Справа № 343/1192/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2281/2014
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Соколовського В.М., Пнівчук О.В.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Новичківської сільської ради,
третя особа - Долинська міська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю із спадкодавцем більше п'яти
років, зміну черговості одержання
права на спадкування та визнання права
на спадщину, за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду від 29 липня 2014 року та
додаткове рішення Долинського
районного суду від 07 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом про зміну черговості
одержання права на спадкування та
визнання права на спадщину.

Свої вимоги мотивувала тим, що протягом
тривалого часу допомагала своїй тітці
ОСОБА_5, яка проживала сама
АДРЕСА_1 у веденні господарства,
піклувалася про її здоров'я, тому
будучи людиною похилого віку із
незадовільним станом здоров'я та
відсутністю близьких родичів, 11.04.2002
року тітка склала заповіт, яким все
своє майно заповіла їй.

У 2003 року ОСОБА_5 отримала травму ноги і
потребувала стороннього догляду,
відповідач ОСОБА_3, який перебував у
родинних відносинах з ОСОБА_5,
відмовився взяти тітку на своє
утримання, тому у вересні 2004 року вона
забрала її до себе і до дня смерті тітка
проживала без реєстрації на правах
члена сім'ї разом з нею у АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 померла і вона
здійснила її поховання та вчинила всі
пов'язані з цим християнські заходи.

Внаслідок смерті тітки відкрилася
спадщина на житловий будинок по
АДРЕСА_1 Долинського району і вона
звернулася в Долинську міську державну
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини за заповітом, однак
у вересні 2010 року з заявою про
прийняття спадщини звернувся і ОСОБА_3

Посилаючись на те, що рішенням
Долинського районного суду від 28
лютого 2012 року заповіт ОСОБА_5 визнано
недійсним, вона має право на спадщину
як спадкоємець четвертої черги за
законом, оскільки протягом тривалого
часу і до дня смерті опікувалася
тіткою, яка через похилий вік, тяжку
хворобу та каліцтво була в
безпорадному стані і потребувала
стороннього догляду, уточнивши 01.06.2013
року позовні вимоги, просила
встановити факт спільного проживання
однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_5
більше п'яти років, змінити черговість
одержання права спадкування та визнати
за нею право на спадщину за законом
після смерті ОСОБА_5

Рішенням Долинського районного суду
від 29 липня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 про зміну черговості
спадкування та визнання права на
спадщину відмовлено.

Додатковим рішенням Долинського
районного суду від 07 листопада 2014 року
у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2
про встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю із
спадкодавцем ОСОБА_5 більше п'яти років
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
Долинського районного суду від 29 липня
2014 року ОСОБА_2 посилається на його
незаконність, необґрунтованість,
неповне з'ясування судом всіх обставин
справи та порушення норм матеріального
і процесуального права.

Зазначає, що рішення суду є нечітким та
нелогічним, в порушення ст. 215 ЦПК
України суд взагалі не зазначив в ньому
позицію відповідача Новичківської
сільської ради та третьої особи
Долинської міської державної
нотаріальної контори щодо наявного
спору.

Суд безпідставно застосував до спірних
правовідносин строк позовної давності
і дійшов помилкового висновку про
відмову в позові, оскільки подані
докази чітко підтверджують її вимоги.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення Долинського районного суду від
07 листопада 2014 року ОСОБА_2
зазначає, що суд навів у рішенні
перелік доказів, які підтверджують
обґрунтованість її вимог про
встановлення факту спільного
проживання із спадкодавцем, а в
подальшому вказав, що позивачем такий
факт не доведено, при цьому свій
висновок не обґрунтував.

Також суд не взяв до уваги наявної в
матеріалах справи довідки Долинського
РЕМ ПАТ «Прикарпаттяобленерго» від
28.01.2014 року, з якої вбачається, що в
будинку за місцем проживання ОСОБА_5 в
період 2004-2007 років було мізерне
споживання електроенергії на суму до 10
грн. за місяць.

Крім того, з довідки видно, що
електроенергія споживалася не більше 6
місяців у рік.

Просить рішення Долинського районного
суду від 29 липня 2014 року та додаткове
рішення Долинського районного суду від
07 листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_6 апеляційні скарги
підтримали з вищенаведених мотивів.

Представник Новичківської сільської
ради - Шеремета Г.М. апеляційні скарги
підтримала.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 апеляційні
скарги заперечив, посилаючись на їх
безпідставність.

Представник Долинської міської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явився, хоча про
час та місце судового розгляду
належним чином повідомлявся.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із
недоведеності факту проживання
позивачки разом зі спадкодавцем однією
сім'єю понад п'ять років, при цьому в
позові було відмовлено за спливом
позовної давності, виходячи з того, що
спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
а позивачка з позовом звернулася до
суду 7 травня 2014 року, тобто з пропуском
встановленого трьохрічного строку для
звернення до суду.

Проте, такі висновки суду зроблено в
порушення норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
спадкодавець ОСОБА_5 була дружиною
дядька ОСОБА_2 і рідною сестрою батька
відповідача.

11 квітня 2002 року ОСОБА_5, яка проживала
АДРЕСА_1, склала заповіт, згідно якого
все належне їй майно, де б воно не було і
з чого б не складалось заповіла ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 померла і
після її смерті відкрилася спадщина на
будинковолодіння по АДРЕСА_1
Долинського району.

Позивачка звернулася до Долинської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за
заповітом, відповідач звернувся в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини за законом, як спадкоємець
другої черги.

Рішенням Долинського районного суду
від 28 лютого 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
квітня 2012 року заповіт ОСОБА_5
визнано недійсним.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» Верховний Суд України
роз'яснив, що під безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5, 1922
року народження була одинокою і
проживала в будинковолодінні по
АДРЕСА_1 Долинського району.

В 2003 році ОСОБА_5 в результаті
травмування отримала тріщину ноги і
через похилий вік стала потребувати
допомоги та опіки.

Також встановлено, що з вересня 2004 року
по березень 2010 року ОСОБА_5 на правах
члена сім'ї проживала в АДРЕСА_2 з сім'єю
позивачки, яка здійснювала за нею
догляд, оскільки вона за станом
здоров'я та за віком потребувала такого
догляду.

Зазначений факт підтверджується
письмовими матеріалами справи,
зокрема, довідками Новичківської
сільської ради, актом обстеження
матеріально-побутових умов та сімейних
обставин.

Крім того, допитані в суді першої
інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, підтвердили факт проживання
спадкодавця з позивачем протягом
тривалого часу та вказували, що ОСОБА_5
зламала ногу та не могла рухатися, у
зв'язку з чим потребувала постійного
догляду.

Не заперечуючи факту спільного
проживання позивача з спадкодавцем та
здійснення постійного догляду за ним,
представник відповідача стверджував
про те, що ОСОБА_5 стала проживати з
позивачем в 2007 році, разом з тим, жодних
доказів з цього приводу суду не надано.

Посилання представника відповідача на
дані щодо кількості спожитої
електроенергії не дає підстав для
висновку, що ОСОБА_5 проживала в своєму
будинку, а не в ОСОБА_2 у м. Долина, так
як, саме сім'я позивача здійснювала
догляд за будинком.

Крім того, як пояснив в судовому
засіданні представник відповідача,
ОСОБА_5 та його батько з 2002 року
перебували у неприязних стосунках, у м.
Долина провідували її один раз,
оскільки вона відмовлялася від
спілкування та допомоги.

З врахуванням наведених обставин та
поданих доказів, колегія суддів
приходить до висновку про доведеність
факту проживання позивачки разом зі
спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім'єю
понад п'ять років.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 та позивачка
проживали однією сім'єю та вели спільне
господарство, а ОСОБА_5 через хворобу
перебувала у безпорадному стані,
колегія суддів приходить до висновку,
що слід застосувати ч. 2 ст. 1259 ЦК
України, змінити черговість
спадкування та надати ОСОБА_2 право на
спадкування разом з спадкоємцями
другої черги.

Згідно зі ч. 1 ст. 261 ЦК України
вбачається, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Враховуючи, що заповіт на користь
ОСОБА_2 було визнано недійсним на
підставі рішення Долинського
районного суду від 28 лютого 2012 року, яке
вступило в законну силу 19 квітня 2012
року, колегія суддів вважає, що перебіг
позовної давності почався саме з часу
постановлення судом зазначеного
рішення, а тому строк позовної давності
позивачем не пропущено.

У зв'язку з цим, рішення суду першої
інстанції та додаткове рішення цього ж
суду підлягає до скасування з
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог, яким слід
встановити факт спільного проживання
ОСОБА_2 однією сім'єю із спадкодавцем
ОСОБА_5 більше п'яти років до часу
відкриття спадщини та змінити
черговість спадкування та надати
ОСОБА_2 право на спадкування разом із
спадкоємцями другої черги.

Що стосується позовної вимоги в
частині визнання за позивачем права на
спадщину за законом, то колегія суддів
вважає, що в цій частині вона не
підлягає до задоволення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування», за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають.

З огляду на зазначені вище положення ЦК
України та враховуючи, що ОСОБА_2
постійно проживала разом із
спадкодавцем ОСОБА_5, отже вважається
такою, що прийняла спадщину після її
смерті, тому не позбавлена права на
одержання свідоцтва про право на
спадщину у нотаріальній конторі.

У зв'язку з цим, рішення в цій частині
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову у позові в
цій частині з наведених підстав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Долинського районного суду від
29 липня 2014 року та додаткове рішення
Долинського районного суду від 07
листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання
ОСОБА_2 однією сім'єю із спадкодавцем
ОСОБА_5 більше п'яти років до часу
відкриття спадщини.

Змінити черговість спадкування та
надати ОСОБА_2 право на спадкування
разом зі спадкоємцями другої черги.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський