Справа № 611/586/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року Барвінківський
районний суд Харківської області у
складі:

головуючого судді - Черниха Є.А.

секретаря - Левченко
Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору позики недійсним,
третя особа ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 про визнання договору
позики недійсним, посилаючись на
наступне.

У 2010 році позивач звернувся за
юридичною допомогою до адвоката
ОСОБА_2 у наданні послуг по складанню
процесуальних документів як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У 2010 році та на початку 2011 року на
території домоволодіння ОСОБА_2
позивач підписував складені
відповідачем різного роду заяви,
звернення, де ставив вій підпис. В
результаті, за поданою заявою, позов
ОСОБА_1 було задоволено і на його
користь було перераховано пенсію
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС. За послуги позивачем
особисто було сплачено
відповідачеві гонорар у розмірі 40 000
грн.. Сплата жодним чином ніде не
фіксувалася, гроші було передано
особисто ОСОБА_2.

Як виявилося пізніше, у листопаді
місяці 2013 року, з Барвінківського
районного суду Харківської області
на адресу позивача надійшло
повістка про явку до суду в я кості
відповідача по справі за позовом
ОСОБА_2 до нього, ОСОБА_1 про
стягнення суми боргу за договором
позики у сумі 50 000 грн.. Вказану суму
грошей ОСОБА_1 ніби - то позичав у
дружини відповідача - ОСОБА_3.

Рішенням Барвінківського районного
суду Харківської області від 14
квітня 2014 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за
договором позики у сумі 50 000 грн.,
задоволено.

Ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних с правах
апеляційного суду Харківської
області від 12 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції залишено без
змін .

У позовній заяві позивач посилається
на ті обставини, що він жодним
чином не підписував договір позики
з ОСОБА_3, а навпаки сплатив ОСОБА_2
винагороду у сумі 40 000 грн. та був
ошуканий в результаті таких дій
відповідача, який ввів його в ману.

У судовому засіданні позивач та
його представник позов підтримали.
Крім того, у судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 просив зупинити
провадження по вказаній справі до
вирішення питання за його
зверненням до Барвінківського РВ
ГУМВС У в Харківській області у
кримінальному провадженні за №
0000812 від 23.12.2013 року про
шахрайські дії стосовно нього з боку
ОСОБА_2. До суду надійшла постанова
СВ Барвінківського РВ від 17 липня
2014 року про закриття вказаного
провадження в зв?язку з відсутністю
події злочину. В цьому зв?язку суд не
находить підстав для зупинення
провадження по вказаній справі.

Відповідач у судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на
безпідставність позовних вимог
ОСОБА_1.

Третя особа - ОСОБА_3, будучи належним
чином повідомлена про дату, час та
місце слухання справи, до суду не
з?явилася, подала заяву про слухання
справи у її відсутність за станом
здоров?я.

Суд, заслухавши думку учасників
судового розгляду вважає за можливим
справу заслухати у відсутність
третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, відповідача,
свідків , дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, прийшов до наступного.

Згідно з рішенням Барвінківського
районного суду Харківської області
від 14 квітня 2014 року позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу
за договором позики у сумі 50 000 грн.,
задоволено.

Ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних с правах
апеляційного суду Харківської
області від 12 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції залишено без
змін .

Відповідно до ст.. 1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця
або були одержані у меншій кількості,
ніж встановлено договором. Якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків
для підтвердження того, гроші або
речі насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення
не застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини.

Отже позивачем не доведені підстави
для визнання спірних договорів
недійсними у відповідності до ст..
1051 ЦК України.

Крім того, позивач просив визнати
правочин недійсним і на підставі ст.
230 ЦК України.

За змістом вказаної норми, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Згідно роз'яснень в п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9
від 6 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадках навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам
факт обману повинна довести особа,
яка діяла під впливом обману. Обман
щодо мотивів правочину не має
істотного значення.

Натомість, у судовому засіданні
позивач, при наданні для огляду
оспорюваного договору позики,
вказував, що підпис під договором та
розпискою належить йому. Крім того,
рішенням Барвінківського районного
суду від 14 квітня 2014 року
спростовано заперечення ОСОБА_1 в тій
частині, що він підписував чистий
лист аркушу, на який пізніше
запечатані тести договору позики і
розписки.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_4 показав, що саме
5 січня 2011 року договір позики його
брат - позивач по справі ОСОБА_1 не
міг укладати з ОСОБА_3, так,як в цей
час він перебував у нього за місцем
проживання в м. Ізюмі Харківської
області.

Допитана у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_5 показала, що її
чоловік - позивач по справі ОСОБА_1 не
міг отримувати у борг гроші у ОСОБА_3.

Аналізуючи показанні вказаних
свідків, суд приходить до висновку,
що вони неправдиві. Свідки є
близькими родичами позивача і
зацікавлені у вирішенні справи на
його користь.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що ґрунтують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Договір позики не суперечить актам
цивільного законодавства та
моральним засадам суспільства,
оскільки передбачені цим
законодавством. Всі сторони
правочину є дієздатними особами,
жодних відомостей щодо позбавлення
або обмеження дієздатності будь - кого
з них у суду не має, сторонами про
такі обставини не повідомлялося, в
матеріалах справи такі відомості
відсутні. При укладенні правочину
було дотримано форму, встановлену
законом для вчинення подібного
правочину, договір було спрямовано на
настання реальних наслідків.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

При таких обставинах суд вважає, що
ОСОБА_1 та його представником не
було доведено, та не надано жодних
доказів про відсутність у
учасників правочину наміру створити
юридичні наслідки на момент
вчинення правочинів та належних
доказів, які б свідчили про те, що
оспорюванний правочин, а саме
укладення договору позики, слід
визнати недійсними.

На підставі ст. ст. 509, 526,625,1046, 1047, 1050 ЦК
України та керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61,
79, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224-228, 233 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору позики
недійсним, третя особа ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Є.А. Черних