Справа №339/271/14-ц
10 вересня 2014 року
Болехівський міський суд
Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді
з участю: секретарів судового
засідання Ганчар Т.І., Галів
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 "Про визнання
заповіту недійсним",-
Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом обґрунтовуючи його наступним.
ОСОБА_5, яка є рідною сестрою його
матері, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Приватним
нотаріусом ОСОБА_6 24 липня 2013 року було
посвідчено заповіт ОСОБА_5, яка
заповіла належне їй майно ОСОБА_4
Вважає вказаний заповіт таким, що не
відповідає вимогам діючого
законодавства, щодо його форми і
змісту, бо в ньому виявлена письмова
документальна обставина, коли він має
бути визнаний судом недійсним, а саме
на початку заповіту вказано, що його
складено і підписано сторонами щ 1020
год. у приміщенні приватного нотаріуса,
в кінці вказано, що він оформлений і
підписаний сторонами о 1020 год. по
АДРЕСА_1. Просить визнати заповіт
складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та
посвідчений приватним нотаріусом
В судовому засіданні представник
позивача по дорученню заявлений позов
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві додатково зазначивши,
що позивач є спадкоємцем другої черги а
вказаний заповіт який є незаконним
порушує його право на отримання
спадщини. Оспорюваний заповіт підлягав
скасуванню самим нотаріусом при
виявленні не відповідності вимогам
діючого законодавства однак ним це не
Представник відповідача по дорученню
позов не визнала та зазначила, що
складаючи заповіт ОСОБА_5 висловила
свою волю кому заповісти належне їй
майно. З заповіту вбачається, що він
посвідчувався на дому у зв'язку зі
станом здоров'я заповідача. Допущена
нотаріусом технічна помилка, а саме
зазначення у на початку заповіту місце
складання у «приміщенні нотаріуса»
ніяк не вплинуло на волевиявлення
спадкодавця. Окрім того судами першої і
апеляційної інстанцій уже
досліджувалась вказана обставина у
іншій справі і якій була дана правова
оцінка. Вважає позов безпідставним та
таким, що не підлягає до задоволення.
Допитані в судовому засіданні свідки:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в
судовому засіданні зазначили, що
позивач, є племінником ОСОБА_5,
приїжджав до неї разом зі своєю матір'ю
і потім коли виріс. Свідок ОСОБА_10
зазначив, що ОСОБА_4 також є племінницею
спадкодавця по чоловіковій лінії.
Окрім того свідок ОСОБА_7 зазначив, що
ОСОБА_5 дівоче прізвище ОСОБА_5 разом з
матір'ю та сестрою ОСОБА_9 були
репресовані та вивезені в Сибір де і
Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона
працює приватним нотаріусом. В кінці
травня 2013 року до неї приходила ОСОБА_5,
з приводу оформлення договору
дарування чи заповіту. Їй було
роз'яснено, що у зв'язку з відсутністю
кадастрового номера на земельну
ділянку, вона не зможе оформити договір
дарування. Наступного разу вона
зателефонувала і попросила приїхати
додому та оформити заповіт. Нею
загальноприйнятими технічними
засобами було підготовлено проект
заповіту після чого повторно поїхала
до ОСОБА_5 В додому по АДРЕСА_1 де і
посвідчила заповіт. Окрім цього
заповідач ОСОБА_5 своєю рукою на
звороті написала заповіт. Щодо
зазначення в бланку заповіту, що він
посвідчений в приміщенні нотаріуса, то
це є технічною опискою і на
волевиявлення спадкодавця вона не
Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
давши їм правову оцінку, суд приходить
до наступного висновку,
Судом встановлено, що спірні правові
відносини між сторонами виникли зі
Нормами статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.
Статтею 60 зазначеного Кодексу
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами, які беруть участь
у справі.
Нормами ст.203 ЦК України встановлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
зокрема: 1.Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. 2.Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3.Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішні волі.
4.Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5.Правочинмає
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 1247 ЦК України встановлено
загальні вимоги до форми заповіту, а
саме: 1.Заповіт складається у письмовій
формі, із зазначенням місця та часу
його складення. 2.Заповіт має бути
особисто підписаний заповідачем. Якщо
особа не може особисто підписати
заповіт,він підписується відповідно до
частини четвертої статті 207 цього
Кодексу. 3.Заповіт має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
У відповідності до ст.1248 ЦК України
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. Нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
Матеріалами справи підтверджується, що
24 липня 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт,
яким заповіла все належне їй майно
ОСОБА_4 Вказаний заповіт був
посвідчений приватним нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округ ОСОБА_6 з посвідчувального напису
вбачається, що у зв'язку з похилим віком
та станом здоров'я заповідача Заповіт
посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1 о 10
год. 20 хв. На звороті заповіту
спадкодавець ОСОБА_5 власноручно
написала наступний текст «Я, ОСОБА_5,
освідомлюю значення своїх дій,
добровільно і без будь якого примусу і
тиску запідаю все своє майно ОСОБА_4. 24
липня 2013 року ОСОБА_5 АДРЕСА_1» (а.с.69)
Вказане підтверджується і дослідженим
в судовому засіданні оригіналом
заповіту. З дослідженої в судовому
засіданні книги вчинення нотаріальних
дій від 03.01.2013 року на аркушах 139-140
зазначено, що оспорюваний заповіт
посвідчено на дому за адресою АДРЕСА_1.
Спадкодавець ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Частиною 1 ст.211 зазначеного Кодексу
встановлено, що місцем вчинення
одно-стороннього правочину є місце
вираження волі сторони. Виходячи з цієї
норми місцем вчинення заповіту
вважається місце посвідчення заповіту.
Статтею 213 ЦК України передбачено, що
зміст правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). 2.На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. 3.При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Посилання позивача на ч. 3 ст. 213 ЦК
України на те, що заповіт не відповідає
вимогам щодо форми і тлумаченню змісту,
а саме, що не має змоги встановити де
був посвідчений заповіт, а саме у
приміщенні приватного нотаріуса чи на
дому у заповідача, є надуманим та
спростовується дослідженими в
судовому засіданні письмовими
доказами, що наявні у матеріалах
справи. З посвідчувального напису
приватного нотаріуса ОСОБА_6 наявного
на заповіті вказано, що він посвідчений
о 10 год. 20 хвилин за адресою АДРЕСА_1. На
звороті заповіту заповідач
власноручно записала, що заповіт
посвідчений у АДРЕСА_1.(а.с.69).

Аналізуючи норми ст. 211 ЦК України, суд
приходить до висновку, що місцем
вчинення оспорюваного заповіту, який є
одностороннім правочином є місце
вираження волі сторони, а саме
заповідача ОСОБА_5 де вона вказавла
АДРЕСА_1, що співпадає з
посвідчувальним написом нотаріуса.

Допитана в судовому засіданні, як
свідок, приватний нотаріус ОСОБА_6,
показала, що нею при складанні тексту
заповіту на спеціальному бланку
нотаріального документа
використовувався текст примірного
заповіту, який посвідчується у
приміщенні приватного нотаріуса, в
зв'язку з чим допущено технічну
помилку, зокрема, з тексту заповіту не
вилучено слова «у приміщенні
приватного нотаріуса».

Нормами ч.2 ст. 41 Закону України "Про
нотаріат" передбачено, що нотаріальні
дії вчиняються в приміщенні
державної нотаріальної контори, в
державному нотаріальному архіві,
приміщенні, яке є робочим місцем
приватного нотаріуса, чи приміщенні
органів місцевого самоврядування. В
окремих випадках, коли громадянин не
може з'явитися в зазначене приміщення,
а також коли того вимагають
особливості посвідчуваної угоди,
нотаріальні дії можуть бути вчинені
поза вказаними приміщеннями.

У відповідності до Глави 1 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 296/5 від
22 лютого 2012 року вищезазначеного
Порядку. 2. Нотаріальні дії вчиняються у
приміщенні державної нотаріаль-ної
контори, у державному нотаріальному
архіві, приміщенні, яке є робочим
місцем (конторою) приватного нотаріуса.
В окремих випадках, коли фізична особа
не може з'явитися в зазначене
приміщення, а також коли того вимагають
особливості посвідчуваного правочину,
такі нотаріальні дії можуть бути
вчинені поза вказаними приміщеннями,
але в межах нотаріального округу. 3.
Якщо нотаріальна дія вчинюється поза
приміщенням державної нотаріальної
контори, державного нотаріального
архіву, приміщенням, яке є робочим
місцем (конторою) приватного нотаріуса,
у посвідчувальному написі та в реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій
зазначається місце вчинення
нотаріальної дії (удома, у лікарні, за
місцезнаходженням юридичної особи
тощо) із зазначенням адреси, а також
причин, з яких нотаріальна дія була
вчинена поза вказаними приміщеннями.
Запис про вчинення нотаріальної дії
поза приміщенням державної
нотаріальної контори, державного
нотаріального архіву, приміщенням, яке
є робочим місцем (конторою) приватного
нотаріуса, заноситься до Журналу
(книги) обліку викликів нотаріуса за
межі державної нотаріальної контори,
державного нотаріального архіву чи
робочого місця (контори) приватного
нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил
ведення нотаріального діловодства,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України від 22 грудня 2010 року №
3253/5, зареєстрованих у Міністерстві
юстиції України 23 грудня 2010 року за №
1318/18613 (із змінами).

Згідно ст. 56 Закону України "Про
нотаріат".Нотаріуси або посадові
особи, які вчиняють нотаріальні дії,
посвідчують заповіти дієздатних
громадян, складені відповідно до вимог
законодавства України і особисто
подані ними нотаріусу або посадовій
особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а
також забезпечують державну
реєстрацію заповітів у Спадковому
реєстрі відповідно до порядку
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

В судовому засіданні встановлено, що
приватний нотаріус ОСОБА_6 посвідчила
заповіт ОСОБА_5 поза межами приміщення,
яке є робочим місцем нотаріуса, про що
зазначила, у посвідчувальному написі а
також про місце вказаної дії зазначила
в Книзі реєстрації нотаріальних дій.

Главою 10 зазначеного Порядку
встановлено, що при посвідченні
правочинів, засвідченні вірності копій
(фотокопій) документів і виписок з них,
справжності підпису на документах,
вірності перекладу документів з однієї
мови на іншу, при посвідченні часу
пред'явлення документа, при видачі
дублікатів тощо на відповідних
документах вчиняються посвідчувальні
написи.

Вчинений приватним нотаріусом ОСОБА_6
на заповіті ОСОБА_5 посвідчувальний
напис відповідає формі №45
«Посвідчувальний напис на заповіті,
записаному зі слів заповідача» Правил
ведення нотаріального діловодства,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 23.12.2010 за № 1318/18613.

Виходячи з системного аналізу
ст.ст.203,211,213,1247 ЦК України суд приходить
до висновку, що оспорюваний заповіт був
посвідчений з дотриманням вимог ЦК
України, Закону України «Про нотаріат»,
нормативних документів, що
регламентують порядок вчинення
нотаріальних дій, а допущена
нотаріусом помилка носить технічний
характер і не може бути розцінена, як
порушення вимог ст.203,213,1247 ЦК України та
не може бути підставою для визнання
недійсним заповіту, оскільки така
помилка не спотворює волю спадкодавця
і його волевиявлення було записано
вірно у заповіті.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 "про
визнання заповіту недійсним не
грунтується на вимогах закону, є
безпідставним а тому не підлягає до
задоволення.

На підставі викладеного ст. ст.203,211
213,1247,1247,1248,1257 ЦК України, ст.ст.41,56
Закону України "Про нотаріат", Порядком
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 296/5 від
22 лютого 2012 року, Правил ведення
нотаріального діловодства,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5,
керуючись ст.ст.3,10,59, 60, 213-215 ЦПК України,
суд,-

р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 "Про визнання
заповіту недійсним" - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Болехівський міський суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя М.М.
Поляниця