Справа №592/8695/14-ц
Провадження №2/592/2070/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.09.2014 року
м.Суми

Ковпаківський райсуду м. Суми у складі
головуючого судді Фоменко І.М., за
участю секретаря Щербань Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Суми цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав
споживача, визнання договору недійсним
та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, яку підтримав в судовому
засіданні та мотивує тим, що 22 липня 2014
р. уклав з відповідачем - ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» договір № 010837
фінансового лізингу.

Предметом спірного договору є
зобов'язання лізингодавця
(відповідача) придбати предмет лізингу
(автомобіль Dsewoo Sens) у власність та
передати предмет лізингу у
користування лізингоодержувача на
строк та на умовах, передбачених
договором.

Після сплати обумовленого договором
платежу в розмірі 6900 грн., ТОВ «ЛК
«Автофінанс» відмовилось надавати
позивачу автомобіль у зв'язку з тим, що
договором передбачено сплату 50%
вартості предмету лізингу.

До істотних умов договору лізингу
Закон України «Про фінансовий лізинг»
відносить умову про лізингові платежі,
які згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» можуть включати: а)
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; б) платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; в) компенсацію відсотків
за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу. Перелік лізингових платежів є
вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені
такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8
договору): перший лізинговий платіж,
який складається із: комісійної
винагороди лізингодавця за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням договору
(«комісія за організацію») у розмірі 10%
вартості предмета лізингу згідно
додатку № 1 до договору; авансу ціни
предмета лізингу, який який становить
50% вартості предмета лізингу; комісію
за передачу предмета лізингу у розмірі
3% вартості предмета лізингу.

Крім того позивач зобов'язаний
сплачувати «другий лізинговий платіж»
(п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається
з: відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.

Як вбачається із наведених договірних
умов, складові першого лізингового
платежу - «комісія за організацію» та
«аванс ціни предмету лізингу» -
виходять за межі переліку таких
платежів, передбачених законом.

Розділом 10 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» встановлена жорстка
відповідальність споживача перед
лізингодавцем за невиконання будь-яких
умов договору, і водночас відсутня така
відповідальність лізингодавця перед
споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12
Договору стосовно лізингоодержувача
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Споживач
же позбавлений можливості захистити
свої права та інтереси у випадку
порушення відповідачем умов договору.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту
договору лізингу, очевидним є факт
включення відповідачем у договір
несправедливих умов, що є порушенням
прав позивача як споживача.

Враховуючи викладене, позивач просить
суд визнати недійсним договір
фінансового лізингу № 010837 від 22.07.2014р.,
укладений між ним та ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» та стягнути з
відповідача на його користь сплачені
на виконання недійсного договору за
договором 6900 грн.

Представник відповідача, повідомлений
належним чином про час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, заперечень проти
задоволення позову не надав.

Суд, заслухавши позивача, вивчивши
матеріали справи та дослідивши надані
докази, вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 22 липня 2014 р. між
ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»
та ОСОБА_1 укладено договір № 010837
фінансового лізингу. Предметом лізингу
є автомобіль «Dsewoo Sens», вартістю 69000 грн.
(а.с. 13-19).

Згідно квитанцій № 252 від 22.07.2014 р.,
позивач сплатив на користь відповідача
6900 грн.

На підставі п. 2.1 Договору, договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
виконання зобов'язань сторонами, але не
більше 78 календарних місяців з моменту
підписання даного договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору, строк
лізингу починається з дати передачі та
закінчується через 60 календарних
місяців з моменту підписання Акту
приймання-передачі предмета лізингу та
в останню дату платежу, зазначену у
Додатку № 2 до цього договору, якщо інше
не передбачено умовами даного
договору.

Пунктом 9.1 Договору передбачено право
Лізингоодержувача при обов'язковій
умові сплати в повному обсязі
заборгованості за лізинговими
платежами, сплати можливих штрафних
санкцій та відшкодування збитків,
придбати у власність (викупити) предмет
лізингу по його залишковій вартості за
окремо укладеним Договором
купівлі-продажу.

Суд вивчивши умови договору, встановив,
що згідно п.1.4 Договору, лізингодавець
не відповідає перед
лізингоодержувачем за невиконання
будь-якого зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
лізингу, його заміни, введення в
експлуатацію, усунення несправностей
протягом гарантійного строку,
своєчасного та повного задоволення
гарантійних вимог, монтажу тощо. За
вищенаведеними зобов'язаннями
відповідає продавець.

Проте, в договорі лізингу відсутні
будь-які відомості про продавця товару,
його найменування та місцезнаходження,
куди має звертатися споживач у випадку
порушення якості, комплектності та
інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо
відповідно до договору непрямого
лізингу вибір продавця (постачальника)
предмета договору лізингу був
здійснений лізингоодержувачем,
продавець (постачальник) несе
відповідальність перед
лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
договору лізингу, його доставки,
заміни, безоплатного усунення
недоліків, монтажу та запуску в
експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця
(постачальника) предмета договору
лізингу був здійснений лізингодавцем,
продавець (постачальник) та
лізингодавець несуть перед
лізингоодержувачем солідарну
відповідальність за зобов'язанням щодо
продажу (поставки) предмета договору
лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця
предмета лізингу за договором здійснює
відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо
усунення лізингодавця від
відповідальності в частині якості,
комплектності, справності та ін.
суперечить положенням ст. 808 ЦК України
щодо солідарної відповідальності
продавця і лізингодавця, і водночас це
обмежує права споживача на захист і
отримання відшкодування у
передбачених законом випадках. Отже
такі умови є несправедливими.

До істотних умов договору лізингу
Закон України «Про фінансовий лізинг»
відносить умову про лізингові платежі,
які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» можуть включати: а)
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; б) платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; в) компенсацію відсотків
за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу. Перелік лізингових платежів є
вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені
такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8
договору): перший лізинговий платіж,
який складається із: комісійної
винагороди лізингодавця за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням договору
(«комісія за організацію») у розмірі 10%
вартості предмета лізингу згідно
додатку № 1 до договору; авансу ціни
предмета лізингу, який становить 50%
вартості предмета лізингу; комісію за
передачу предмета лізингу у розмірі 3%
вартості предмета лізингу.

Крім того ОСОБА_1 зобов'язаний
сплачувати «другий лізинговий платіж»
(п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається
з: відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.

Як вбачається із договірних умов,
складові першого лізингового платежу -
«комісія за організацію» та «аванс
ціни предмету лізингу» - виходять за
межі переліку таких платежів,
передбачених законом.

Розділом 10 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» встановлена жорстка
відповідальність споживача перед
лізингодавцем за невиконання будь-яких
умов договору, і водночас відсутня така
відповідальність лізингодавця перед
споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12
Договору стосовно лізингоодержувача
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Споживач
же позбавлений можливості захистити
свої права та інтереси у випадку
порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 10.11 Договору, у випадку
розірвання даного договору
лізингоодержувачем до сплати останнім
на рахунок лізингодавця авансового
платежу, лізинговадець повертає
сплачені кошти за вирахуванням штрафу
за дострокове розірвання договору в
сумі 20 % від сплаченої суми авансових
платежів. В такому випадку комісія за
організацію даного договору
лізингоодержувачу не повертається.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», до
несправедливих умов договору
відноситься надання можливості
продавцю (виконавцю, виробнику) не
повертати кошти на оплату, здійснену
споживачем, у разі відмови споживача
укласти або виконати договір, без
встановлення права споживача на
одержання відповідної компенсації від
продавця (виконавця, виробника) у
зв'язку з розірванням або невиконанням
ним договору.

Отже, положення розділу 10 Договору є
несправедливими, оскільки
встановлюють жорстку відповідальність
за порушення умов договору лише
споживача, усувають відповідальність
відповідача, не надають право
споживачу вимагати дострокового
розірвання договору, передбачають
покладення на споживача штрафу за
дострокове розірвання договору, і
надають відповідачу право не повертати
суму комісії за організацію договору у
випадку дострокового розірвання
договору споживачем.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту
договору лізингу, суд вважає доведеним
включення відповідачем у договір
несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3,
розділ 10).

Згідно ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», якщо
положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним. У разі
коли зміна положення або визнання його
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
договір може бути визнаним недійсним у
цілому.

На думку суду, визнання недійсними
вказаних положень договору окремо
призведе до необхідності зміни інших
умов договору, суттєво змінить зміст
договору, а тому договір може бути
визнаний недійсним в цілому.

Загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13
ЦК України передбачено заборону на
вчинення дій, які б могли завдати шкоди
іншій особі, та зловживання правом.

Вимога справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства практично
виражається у встановленні його
нормами рівних умов для участі всіх
осіб у цивільних відносинах;
закріпленні можливості, адекватного
захисту порушеного цивільного права
або інтересу; поєднання створення норм,
спрямованих на забезпечення
цивільного права, з шануванням прав та
інтересів інших осіб, моралі
суспільства.

Відповідно суд вважає обґрунтованим
вимогу про визнання договору не
дійсним.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Враховуючи вищевказану норму, суд
вважає нобхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
сплачену ним суму комісії за
організацію договору в розмірі 6900
гривень.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача сплаченої комісії за
прийом платежів згідно тарифів банку в
розмірі 48 грн. 30 коп., суд вважає
необхідним відмовити за
необгрунтованістю, оскільки вказана
сума не була перерахована на користь
ТОВ "Лізінгова компанія "АвтоФінанс", а
входить у складову частину банківських
операцій.

В силу ст. 88 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону
України "Про судовий збір" суд стягує з
відповідача на користь державного
бюджету суми судового збору в розмірі
243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.10,11,15, 57-60, 88, 209, 213-215, 223 ЦПК
України, ст.ст. 15,16, 216, 808 ЦК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс» про захист прав
споживача, визнання договору недійсним
та стягнення коштів, задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір фінансового
лізингу № 010837 від 22.07.2014 року, укладений
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» та ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» на користь ОСОБА_1
грошову суму сплачену на виконання
договору фінансового лізингу № 010837 від
22.07.2014 р. 6900 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні поовних вимог про
стягнення сплаченої комісії за прийом
платежів згідно тарифів банку
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
райсуд м. Суми. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
І.М. Фоменко