Справа № 144/171/13-ц Провадження №
22-ц/772/1638/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Задорожна Л. І.Категорія:
34Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Камзалова В.В.,
Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» (далі - ВАТ
НАСК «Оранта») про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 14 квітня 2014 року
у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 15 травня 2012 року
приблизно о 16 год. на автодорозі
Росоша-Теплик сталась
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої пошкоджено належний
йому автомобіль «Фольксваген пасат»,
державний номерний знак НОМЕР_1.
Пригода сталася з вини відповідача
ОСОБА_3, який керувавши автомобілем
ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_2,
з причепом, державний номерний знак
НОМЕР_3, порушив п. 16.11 Правил дорожнього
руху України. Постановою судді
Теплицького районного суду від 12
вересня 2012 року провадження в справі
про притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності за ст. 124 КУпАП було
закрито за закінченням строку
накладення адміністративного
стягнення на підставі ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1
ст. 247 КУпАП. Однак, вина ОСОБА_3 у
вчиненні ДТП була підтверджена
висновком автотехнічного дослідження
№1090, яке було проведено за його
зверненням у Вінницькому відділенні
КНДІСЕ.

Посилаючись на зазначені
обставини позивач просив суд стягнути
з ОСОБА_3 та ВАТ НАСК «Оранта» майнову
шкоду в розмірі 41 084,02 грн. та моральну
шкоду в розмірі 5 000 грн.

Під час розгляду справи позивачем було
уточнено позовні вимоги, відповідно до
яких він просив суд стягнути з ВАТ НАСК
«ОРАНТА» завдану йому майнову шкоду в
розмірі 39 813,69 коп. та стягнути з обох
відповідачів солідарно моральну шкоду
в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 14 квітня 2014 року
вказаний позов задоволено частково та
вирішено: стягнути з ВАТ НАСК «ОРАНТА»
на користь ОСОБА_2 29 485,01 грн.
матеріальної шкоди, стягнути з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 510 грн. компенсації
суми франшизи, стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 1 000 грн. моральної шкоди,
в решті позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в апеляційній
скарзі просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

У судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 підтримали доводи
апеляційної скарги, ОСОБА_2 заперечив
щодо скасування оскаржуваного рішення,
оскільки вважає його законним та
обґрунтованим. Інші особи, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлені про час і місце судового
засідання, до апеляційного суду не
з'явились, а тому з огляду на положення
ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу у їх
відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
сторін у справі та дослідивши її
матеріали вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 15 травня 2012 року
біля 16-ї години на дорозі між
населеними пунктами смт. Теплик - с.
Росоша відбулося попутнє зіткнення
автомобіля «Фольксваген-пассат»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням позивача ОСОБА_2, який
рухався по головній дорозі, з
автомобілем ВАЗ 21072, державний номерний
знак НОМЕР_2, з причепом, державний
номерний знак НОМЕР_3, під керуванням
водія ОСОБА_3, який перед зіткненням
виїжджав з другорядної дороги.

Позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля
«Фольксваген-пассат», державний
номерний знак НОМЕР_1, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_4.

Відповідач ОСОБА_3 керував автомобілем
ВАЗ 21072, державний номерний знак НОМЕР_2,
зареєстрованим за ОСОБА_5 відповідно
технічного паспорту НОМЕР_5, та яким
(автомобілем) тягнув причеп, державний
номерний знак НОМЕР_3, власником якого є
ОСОБА_3

Постановою судді Теплицького
районного суду від 12 вересня 2012 року
закрито провадження в справі про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП за закінченням строку
накладення адміністративного
стягнення.

Цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_3 відповідно до
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 16 грудня 2011 року № АВ/2091912
застрахована в НАСК «Оранта».

Відповідно висновку експерта №4983/13-54
від 24 липня 2013 року (а.с. 135-139)
матеріальний збиток завдано власнику
автомобіля «Фольксваген-пассат»,
державний номерний знак НОМЕР_1, в
результаті пошкодження під час ДТП 15
травня 2012 складав 39 813 грн. 69 коп.;
автомобіль «Фольксваген-пассат»,
державний номерний знак НОМЕР_1, його
деталі, вузли до подальшої
експлуатації придатні; провести
ремонтно-відновлювальні роботи
пошкодженого автомобіля
«Фольксваген-пассат» можливо,
характер, об'єм та вартість цих робіт з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу складала 29 995 грн. 01 коп.

Відповідно висновку експерта №225/2456/14-52
від 14 березня 2014 року (а.с. 220-226) в даній
дорожній обстановці водій автомобіля
«Фольксваген-пассат» ОСОБА_2 повинен
був діяти відповідно до вимог п.12.6 ґ), а
з моменту виникнення небезпеки для
руху відповідно до вимог п.12.3 ПДР, з
технічної точки зору. В той же час, в
даній дорожній обстановці водій
автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 повинен був
діяти у відповідності до вимог п.п.10.1,
16.11 ПДР, з технічної точки зору. В даній
дорожній обстановці з технічної точки
зору причиною виникнення даної ДТП є
виконання водієм автомобіля ВАЗ ОСОБА_3
маневру лівого повороту в
безпосередній близькості від
автомобіля «Фольксваген», який
наближався до перехрестя по головній
дорозі, тобто невідповідність дій
водія ОСОБА_3 вимогам п.п.10.1, 16.11 ПДР.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено,
що джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Пленум Верховного Суду у п. 4 своєї
Постанови від 27 березня 1992 року N 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» роз'яснив, що джерелом
підвищеної небезпеки належить
визнавати будь-яку діяльність,
здійснення якої створює підвищену
імовірність заподіяння шкоди через
неможливість контролю за нею людини, а
також діяльність по використанню,
транспортуванню, зберіганню предметів,
речовин і інших об'єктів виробничого,
господарського чи іншого призначення,
які мають такі ж властивості. Майнова
відповідальність за шкоду, заподіяну
діями таких джерел, має наставати як
при цілеспрямованому їх використанні,
так і при мимовільному прояві їх
шкідливих властивостей (наприклад, у
випадку заподіяння шкоди внаслідок
мимовільного руху автомобіля). Під
володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренду тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст.1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати їй в натурі (передати річ
того ж роду і тієї ж якості, полагодити
пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
таких збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є
витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що
відповідальність за моральну шкоду,
завдану фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю покладається на особу,
яка її завдала, за загальним правилом
за наявності її вини.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок ДТП та захисту майнових
інтересів страхувальників.

Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», зокрема ст. ст.
5, 22, 28, 29 цього Закону передбачено,
що страховиком при настанні страхового
випадку відшкодовується у
встановленому цим законом порядку
оцінена шкода, яка завдана у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася з вини особи, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Тобто, страховою компанією
відшкодовується шкода - збиток,
нанесений третій особі з вини
страхувальника.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду від 27 березня 1992 року N 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Аналогічні роз'яснення з вказаних
питань містяться також у п.п. 4-6
Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року
№ 4 «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки».

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції, керуючись
наведеними правовими нормами, вірно
виходив з того, що позивачем доведено,
що вказаному його майну було завдано
шкоду неправомірними діями
відповідача ОСОБА_3, який, в свою чергу,
не довів, що шкоду даному майну
позивача було заподіяно не з його вини.
Обґрунтованим є висновок суду щодо
стягнення майнової шкоди з ВАТ НАСК
«Оранта». Вирішуючи вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди, суд,
керуючись ст. 1167 ЦК України, ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», та врахувавши характер, обсяг
душевних страждань, які позивач зазнав
у результаті пошкодження свого майна,
обставини заподіяння шкоди тощо дійшов
вірного висновку про стягнення з
ОСОБА_3 на користь позивача завдану
йому моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на іншій оцінці доказів, ніж зроблена
судом, однак висновків суду вони не
спростовують та зводяться до того, що
ОСОБА_3 не вважає себе винним у
заподіянні шкоди вказаному вище майну
ОСОБА_2, а навпаки зазначає, що на його
думку винним у згаданій вище
дорожньо-траспортній пригоді є саме
позивач. Однак, такі твердження ОСОБА_3
спростовуються матеріалами справи з
яких вбачається наявність його вини в
заподіянні шкоди майну позивача та її
розмір, що є підставою для несення ним
цивільно-правової відповідальності,
зокрема: з постанови судді Теплицького
районного суду від 12 вересня 2012 року
про закриття провадження в справі про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП за закінченням строку
накладення адміністративного
стягнення, з висновку експерта № 4983/13-54
від 24.07.2013 року та висновку експерта №
225/2456/14-52 від 14.03.2014 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги і
зміст оскаржуваного судового рішення
не дають підстав для висновку про його
незаконність та необґрунтованість, а
тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК
України апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід
відхилити, а рішення Теплицького
районного суду Вінницької області від
14 квітня 2014 року - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити,
рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 14 квітня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. На ухвалу може бути
подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
В.В. Камзалов

В.В. Жданкін