Єдиний унікальний номер 257/3900/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5180/2014
Головуючий у 1 інстанції Брежнев О.А.
Доповідач Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19" червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.,

при секретарі: Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського
районного суду м. Донецька від 17 квітня
2014 року про повернення заяви по
цивільній справі за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа відділ опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку ради про визнання особи
недієздатною,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського районного суду м.
Донецька від 17 квітня 2014 року заяву
ОСОБА_1, заінтересована особа відділ
опіки та піклування Київської районної
у м. Донецьку ради про визнання особи
недієздатною, повернуто заявникові для
подачі до належного суду.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати ухвалу Київського районного
суду м. Донецька 17 квітня 2014 року і
повернути справу до суду першої
інстанції для розгляду по суті,
посилаючись на порушення норм
процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що при зверненні до
суду першої інстанції із заявою про
визнання особи недієздатною та
призначення над неї опіки вона
керувалася ст. 62 ЦК України та ст. 236 ЦПК
України, оскільки з вищезазначених
норм чітко встановлено, що заява про
визнання особи недієздатною чи
обмежено дієздатною подається за
місцем проживання опікуна чи
піклувальника. Суд не зважив на те, що
її дядько ОСОБА_2, який є інвалідом
дитинства, психічно хворою людиною,
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1,
має потребу в опіці, оскільки внаслідок
хвороби не може доглядати за собою.

В апеляційному суді представник органу
опіки та піклування Київської районної
у м. Донецьку ради Куліш Т.Г. просила
розглянути скаргу на розсуд суду.

ОСОБА_1 до апеляційного суду не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином. 17
червня 2014 року на адресу апеляційного
суду надійшла заява ОСОБА_1 про
відкликання апеляційної скарги у
зв'язку з минуванням потреби та
знаходженням заявниці за межамии
Донецької області.

Апеляційний суд вважає, що заява ОСОБА_1
про відкликання апеляційної скарги не
може бути задоволена з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 300 ЦПК України
особа, яка подала апеляційну скаргу,
має право відкликати її до початку
розгляду справи в апеляційному суді.

Згідно частини 3 цієї статті при
відкликанні апеляційної скарги суддя,
який готував справу до розгляду в
апеляційному суді, постановляє ухвалу
про повернення скарги.

Приймаючи до уваги, що апеляційне
провадження у справі відкрито 06 червня
2014 року, відповідно до ухвали від 12
червня 2014 року розгляд справи
призначено на 19 червня 2014 року, а заява
апелянта про відкликання апеляційної
скарги надійшла тільки 17 червня 2014
року, то апеляційний суд позбавлений
процесуальної можливості вирішити
питання про відкликання скарги. На
даному етапі апелянт відповідно до ч.4
ст. 300 ЦПК України може відмовитися від
апеляційної скарги, а не відкликати її.

Апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а
ухвала суду - скасуванню з направленням
питання на новий розгляд з таких
підстав.

Повертаючи заяву суд першої інстанції
керувався ст. 115 ЦПК України і виходив з
того, що заявник звернулася до суду із
вказаною заявою і ставить питання
перед судом про визнання особи
недієздатною та призначення опіки над
особою, яка є громадянином Російської
Федерації. Вказана заява не підсудна
цьому суду, оскільки вона не
відноситься до підсудності суду
України та не врегульована
законодавством України.

Проте апеляційний суд вважає висновки
суду першої інстанції такими, що
суперечать нормам діючого
законодавства.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦПК України заява про
обмеження цивільної дієздатності
фізичної особи, у тому числі
неповнолітньої особи, чи визнання
фізичної особи недієздатною подається
до суду за місцем проживання цієї
особи, а якщо вона перебуває на
лікуванні у наркологічному або
психіатричному закладі, - за
місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» роз'яснено, що
виключну підсудність встановлено для
деяких справ окремого провадження.
Зокрема, заява про обмеження цивільної
дієздатності фізичної особи чи
визнання її недієздатною подається до
суду за місцем проживання цієї особи
або за місцезнаходженням
наркологічного або психіатричного
закладу, якщо вона перебуває на
лікуванні ( ст. 236 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 «Конвенції про
правову допомогу та правові відносини
у цивільних, сімейних та кримінальних
справах» від 22.01.1993 року по справам про
визнання особи обмежено дієздатною або
недієздатною, за виключенням випадків,
передбачених пунктами 2 і 3 цієї статті,
компетентним є суд Домовляющійся
сторони, громадянином якої являється
ця особа.

Частинами 2 та 3 цієї статті
передбачено, що якщо суду однієї
Домовляющійся Сторони стануть відомі
підстави визнання обмежено дієздатною
або недієздатною особи, яка проживає на
її території та являється громадянином
другої Домовляющійся Сторони, він
повідомляє про це суду Домовляющійся
Сторони, громадянином якої являється
дана особа.

Якщо суд Домовляющійся Сторони, який
був повідомлений про підстави для
визнання обмежено дієздатним або
недієздатним, протягом трьох місяців
не розпочне справу або не повідомить
свою думку, справа про визнання
обмежено дієздатним або недієздатним
буде розглядатися судом тієї
Домовляющійся Сторони, на території
якої цей громадянин має місце
проживання. Рішення про визнання особи
обмежено дієздатною або недієздатною
направляться компетентному суду
Домовляющійся Сторони, громадянином
якої являється ця особа.

Згідно ст. 62 ЦК України опіка або
піклування встановлюється за місцем
проживання фізичної особи, яка
потребує опіки чи піклування, або за
місцем проживання опікуна чи
піклувальника.

Статтею 16 Закону України «Про
міжнародне приватне право»
передбачено, що особистим законом
фізичної особи вважається право
держави, громадянином якої вона є.

Згідно ст. 24 вказаного Закону
встановлення і скасування опіки та
піклування над малолітніми,
неповнолітніми, недієздатними особами,
особами, цивільна дієздатність яких
обмежена, регулюються особистим
законом підопічного. Обов'язок опікуна
(піклувальника) прийняти опікунство
(піклування) визначається особистим
законом особи, яка призначається
опікуном (піклувальником). Відносини
між опікуном (піклувальником) та
особою, яка перебуває під опікою
(піклуванням), визначається правом
держави, орган якої призначив опікуна
(піклувальника). Якщо особа, яка
перебуває під опікою (піклуванням),
проживає в Україні, застосовується
право України, якщо воно є більш
сприятливим для цієї особи.

Проте судом першої інстанції ці норми
враховані не були і передчасно
зроблено висновок про повернення
заяви.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Керуючись ст.ст. 307,312,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду
м. Донецька від 17 квітня 2014 року
скасувати, передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: