Номер провадження 2/243/1809/2014
Номер справи 243/4206/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 29 » вересня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області в
складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі №19 Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Слов»янського
міськрайонного управління юстиції в
особі Реєстраційної служби,
Райгородської селищної Ради
Слов»янського району Донецької
області про визнання права власності
на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Слов»янського міськрайонного
управління юстиції в особі
Реєстраційної служби, Райгородської
селищної Ради Слов»янського району
Донецької області про визнання права
власності на нерухоме майно - житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що 28 травня 1993 року розпорядженням
№387 представника Президента України в
Слов»янській районній державній
адміністрації йому для
індивідуального будівництва була
виділена земельна ділянка за адресою-
АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м.

Дана земельна ділянка належить
Райгородській селищній Раді
Слов»янського району.

23 вересня 1993 року Головним
архітектором Слов»янського району
Донецької області буз затверджений
проект забудови вказаної земельної
ділянки на підставі вищевказаних
рішень.

Після отримання вказаних документів
ним збудований за вказаною адресою
житловий будинок.

Відповідно до законодавства, діючого
на час виділення йому земельної
ділянки ( Інструкція від 31 січня 1966 року
«Про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР») та на
час закінчення будівництва в 2000 році
(Правила державної реєстрації об»єктів
нерухомого майна, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб,
затверджених Наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 13 грудня 1995 року)
правовстановлюючим документом, на
підставі якого здійснювалась
реєстрація права власності на житловий
будинок було Рішення органу місцевого
самоврядування про виділення
земельної ділянки для будівництва
житлового будинку.

Однак, відповідно до вказаного
законодавства, він не зареєстрував
своє право власності на будинок.

08 вересня 2014 року Реєстраційною
службою Слов»янського міськрайонного
управління юстиції йому було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право власності у зв»язку з тим, що
надані ним документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до Технічного паспорту
Комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації» міста
Слов»янська він є забудовником
вказаного будинку, який не є самочинним
будівництвом.

Таким чином, він збудував будинок на
підставі Рішення органу місцевого
самоврядування про виділення йому
земельної ділянки для забудови та на
підставі проекту, затвердженого
архітектором Слов»янського району
Донецької області, однак не надав
вказані документи для реєстрації в
Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації» міста
Слов»янська та на своє ім»я право
власності не зареєстрував.

На підставі викладеного вважає, що
судом може бути визнане право
власності на зазначений будинок.

Просить суд визнати за ним право
власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 яке
складається із житлового будинку «А-2»,
загальною площею 219,5 кв.м, житлова площа
складає 72,3 м.кв.

Позивач ОСОБА_1 до судового
засідання не з»явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи ( а.с. 19). 29 вересня
2014 року від позивача надійшла до суду
Заява, в якій він просить суд
розглянути справу без його участі та
задовольнити позовні вимоги ( а.с. 23 ).

Представник відповідача -
Слов»янського міськрайонного
управління юстиції в особі
Реєстраційної служби до судового
засідання не з"явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду справи ( а.с.19).
Направив до суду заяву, в якій просить
суд розглянути справу без участі
представника Слов»янського
міськрайонного управління юстиції в
особі Реєстраційної служби та
постановити рішення на підставі
наданих до суду доказів( а.с.22 ).

Представник відповідача -
Райгородської селищної Ради
Слов»янського району Донецької
області до судового засідання не
з"явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи ( а.с.19).
Направив до суду заяву, в якій просить
суд розглянути справу без участі
представника Райгородської селищної
Ради Слов»янського району Донецької
області та постановити рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ( а.с.
24 ).

Суд, розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення справи по суті,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Слов»янського
міськрайонного управління юстиції, в
особі Реєстраційної служби,
Райгородської селищної Ради
Слов'янського району Донецької області
про визнання права власності на
нерухоме майно підлягають задоволенню
з огляду на їх законність та
обгрунтованість.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України -
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Тобто, відповідно до ст. 16 ЦК України
підставою для звернення до суду за
захистом свого права є його порушення,
невизнання, оспорювання.

Відсутність цих ознак виключає
підставу судового розгляду справи.

У Конституції України закріплено
основні правові принципи регулювання
відносин власності, головним із яких є
принцип рівного визнання й захисту
усіх форм власності ( статті 13, 41
Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції
України власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству. У такій редакції
конституційна норма не лише покладає
на власника обов»язки, а й орієнтовно
вказує на його зобов»язання.

Основоположні принципи здійснення
повноважень власника сформульовані у
статті 1 Першого Протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04 листопада
1950 року), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, не пов»язана з
використанням його властивостей.

Право користування власністю - це
юридично забезпечена можливість
власника добувати з належного йому
майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють
юридично забезпечену можливість
власника визначати долю майна.

Конституцією України та Цивільним
Кодексом України визначено, що правом
власності є право особи на річ ( майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Одним з об»єктів права
приватної власності громадян є житлові
будинки.

В судовому засіданні встановлено,
що 28 травня 1993 року Розпорядженням №387
представника Президента України в
Слов»янській районній державній
адміністрації ОСОБА_1 для
індивідуального будівництва була
виділена земельна ділянка за адресою-
АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м. ( а.с. 5)

Дана земельна ділянка належить
Райгородській селищній Раді
Слов»янського району ( а.с. 7 ).

23 вересня 1993 року Головним
архітектором Слов»янського району
Донецької області буз затверджений
проект забудови земельної ділянки,
розташованої за адресою- АДРЕСА_1 ( а.с.8).

Згідно Технічного паспорту на
садибний ( індивідуальний) житловий
будинок на земельній ділянці,
розташованій за адресою - АДРЕСА_1
знаходиться домоволодіння - житловий
будинок , рік забудови якого становить -
2000 рік ( а.с. 9-16 ).

Після закінчення будівництва
житлового будинку його не прийнято до
експлуатації, що підтверджується
інвентаризаційною справою № 7187 від 08
квітня 2014 року ( а.с. 9-16).

08 вересня 2014 року Реєстраційною
службою Слов»янського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_1 було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право власності у зв»язку з тим, що
надані ним документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують ( а.с.
6).

Право власності на житловий будинок
набувається в порядку, який був чинним
на час завершення його будівництва (
Висновки Верховного Суду України,
викладені в Постановах, ухвалених за
результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої п.1 ч.1 ст. 355
Цивільного-процесуального кодексу
України за друге півріччя 2013 року).

Згідно до ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» право
власності та інші речові права на
нерухоме майно набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом
визнаються державою.

Право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв»язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
Законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права, а не підставою
його виникнення ( Постанова Судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від 13
червня 2012 року).

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов»язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності
на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими, як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі Наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року №56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін»юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 ( з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію
будівль, споруд, державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК та Законом України від 01
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житло не залежало від державної
реєстрації.

Відповідно до законодавства, діючого
на час виділення позивачу ОСОБА_1
земельної ділянки ( Інструкція від 31
січня 1966 року «Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української
РСР») та на час закінчення будівництва
в 2000 році (Правила державної реєстрації
об»єктів нерухомого майна, що
знаходяться у власності юридичних та
фізичних осіб, затверджених Наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 13 грудня 1995 року)
правовстановлюючим документом, на
підставі якого здійснювалась
реєстрація права власності на житловий
будинок було Рішення органу місцевого
самоврядування про виділення
земельної ділянки для будівництва
житлового будинку.

Оскільки жилий будинок,
розташований за адресою- АДРЕСА_1 був
побудований у 2000 році, до 5 серпня 1992
року, прийняття його до експлуатації не
є обов»язковим.

Житловий будинок знаходиться у
задовільному технічному стані, на
нього можливе оформлення права
власності.

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» у
редакції Закону від 11 лютого 2010 року,
який набрав чинності з 16 березня 2010
року права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство,що не передбачало
обов»язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення у ОСОБА_1 у 2000 році
права власності на побудований ним
житловий будинок обов»язкова
реєстрація права власності на
нерухоме майно не була передбачена і не
була обов»язковою.

У відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК
України « Якщо обидві сторони
звільнені від оплати судових витрат,
вони компенсуються за рахунок держави
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,10, 16,60,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст.
15,16, ЦК України, ч.4 ст. 3, ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», Листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року
«Про практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Слов»янського міськрайонного
управління юстиції в особі
Реєстраційної служби, Райгородської
селищної Ради Слов»янського району
Донецької області про визнання права
власності на нерухоме майно
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 яке складається із житлового
будинку «А-2», загальною площею 219,5 кв.м,
житлова площа складає 72,3 м.кв.

Рішення може бути оскаржено в судову
палату по цивільним справам
Апеляційного суду Донецької області
через Слов'янський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб які брали
участь у справі , але не були присутні
у судовому засідання під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в
нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов'янського міськрайонного
суду
Т.А.Хаустова.