АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/2478/14
Гол. 1 інст. - Омельченко К.О.
Справа: № 2-2101/ 11
Доповідач - Міненкова Н.О.
17 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого-судді: Міненкової Н.О.
суддів: Гальянової І.Г.
при секретарі - Галушко Т.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
представника відповідача за
довіреністю ОСОБА_4 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 04 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності на майно як на частку в
спільній сумісній власності,
виключення майна зі спадкового майна
та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання
права власності на 1/2 частину майна в
порядку спадкування за законом,
встановлення порушеного права та
виселення, зустрічною позовною заявою
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
права власності на майно в порядку
спадкування, відновлення порушеного
права та виселення, -
ОСОБА_5 звернулась у Дзержинський
районний суд м. Харкова з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, та просила встановити
факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з 1997 року до
дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнати
вклади в ПАТ «Ощадбанк», відкриті на
ім'я ОСОБА_7 спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнати
автомобіль «DAEWOO Lanos», легковий седан - В,
сірий, державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску спільною сумісною власністю
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнати за нею право
власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 як
на частку в спільній сумісній
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнати за
ОСОБА_5 право власності на 1-2 частину
вкладу депозитного НОМЕР_2 в сумі 28 660
грн., на який кошти внесені 25.05.10 року, на
1/2 частину вкладу депозитного
комбінованого строкового НОМЕР_3 у сумі
частку в спільній сумісній власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнати за ОСОБА_5
право власності на машину «DAEWOO Lanos»,»,
легковий седан - В, сірий, державний
номер НОМЕР_1, 2006 року випуску як на
частку в спільній сумісній власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, виключити 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, частину вкладів в
сумі 43 412, 50 грн., автомобіль «DAEWOO Lanos»»
зі складу спадкового майна, надати
ОСОБА_5 право на спадкування в порядку
Свої позовні вимоги обґрунтувала
тим, що підставами для визнання права
власності на частку квартири є набуття
покійним ОСОБА_7 права власності на
квартиру в порядку приватизації
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Пояснила, що з 1997 року стала
спільно проживати з ОСОБА_7 За час
сумісного проживання ОСОБА_5 та
покійний ОСОБА_7 набули: квартиру
АДРЕСА_1, яка в інтересах родини у 1998
році була приватизована покійним.
ОСОБА_5 та покійний вносили спільні
грошові кошти на приватизацію вказаної
квартири, не дивлячись на те, що вказані
грошові кошти були мінімальними.
Перебуваючи у фактичних шлюбних
відносинах, всі витрати на утримання та
ремонт вищевказаної квартири ОСОБА_5 та
покійний ОСОБА_7 несли сумісно, з
сімейного бюджету сплачували за
комунальні послуги, послуги зв'язку, за
спільні грошові кошти в 2002 році почали
робити ремонт в квартирі НОМЕР_4,
зокрема, відновили туалет, ванну,
замінили підлогу, плитку, замінили
вхідні двері в квартирі, переклеїли
шпалери, утеплили стіни квартири. Таким
чином, вартість вищевказаної квартири
істотно збільшилась у своїй вартості
внаслідок спільних трудових та
грошових затрат. Крім цього, за час
сумісного проживання у 2006 році за
спільні кошти ОСОБА_5 та покійний
ОСОБА_7 придбали автомобіль «DAEWOO Lanos»,
легковий седан - В, сірий, державний
номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, який
зареєстрували на ім'я покійного
На ім'я покійного ОСОБА_7 за час
фактичних шлюбних відносин було
зареєстровано декілька вкладів, а саме:
25.05.2010 року між ВАТ «Ощадбанк» та
покійним укладено договір №125 на вклад
«Депозитний ощадного банку» на суму 28
660 грн. зі строком повернення 04.06.2011 року
та 06.07.2010 року між ВАТ «Ощадбанк» та
покійним укладено договір №61 на вклад
«Комбінований строковий ощадного
банку» на суму 58 165 грн. зі строком
повернення 06.12.2012 року.
Представник позивача позовні
вимоги підтримала та пояснила, що
позивачка з 1997 року спільно проживала з
ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, тривалий час опікувалась ним,
матеріально забезпечувала, надавала
йому іншу допомогу. Як підставу для
визнання права власності на частку
квартири зазначила норму, передбачену
ч. 5 ст. 61 СК України, згідно якої
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є житло, набуте
одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, так як спірну квартиру
ОСОБА_7 приватизував в 1998 році за час
спільного проживання з позивачкою в
В судовому засіданні відповідачі
не визнали позов в частині визнання
квартири, автомобіля та грошових
вкладів спільною сумісною власністю. В
ході судового розгляду відповідачі
заперечили також і проти встановлення
факту проживання їх покійного батька з
позивачкою у шлюбних відносинах з 1997
року і стверджували, що це сталося
пізніше, в 2000 році.
Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 04.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.

Суд визнав спільною сумісною
власністю ОСОБА_7 і ОСОБА_5: квартиру
АДРЕСА_1, автомобіль DAEWO- Lanos», д.н.
НОМЕР_1, та вклади відкриті на ім'я
покійного ОСОБА_7 за час фактичних
шлюбних відносин, а саме: 25.05.2010 року між
ВАТ «Ощадбанк» та покійним укладено
договір №125 на вклад «Депозитний
ощадного банку» на суму 28 660 грн. зі
строком повернення 04.06.2011 року та 06.07.2010
року між ВАТ «Ощадбанк» та покійним
укладено договір №61 на вклад
«Комбінований строковий ощадного
банку» на суму 58 165 грн. зі строком
повернення 06.12.2012 року.

За ОСОБА_5 також визнано право
власності на 1/3 частину вкладів, які
знаходяться на рахунках пенсійному
НОМЕР_5 в сумі 492,73 грн., на який кошти
внесені 14.11.1990 року, на компенсаційному
рахунку НОМЕР_6 В СУМІ 2538,9, НОМЕР_6 в
сумі 2538,9 на який кошти внесені в 1997
році, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_9 в сумі 3474,45 на який кошти внесені
в 1997 році, компенсаційному рахунку
НОМЕР_7 у сумі 4875,15 на який кошти внесені
в 1997 році компенсаційному рахунку
НОМЕР_8 в сумі 7556,85 на які кошти внесені
в 1997 році, в загальній сумі 18951,73 грн.,

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги
задоволені частково та визнано за
позивачами право власності на спірну
квартиру по 1/6 частині за кожним та на
автомобіль DAEWO- Lanos»,, д.н. НОМЕР_1 по 1/6
частині за кожним та по1/6 частині
вкладів, внесених померлим на рахунки
відповідно 25.05. 2010 року та 06.07.2010 року та
по 1/3 частині на вклади, що були внесені
в 1990 та 1997 роках. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодились з рішенням ОСОБА_3 та
представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 і в
апеляційних скаргах просять рішення
скасувати як необґрунтоване. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовити.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
вислухавши сторони та їх
представників, судова колегія вважає,
що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
уточнюючи позовні вимоги( а.с. 86 т.2)
ОСОБА_5 просила встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з 1997 року і до
дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Та
визнати право спільної сумісної
власності на спірну квартиру,
автомобіль та грошові внески.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1, суд
першої інстанції застосував норму ч.1
ст. 25 КЗпрШС та зазначив, що якщо за час
спільного проживання вартість
квартири значно збільшилась внаслідок
трудових або грошових витрат іншого з
подружжя, воно може бути визнано
спільною сумісною власністю подружжя.
Та зазначив, що квартира перейшла у
власність ОСОБА_3 на підставі Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», але під час спільного
проживання з позивачкою, вартість
квартири збільшилась в результаті
спільної праці, проведений ремонт,
облаштовані ванна і туалетні кімнати,
сплачені кошти на її приватизацію.

Судова колегія не може погодитися
з даними висновками суду.

Відповідно до розділу У11
Прикінцеві положення до Сімейного
Кодексу України, цей Кодекс набрав
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним Кодексом України(
01.01.2004 року). І регулює відносини, які
виникли починаючи з дня набрання ним
чинності. Сімейний кодекс України не
має зворотної сили і не може
поширюватися на відносини, які виникли
до цього моменту.

Спірною є квартира АДРЕСА_1, що
належала на праві власності ОСОБА_7 в
порядку приватизації, що була
здійснена в 1998 році. Судом встановлено,
що ОСОБА_5 стала проживати з ОСОБА_7 з 1997
року без реєстрації шлюбу. В квартирі
на час її приватизації зареєстрована
не була і в приватизації участі не
приймала. Як на підставу своїх вимог
посилалась на те, що приймала участь у
збільшенні вартості квартири, а тому
має право на ? частину, як придбану під
час спільного проживання з померлим.

Вимоги на підставі ч.2 ст. 1259 «Зміна
черговості одержання права на
спадкування» позивачкою не заявлялися,
що було підтверджено в суді
апеляційної інстанції.

Судова колегія вважає, що суд
першої інстанції помилково застосував
норми Сімейного кодексу України до
правовідносин, які виникли до набрання
ним чинності.

Стаття 74 Сімейного Кодексу
України, щодо права на майно жінки та
чоловіка, які проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою,
набула чинності з 01.01. 2004 року, а тому її
застосування є помилковим.

Норми ж КЗпрШС не передбачали
такого права. Право власності на майно
зазначених осіб встановлювалося на
підставі Закону України «Про
власність», а тому особа, яка ставила
питання про визнання за нею права
власності на майно повинна була
довести внесення у збільшення вартості
квартири особистих коштів та наявність
договору про створення спільної
власності. Крім того, як вже
зазначалося вище, судом встановлено, що
квартира передана у власність ОСОБА_7 в
результаті безоплатної приватизації.

Судова колегія вважає, що
задоволення позовних вимог в цій
частині вимог є безпідставним і таким,
що протирічить нормам матеріального
права.

Безпідставно за позивачкою було
визнано право власності на 1/3 частину
вкладів, кошти на які вносилися
померлим в 1990 та 1997 роках. По перше -
такі вимоги позивачка не заявляла, а по
- друге, незрозуміло на підставі якої
норми закону суд першої інстанції
визнав за позивачкою право власності
на це спадкове майно.

З іншою частиною позовних вимог
судова колегія погоджується, так як в
судовому засіданні було встановлено,
що грошові вклади померлим були
відкриті в 2010 році під час спільного
проживання з позивачкою і відповідно
до ст. 74 СК є їх спільною власністю, як і
автомобіль автомобіль DAEWO- Lanos»,, д.н.
НОМЕР_1.

У зв'язку з тим, що судова колегія
відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_5
про визнання права спільної сумісної
власності на ? частину спірної
квартири, зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підлягають
задоволенню і за ними необхідно
визнати право власності у порядку
спадкування за законом на квартиру
АДРЕСА_1 по ? частині за кожним, а також
право власності у порядку спадкування
за законом на компенсаційні внески, що
належали померлому.

Відмова в задоволенні решти
зустрічних позовних вимог, є
обґрунтованою, так як позивачі не
довели в судовому засіданні підстави
своїх вимог, не надали докази. Між тим,
відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 303,304,307,313, 317 ЦПК
України, судова колегія.

В И Р І Ш И Л А:

апеляційні скарги ОСОБА_3 та
представника відповідача ОСОБА_6
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 04.02.2014
року, скасувавши його в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про
визнання спільною сумісною власністю
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 та
визнання за ОСОБА_5 права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, а також в
частині визнання за ОСОБА_5 права
власності на 1/3 частину компенсаційних
рахунків, які знаходяться на:

рахунках пенсійному НОМЕР_5 в сумі 492,73
грн., на який кошти внесені 14.11.1990 року;

на компенсаційному рахунку НОМЕР_6 в
сумі 2538,9, на який кошти внесені в 1997
році ;

на компенсаційному рахунку НОМЕР_9 в
сумі 3474,45, на який кошти внесені в 1997
році;

компенсаційному рахунку НОМЕР_7 у сумі
4875,15, на який кошти внесені в 1997 році;

компенсаційному рахунку НОМЕР_8 в
сумі 7556,85 на які кошти внесені в 1997
році.

В загальній сумі 18951,73 грн., тобто
на 6317,234 грн. і в задоволенні позовних
вимог в цій частині ОСОБА_5 відмовити.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_5 рішення суду залишити без змін.

Змінити рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 04 лютого
2014 року, скасувавши його в частині
задоволення зустрічних позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_6
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право
власності в порядку спадкування за
законом по ? частині за кожним на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право
власності в порядку спадкування за
законом по ? частині за кожним на вклади
що знаходяться на рахунках:

пенсійному НОМЕР_5 в сумі 492,73 грн., на
який кошти внесені 14.11.1990 року;

на компенсаційному рахунку НОМЕР_6 в
сумі 2538,9, на який кошти внесені в 1997
році ;

на компенсаційному рахунку НОМЕР_9 в
сумі 3474,45 на який кошти внесені в 1997
році;

компенсаційному рахунку НОМЕР_7 у сумі
4875,15 на який кошти внесені в 1997 році;

компенсаційному рахунку НОМЕР_8 в сумі
7556,85 на які кошти внесені в 1997 році.

В загальній сумі 18951,73 грн.,

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили після
його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя -

Судді -