АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 627/1099/14-ц
Головуючий 1 інст. - Вовк Л.В.
Провадження № 22ц/790/8545/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А.,
Кіся П.В.,

за участю секретаря -
Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Краснокутського районного
суду Харківської області від 03
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради
Харківської області, Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобудування" про визнання
права власності за набувальною
давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

08 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Краснокутської
селищної ради про визнання права
власності за набувальною давністю. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначив, що в 1998 році йому як
працівнику Краснокутського
нафтогазпромислу (далі -
Краснокутський НГП) надано для
проживання житловий будинок по
АДРЕСА_1. Будинок на даний час не
приватизовано та Краснокутський НГП
перейменовано в Краснокутський цех з
видобутку нафти, газу і конденсату,
який знаходиться в складі філії ГПУ
"Полтавагазвидобування" ПАТ
"Укргазвидобування". Позивач більше
десяти років відкрито, добросовісно
користується вказаним житлом, сплачує
комунальні послуги, однак своєчасно
приватизувати його не зміг та іншим
шляхом не може захистити своє порушене
право. Просив визнати за ним право
приватної власності на вказаний
будинок за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2014 року по
справі залучено співвідповідача -
Публічне акціонерне товариство
"Укргазвидобування" (далі - ПАТ
"Укргазвидобування").

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача
Краснокутської селищної ради у
судовому засіданні позов визнав, не
заперечував щодо його задоволення.

Представник співвідповідача ПАТ
"Укргазвидобування" до суду не з'явився,
подав заяву слухати справу у його
відсутність, проти задоволення позову
заперечував, просив відмовити в позові.

Рішенням Краснокутського районного
суду Харківської області від 03
листопада 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до
Краснокутської селищної ради
Харківської області, ПАТ
"Укргазвидобування" про визнання права
власності за набувальною давністю,
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
по суті позовних вимог, посилаючись на
те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, оскільки суд не звернув уваги, що
він проживає в спірному будинку більше
10 років і спору з відповідачем, щодо
користування будинком не виникало.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного
процесуального кодексу України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч.
3, 4 ст. 60, ст. 64 Цивільного
процесуального кодексу України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 "Про судове рішення у цивільній
справі", рішення є законним тоді коли
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно розтлумачив ці норми.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 7 лютого 2014 року,
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК України, а також
ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права.

Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного
кодексу України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав"
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, потрібно
враховувати, зокрема, таке: - володіння
є добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності; -
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; - володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК). Не переривається набувальна
давність, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Судом першої інстанції встановлені
такі факти та відповідні їм
правовідносини:

ОСОБА_1 працює в філії Газопромислового
управління "Полтавагазвидобування" з
04.12.1992 року по теперішній час на посаді
водія автотранспортних засобів
автоколони №6 Автотранспортного цеху.

Краснокутський нафтогазпромисел у
відповідності до наказу НАК "Нафтогаз
України" від 09.11.1998 року за № 68/234 "Про
реорганізацію АТ "Укргазпром"
переданий до ДК "Укргазвидобування" НАК
"Нафтогаз України" в складі філії ГПУ
"Харківгазвидобування".

Згідно наказу ГПУ
"Харківгазвидобування" від 31 травня 2010
року за № 134 "Про зміну назв структурних
підрозділів" Краснокутський
нафтогазовий промисел перейменовано в
Краснокутський цех з видобутку нафти,
газу і конденсату, а за наказом ДК
"Украгазвидобування" НАК "Нафтогаз
України" від 07.10.2010 року "Про передачу
Краснокутського ЦНГК" вказаний
промисел виведено зі складу ГПУ
"Харківгазвидобування" та включено до
ГПУ "Полтавагазвидобування".

Відповідно до наказу Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
від 18 липня 2012 року за № 529 "Про
реорганізацію ДК "Укргазвидобування"
НАК "Нафтогаз України" діяльність
компанії припинено і перетворено на
ПАТ "Укргазвидобування".

За витягом з Положення про філію ГПУ
"Полтавагазвидобування" ПАТ
"Укргазвидобування", в її складі
знаходиться Краснокутський цех з
видобутку нафти, газу та конденсату.

Як вбачається з довідки РКП
"Краснокутське БТІ" від 19 серпня 2014
року, спірний житловий будинок по
АДРЕСА_1, Краснокутського району
Харківської області зареєстрований на
праві приватної власності за
Краснокутським НГП, на підставі
договору купівлі-продажу від 25 квітня
1996 року. Дата реєстрації 30 квітня 1996
року.

Позивач постійно проживає та
зареєстрований у вказаному житловому
будинку з жовтня 1998 року. Сплачує
комунальні послуги, про що свідчать
квитанції про оплату. До 2004 року
позивач сплачував квартирну плату
Краснокутському НГП за проживання в
будинку. Позивачу було достовірно
відомо, що він вселяється в житловий
будинок, який належав Краснокутському
ГНП.

Допитані по справі свідки ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 пояснили, що вони також
працювали в Краснокутському НГП та на
зборах профспілкового комітету було
прийнято рішення про купівлю будинків
для надання для проживання працівникам
НГП, в тому числі і ОСОБА_1 Позивачу
ОСОБА_1 дійсно був придбаний житловий
будинок та він в ньому проживає більше
10 років.

Звертаючись до суду позивач вказував
на те, що більше десяти років відкрито
користується та проживає у спірному
будинку, а тому просив визнати за ним
право власності на це нерухоме майно за
набувальною давністю.

Задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі ст. 344
Цивільного кодексу України. можливе
лише за наявності необхідних умов:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути
отримано право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, власник
якого невідомий або відмовився від
права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні його власнику було
відмовлено.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
всього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Характерною ознакою для визнання права
власності на нерухомість за давністю
володіння згідно до ст. 344 Цивільного
кодексу України, є добросовісність,
тобто володілець не знав і не міг знати
про те, що він володіє чужою річчю.

Суд першої інстанції, оцінюючи
встановлені у справі обставини, на які
сторони посилались, як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60
Цивільного процесуального кодексу
України, правильно дійшов висновку, що
позивачу з моменту вселення в спірний
будинок було відомо, що цей будинок має
власника і йому він на праві власності
не належить, що унеможливлює набуття
такого будинку у власність за давністю
володіння відповідно до правил,
встановлених статтею 344 Цивільного
кодексу України.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Краснокутського районного
суду Харківської області від 03
листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: колегії: