справа № 361/3077/14-ц
провадження № 2/361/1474/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого-судді Телепенька А.Д.,при
секретаріБалабан І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «АТП-13209» до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

в с
т а н о в и в:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Броварське АТП-13209» (далі -
ПАТ «Броварське АТП-13209») звернулося до
суду з позовом, у якому зазначало, що у
господарському віданні товариства
знаходиться гуртожиток, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі ордеру, виданого дирекцією
ПАТ «Броварське АТП-13209»,
ОСОБА_3 у гуртожитку надана для
проживання кімната № 32, що знаходиться
за вищевказаною вище адресою.

У цій кімнаті ОСОБА_3 та її малолітня
дочка ОСОБА_4 зареєстровані, але
жодного дня не проживали і не
проживають без поважних причин понад
шість місяців. Протягом певного часу
відповідач здавала свою кімнату у
піднайом іншим громадянам, а саме: до
жовтня 2012 року - ОСОБА_5, який не
працював на підприємстві,

а протягом 2012-2013 років - мешканцю цього
ж гуртожитку - ОСОБА_6

Згідно із актом обстеження житлових
умов від 11 лютого 2014 року відповідач
ОСОБА_3 у кімнаті гуртожитку № 32 не
проживає, використовує надане їй жиле
приміщення не за призначенням.

Перешкод у користуванні кімнатою № 32
ПАТ «Броварське АТП-13209» ОСОБА_3
не чинило.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності мешканців без
поважних причин житло за ними не
зберігається.

Добровільно вирішити питання щодо
звільнення кімнати у гуртожитку не
можливо, оскільки відповідач не бажає
цього, тому ПАТ «Броварське АТП-13209»
змушене звернутися до суду з цим
позовом.

Просило визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування кімнатою

№ 32 у гуртожитку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_7 у судовому
засіданні позов підтримав та надав
пояснення аналогічні викладеному вище
та змісту позовної заяви. Просив позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 у суді
проти задоволення позову заперечував у
зв'язку з тим, що позовні вимоги є
незаконними та такими, що порушують
житлові права відповідача ОСОБА_3
Посилання позивача на те, що вона не
проживає у кімнаті № 32 гуртожитку є
безпідставними, її особисті речі у
кімнаті є, кошти за комунальні послуги
вона сплачує регулярно.

Заслухавши пояснення представників
сторін, показання свідків, дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
такі факти та відповідні їм
правовідносини.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_9
про надання кімнати у гуртожитку та
реєстрації її дочки, 23 листопада 2004
року ОСОБА_10 отримала ордер № 1 на
кімнату в сімейному гуртожитку, згідно
із яким відповідачу дозволено
вселитися в кімнату № 32 площею 16 м2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Із картки прописки (форми № 16) видно, що
ОСОБА_10 зареєстрована з

02 грудня 2004 року у кімнаті АДРЕСА_1.

У суді встановлено, що після зміни
прізвища відповідача з «Куса» на
«Тюрменко», на підставі рішення
адміністрації Відкритого акціонерного
товариства «Броварське АТП-13209» 01
лютого 2010 року, відповідачу видано
ордер № 18 на вселення в сімейний
гуртожиток,

у кімнату № 32 разом із дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом директора ПАТ «Броварське
АТП-13209» № 7 від 06 лютого 2013 року ОСОБА_11,
наказано провести інвентаризацію
гуртожитку, який є на балансі
підприємства та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Також, цим же наказом створено для
проведення цієї інвентаризації і
комісію із числа працівників
товариства у складі: голови профкому -
ОСОБА_12, економіста -

ОСОБА_13, інспектора з кадрів - ОСОБА_14,
члена наглядової ради -

ОСОБА_15, коменданта гуртожитку - ОСОБА_9

За результатами проведеної 06 лютого 2013
року інвентаризації складено акт, у
якому зазначено, що відповідач ОСОБА_3 у
наданій їй кімнаті № 32 гуртожитку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрована з 2004 року і не проживає.

11 лютого 2014 року комісією у складі:
економіста - ОСОБА_13, члена наглядової
ради - ОСОБА_14, коменданта гуртожитку -
ОСОБА_16, складено акт про те, що в ході
обстеження гуртожитку та кімнати № 32
виявлено факт, що у цій кімнаті жодного
дня не проживала зареєстрована ОСОБА_3
із своєю дочкою ОСОБА_4

Крім цього, комісією встановлено, що
спірну кімнату ОСОБА_3 здавала в
піднайом іншим громадянам, а саме:
ОСОБА_5, а з жовтня 2012 року по 23 грудня 2013
року - ОСОБА_6

У судовому засіданні встановлено, що з
18 грудня 2013 року у спірній кімнаті № 32
також зареєстрований і ОСОБА_6, що
підтверджується відомостями із
паспорту НОМЕР_1, виданого останньому
Конотопським МВ УМВС України в
Сумській області 06 квітня 1998 року.

Із довідки № 47 від 07 жовтня 2014 року
видно, що ОСОБА_4 дійсно відвідувала
дошкільний навчальний заклад № 634
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації у період з 16
грудня 2013 року по 23 травня 2014 року.

У довідці № 232 від 08 жовтня 2014 року
виданої Спеціалізованою
загальноосвітньою школою І-ІІІ
ступенів з поглибленим вивченням
предметів художньо-естетичного циклу

№ 302 міста Києва зазначено, що ОСОБА_4
дійсно з 01 вересня 2014 року навчається в
1-Б класі цієї школи.

Депутатом Броварської міської ради
Київської області ОСОБА_17 складено акт
обстеження житлово-побутових умов №
91/14 від 06 жовтня 2014 року, у якому
зазначено зі слів свідків (сусідів):
ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_19, що відповідач

ОСОБА_3 зареєстрована, але постійно не
проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
кімната № 32, а також є свідки (сусіди):
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, які
стверджують, що ОСОБА_3 проживала та
постійно проживає за даною адресою.
Документів про проживання чи не
проживання ОСОБА_3 немає, цей акт
підтверджує наявність свідків з обох
сторін і все вказане в ньому написано з
їхніх слів.

Свідки ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_19,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, у суді
показали, що вони є мешканцями
гуртожитку і протягом тривалого часу
не бачили щоб відповідач ОСОБА_3
проживала у спірній кімнаті № 32. Також
зазначили, що ОСОБА_3 і на теперішній
час у гуртожитку не проживає. Вказану
кімнату відповідач здавала в піднайом
іншим громадянам, спочатку - ОСОБА_5, а
потім протягом 2012-2013 років - мешканцю
цього ж гуртожитку - ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
показав, що проживає у гуртожитку

з листопада 2005 року у кімнаті № 30 із
своєю дружиною ОСОБА_30 та дітьми. У
кімнаті № 32 проживав приблизно з
листопада 2012 року по грудень 2013 року із
дозволу

ОСОБА_9, яка на той час працювала на
посаді коменданта гуртожитку, та
сплачував їй за це по 650 грн., щомісячно.
Вказану кімнату вони використовували
як кухню, речей відповідача у спірній
кімнаті не було. Протягом всього часу
користування кімнатою № 32, відповідача
ОСОБА_3 у гуртожитку він не бачив, а
постійно спілкувався з приводу
проживання у кімнаті з матір'ю
відповідача - ОСОБА_9 У грудні 2013 року
він на підставі своєї заяви про
поліпшення житлових умов сім'ї, отримав
ордер на вселення у кімнату № 32 цього ж
гуртожитку. Після цього ОСОБА_9 без
попередження винесла із спірної
кімнати належні його сім'ї речі та
змінила замок у вхідних дверях кімнати.
На теперішній час ОСОБА_3 у кімнаті № 32
не проживає.

Свідок ОСОБА_30 у суді показала, що вона
разом із своєю сім'єю проживає у
гуртожитку з листопада 2005 року. З
відповідачем ОСОБА_3 вона
познайомилася

у грудні 2013 року. Приблизно у листопаді
2012 року її чоловік - ОСОБА_6, з дозволу
матері відповідача - ОСОБА_9, яка
працювала на той час на посаді
коменданта гуртожитку, поселився у
кімнату № 32 та оплачував останній за
проживання в ній по 650 грн., щомісячно.
Вказану кімнату вони використовували
як кухню, без оформлення будь-яких
документів, речей ОСОБА_3 у кімнаті не
було. У грудні 2013 року її чоловік,

ОСОБА_6 звернувся до керівництва
товариства із заявою про поліпшення
житлових умов сім'ї, в результаті чого
йому було вручено ордер на вселення у
спірну кімнату. З цього часу ОСОБА_9 без
попередження винесла їхні речі із
спірної кімнати та змінила замок у
вхідних дверях. Хто проживає у кімнаті
№ 32 на теперішній час вона не знає, але

достовірно їй відомо, що ОСОБА_3 в цій
кімнаті не проживає.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні
показав, що він працює на посаді
директора ПАТ «Броварське АТП-13209» і
також проживає у цьому ж гуртожитку

з 2008 року. Вперше побачив ОСОБА_3 весною
2013 року під час перевірки проживаючих
мешканців гуртожитку. Йому відомо, що у
кімнаті № 32 у якій зареєстрована
ОСОБА_3 у період з 2010 року по листопад 2012
року проживав ОСОБА_5 із своєю дружиною.
Потім у період з листопада 2012 року по
грудень 2013 року у цій же кімнаті став
проживати ОСОБА_6, який за своє
проживання сплачував по 650 грн.,
щомісячно, матері відповідача - ОСОБА_9,
яка працювала раніше на посаді
коменданта гуртожитку.

16 грудня 2013 року ОСОБА_6 з метою
поліпшення житлових умов своєї сім'ї,
звернувся до керівництва товариства із
заявою про виділення йому спірної
кімнати для проживання. Також просив
дозволу на реєстрацію в ній. 17 грудня 2013
року

ОСОБА_6 товариством видано ордер на
вселення в кімнату № 32. Після цього

ОСОБА_9 винесла із спірної кімнати речі
ОСОБА_6 та змінила замок у дверях. Сама
ОСОБА_3 добровільно звільняти кімнату
не бажає.

Свідок ОСОБА_12 у суді показав, що він
під час інвентаризації гуртожитку
працював на підприємстві, складав і
підписував акт інвентаризації осіб які
зареєстровані в ньому і там мешкають.
ОСОБА_3 він не знає, вона не працювала в
ПАТ «Броварське АТП-13209». На момент
інвентаризації була зареєстрована, але
в кімнаті № 32 фактично не проживала.
Знає, що було рішення профкому про
надання ОСОБА_6 ордеру на цю ж кімнату.

Свідок ОСОБА_16 у суді показала, що вона
з липня 2013 року працює на посаді
коменданта гуртожитку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3
у кімнаті № 32 раніше не проживала і на
теперішній час також не проживає.
Комунальні послуги за кімнату
сплачувала її мати ОСОБА_9 Їй відомо, що
у кімнаті № 32 з листопада 2012 року по
грудень 2013 року проживав ОСОБА_6 На
теперішній час у кімнаті № 32 ніхто не
проживає.

Свідки: ОСОБА_22, ОСОБА_21, ОСОБА_20 у
судовому засіданні показали, що вони
проживають у гуртожитку і їм відомо, що
ОСОБА_3 із своєю малолітньою дочкою
ОСОБА_4 проживали і продовжують
проживати у кімнаті № 32.

Свідок ОСОБА_31 у суді показала, що вона
є помічником депутата Броварської
міської ради Київської області ОСОБА_17,
який доручив їй скласти акт обстеження
житлово-побутових кімнати гуртожитку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 27
травня 2014 року вона прийшла до цього
гуртожитку, де її зустріла якась жінка,
хто саме, ОСОБА_3 чи її мати не пам'ятає,
яка провела її на другий поверх
гуртожитку у кімнату, номер кімнати не
пам'ятає. У кімнаті вже знаходились
декілька жінок прізвищ на даний час не
пам'ятає. Знаходячись і цій кімнаті
ОСОБА_3 передала їй акт обстеження
житлово-побутових умов спірної
кімнати, текст якого вже було
надруковано. Вона прочитала цей акт,
перевірила документи жінок, які
знаходились у цій же кімнаті, внесла
їхні прізвища до нього, після чого всі
учасники обстеження підписали його.
Потім вона забрала цей акт та передала
його депутату ОСОБА_17 Під час
оформлення акту обстеження
житлово-побутових умов кімнати, жінки,
які знаходились у кімнаті підтвердили
факт проживання відповідача у спірній
кімнаті.

Свідок ОСОБА_32 у судовому засіданні
показав, що він працює на посаді о/у
СДСБЕЗ Броварського МВ ГУ МВС України в
Київській області і в листопаді 2014 року
на виконанні в нього знаходилася заява
щодо перевірки неправдивої інформації
громадян ОСОБА_3, ОСОБА_20, ОСОБА_21 і
ОСОБА_22, з приводу проживання

ОСОБА_3 у гуртожитку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В ході проведення даної перевірки ним
було опитано мешканців квартир № 137 і 140
ОСОБА_33 та ОСОБА_34, що проживають за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, які пояснили, що
ОСОБА_3 протягом тривалого часу
постійно проживає у квартирі № 139
їхнього багатоквартирного будинку
разом із своїм чоловіком ОСОБА_35 та
дочкою ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

За змістом положень ст. 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Згідно із ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ним зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки.

Згідно із ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі
будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових приміщень і гуртожитків.
Гуртожитки можуть використовуватися
для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання.

Постановою Ради Міністрів Української
РСР від 03 червня 1986 року № 208
затверджене Примірне положення про
гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК
України визначається порядок
користування останніми, у якому,
зокрема, передбачена можливість
збереження права користування жилою
площею у гуртожитку при тимчасовій
відсутності деяких категорій громадян
(п. 13 Примірного положення).

На підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України,
враховуючи подібність за змістом
правовідносин щодо користування жилою
площею у гуртожитку з
правовідносинами, що регулюються
загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК
України щодо відсутності осіб, які
мають право користування жилим
приміщенням державного або
громадського житлового фонду, суд
вважає, що у разі тимчасової
відсутності у гуртожитку особи, якій у
ньому надавалася жила площа, понад
шість місяців без поважних причин, за
відсутності підстав для виселення,
вона може бути визнана такою, що
втратила право користування жилою
площею гуртожитку.

Відповідно до п. 15 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від 3
червня 1986 року N 208 «Про затвердження
Примірного положення про гуртожитки»,
жила площа в гуртожитку не підлягає
обміну, розділу, бронюванню і здачі в
піднайом.

Матеріали справи містять декілька
актів обстеження житлово-побутових
умов кімнати № 32 гуртожитку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, надані
у судовому засіданні представником
відповідача.

У акті обстеження житлово-побутових
умов кімнати № 32, складеного 27 травня

2014 року за заявою відповідача, в
присутності її сусідів ОСОБА_21 та
ОСОБА_20, зазначено, що у цій кімнаті
знаходяться особисті речі ОСОБА_3 та її
малолітньої дочки.

Із акту обстеження спірної кімнати
складеного 22 серпня 2014 року та
посвідченого підписами мешканців
гуртожитку: ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,

ОСОБА_40, ОСОБА_22, ОСОБА_20, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_21, вбачається, що
у кімнаті знаходяться особисті речі
ОСОБА_3 та її дочки, які проживають у цій
же кімнаті з 2010 року і по теперішній
час.

З врахуванням встановлених обставин
справи, суд дійшов висновку, що надані
представником відповідача акти не
можуть бути в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК
України прийняті судом, як належні та
допустимі докази у справі, що
підтверджують факт проживання ОСОБА_3 у
спірній кімнаті.

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази у їх сукупності, суд
дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3
втратила право користування жилим
приміщенням - кімнатою № 32 у
гуртожитку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки остання за кошти
здавала жилу площу кімнати № 32 у
гуртожитку в піднайом іншим особам та
була відсутньою у цьому ж жилому
приміщенні понад встановлені законом
строки без поважних причин.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що
вона постійно проживала у кімнаті
№ 32 гуртожитку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, свого підтвердження у
суді не знайшли.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_8 під час судового розгляду
справи, в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не
надали до або під час попереднього
судового засідання ні до початку
судового розгляду справи і судом не
здобуто по суті належних та допустимих
доказів того, що відповідач була
відсутньою у спірній кімнаті
гуртожитку понад встановлені законом
строки з поважних причин, тому
твердження представника відповідача з
цього приводу також не можуть бути
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - кімнатою № 32 у гуртожитку
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів

з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Телепенько А. Д.