Справа № 461/358/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4932/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Кабаля І.І.

Суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.

При секретарі:Матяш С.І.

З участю:ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4,

ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Галицького районного суду
м.Львова від 06 червня 2014 року у справі
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків (упущеної вигоди) в сумі 670
гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 06 червня 2014 року в
задоволенні позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків (упущеної
вигоди) в сумі 670 гривень відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_5.

Апелянт вважає, що рішення є
незаконним та необґрунтованим і
підлягає скасуванню, оскільки висновок
суду не відповідає обставинам справи.
Судом односторонньо розглянуто справу
без належної оцінки доказів та не
встановлено істини по даній справі, що
є прямим порушенням норм
процесуального законодавства. Апелянт
зазначає, що після початку співпраці
було набрано та сформовано групи, які
приходили на заняття, однак
відповідачка, яка взяла на себе
зобов'язання надавати послуги по
навчанню та фактичне виконання угоди,
не приходила на заняття чим зірвала
навчальний процес, що притягло до
недоотримання коштів від учнів.
Апелянт просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта та її представника
на підтримання доводів апеляційної
скарги, позивачки та її представника
на заперечення скарги, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає із
наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 18 вересня 2013 року
між ФОП Фізичною особою підприємцем
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено
цивільно-правову угоду №17, місцем
впровадження діяльності якої
зазначено: АДРЕСА_1 та цивільно-правову
угоду №18, в якій місцем впровадження
діяльності є АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1 Розділу 1 вказаних
угод замовник доручає, а виконавець
приймає зобов'язання на свій ризик і за
своїм професійним досвідом, відповідно
до умов цих угод, виконати роботу
(надати послугу), пов'язану із
викладанням програм учням (студійним)
арт-студії з напрямку «Образотворче та
декоративне мистецтво»; показ вправ та
контроль за їхнім виконанням; несе
власну відповідальність за
самопочуття своїх підопічних.

ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання
виконати планове замовлення у студії
за адресою: АДРЕСА_1: у вересні 2013 року - 3
учні, у жовтні 2013 року - 15 учнів, у
листопаді 2013 року - 27 учнів, що
підтверджується додаткам №1 до
договору №17; за адресою: АДРЕСА_2: у
вересні 2013 р. - 2 учні, у жовтні 2013 р. - 10
учнів, у листопаді 2013 р. - 15 учнів, що
підтверджується додатком №1 до
договору №18.

Як встановлено судом, на момент подачі
позову відповідач частково виконав
замовлення у місяці вересні 2013 року, а у
жовтні та листопаді 2013 року взагалі не
приступив до виконання взятих на себе
зобов'язань.

28 вересня 2013 року відповідачка
звернулася (направила поштою) до
позивача із заявою про звільнення її з
роботи, в якій вказала про незаконність
вищезаначених укладених угод, як таких,
що порушують трудове законодавство.

10 жовтня 2013 року позивачка надіслала на
адресу відповідачки претензію №22, в
якій вказала на умови укладених
договорів та обгрунтувала суму
збитків, які просить відшкодувати та
повідомила про розірвання угоди в
односторонньому порядку.

Відповідно до ст.. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 907 ЦК України договір про
надання послуг може бути розірваний у
тому числі шляхом односторонньої
відмови від договору, в порядку та на
підставах, встановлених цим Кодексом,
іншим законом або за домовленістю
сторін.

Зважаючи на вищенаведене районний суд
вірно вказав, що правом односторонньої
відмови від договору про надання
послуг наділений не лише замовник, а й
виконавець за умови повного
відшкодування замовнику завданих
збитків. До того ж, відповідно до
вищевказаної статті ЦК України вказані
договори вважаються розірваними з
моменту відмови відповідача від
виконання договору, тобто з 28 вересня
2013 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала
у зв»язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які б особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цьогоКодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України). Статтями 58, 59 УПК
передбачено, що докази мають бути
належними та допустимими.

Як вбачається з матеріалів справи,
апелянтом не надано жодного належного
та допустимого доказу, який би свідчив,
що на момент написання відповідачем
заяви про розірвання договору позивачу
було нанесено матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1 розділу 2 спірних
договорів виконавець приймає до
виконання «Планове замовлення» від
замовника на поточні місяці в загально
зведеній схемі, в якій за основу
відображається фінансова частина
надходжень замовнику від реалізації
абонементів до даного виконавця,
згідно додатка №1, який є невід'ємною
частиною даних угод.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку, що апелянтом не доведено
того, що він міг би отримати вигоду у
сумі 670 гривень, яку упустив внаслідок
невиконання взятих на себе
відповідачем зобов'язань, оскільки в
підтвердження таких доводів суду не
надано жодного належного та
допустимого доказу.

Керуючись ст. ст.209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 06 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Кабаль І.І.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький
Д.І.