіб, яких
стосуватимуться дії щодо забезпечення
доказів, а саме: ОСОБА_2 та УПФ України в
м.Стрию та Стрийському районі
Львівської області. Сама ж заявниця
повідомлялася про час та місце
розгляду заяви, але в судове засідання
не з’явилася з невідомих для суду
причин, тому суд розглянув заяву за
відсутності останньої, оскільки
відповідно до вимог ч.2 ст.135 ЦПК України
її присутність не є обов’язковою.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК «особи, які
беруть участь у справі і вважають, що
подання потрібних доказів є неможливим
або у них є складнощі в поданні цих
доказів, мають право заявити
клопотання про забезпечення цих
доказів».

Прикладом забезпечення доказів
відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК може бути
допит свідка, який виїжджає за кордон,
проведення експертизи об’єктів, що
швидко псуються (неякісної продукції
за позовами про захист прав споживачів)
або підлягають знищенню. Перелік
способів забезпечення доказів не є
вичерпним. У разі обгрунтованої вимоги
суд може застосувати інші способи
забезпечення доказів.

За змістом даної норми забезпечення
доказів - це допомога особам, котрі
беруть участь у справі, одержати для
подання до суду докази, отримання яких
у майбутньому може стати неможливим
або ускладненим. Забезпечення доказів
спрямоване на недопущення їх знищення
чи втрати. При цьому такі докази мають
існувати на момент подання заяви про
забезпечення доказів, і особа, яка
подає відповідну заяву, повинна
вказати на обставини, що можуть
свідчити про те, що в майбутньому
певний доказ може бути втрачений, або
його стане складніше подати.

Однак, заявницею жодним чином не
аргументовано, які обставини свідчать
про те, що в майбутньому доказ, який
вона просиь забезпечити, може бути
втрачено або подання його стане
ускладненим.

Водночас, частина 1 ст.137 ЦПК передбачає,
що у випадках, коли щодо отримання
доказів у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, є складнощі, суд
за їх клопотанням зобов’язаний
витребувати такі докази. Мета цього
процесуального інституту — допомогти
сторонам в отриманні доказів, які вони
не можуть одержати самостійно. Однак,
зазначене клопотання про витребування
доказів на підставі ст.137 ЦПК неможливо
заявити до подання позовної заяви.
Таким чином, заявниці слід визначитися
з тим, який позов та до кого вона
пред’являтиме, звернутися з цим
позовом до суду і в порядку ст.137 ЦПК
України заявити клопотання про
витребування необхідних доказів.

Керуючись ст.ст.133,135,209,210,293 ЦПК України,
суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_5 Гулкевич