Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4045/14-ц
Провадження №: 2/332/1169/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 вересня 2014 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю. В
позові зазначено, що відповідно до
договору дарування від 09.07.14р. вона є
власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній
квартирі без будь-яких підстав
проживає ОСОБА_2, що порушує права
позивача як власника. Просить в позові
усунути перешкоди у користуванні
власністю та виселити ОСОБА_2 із
квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала та пояснила, що
відповідно до договору дарування від
09.07.14р. вона є власником квартири, яку їй
подарувала її донька ОСОБА_3 Відповідач
по справі це колишній чоловік доньки
позивачки. На сьогоднішній день шлюб
між ними розпався, відповідач по справі
є чужою людиною для позивачки, вона не
пов'язана з відповідачем ніякими
договірними зобов'язаннями, проживання
у спірній квартирі відповідача без її
згоди порушує права позивачки як
власниці, тому просить усунути
перешкоди у користуванні власністю та
виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1.
Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що фактично
це він є покупцем квартири АДРЕСА_1, яка
була придбана ним 11.10.2000р. у громадянина
ОСОБА_4, але договір купівлі-продажу був
оформлений на батька її дружини ОСОБА_5
В подальшому спірна квартира була
переоформлена за договором дарування
від 29.09.2001р. на його дружину ОСОБА_3, яка
потім за договором дарування від
09.07.2014р. переоформила право власності
на спірну квартиру на свою матір ОСОБА_1
Але про ці договори він не знав, вважає
їх незаконними, оскільки, на його думку,
він є співвласником спірної квартири.
Просив в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
встановивши фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини і
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування від 09 липня 2014 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 (реєстр № 665), ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.4-6).

З моменту придбання квартири позивачка
не може належним чином реалізувати
набуте право власності щодо неї,
зокрема користуватись і володіти
квартирою у повній мірі, у зв'язку з тим,
що в ній без будь - яких правових
підстав мешкає відповідач, що
підтверджується відповідною довідкою
(а.с.7). Відповідач не є родичем
позивачки та членом її сім'ї на
сьогоднішній день, і позивачка не
укладала з відповідачем будь - яких
договорів найму, сервітутів тощо, які б
надавали йому право користуватись
спірною квартирою.

Фактично своїми діями відповідач
створює позивачці перешкоди у
користуванні належним їй на праві
власності житлом.

Згідно ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном і він реалізовує їх на власний
розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. Частиною
1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них. Глава 28 ЦК України визначає
житло об'єктом права приватної
власності.

Відповідач був зареєстрований в
спірній квартирі, до набуття
позивачкою права власності на
квартиру, і на цей час мешкає в ній.
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника і нього самого у
випадку зміни власника, отже не можливо
застосовувати до спірних
правовідносин норми ч.4 ст.156 ЖК України.
У відповідача відсутні правові
підстави без згоди позивачки
користуватись її квартирою, проживати
в ній, тим самим обмежувати позивачку у
здійснені права власності на спірну
квартиру.

Питання проживання не членів сім'ї
власника житла, врегульовано Главою 59
(ст.ст.810 - 826) ЦК України, якою
передбачено, що підставою проживання
таких осіб є договір найму жилого
приміщення.

Відповідно до ст.ст.810, 811 ЦК України
власник житла (наймодавець) передає
наймачеві житло для проживання на
певний строк і за плату на підставі
договору найму (оренди), який
укладається в письмовій формі.

Відповідач не укладав з позивачем як з
власником житла договору найму спірної
квартири. Отже відповідач,
безпідставно проживаючи в спірній
квартирі, тим самим чинить позивачці
перешкоди у вільному користуванні
і розпорядженні власністю. Єдиними
способом захисту права власності
позивачів є усунення таких перешкод
шляхом виселення відповідача.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності. Отже, право
власності позивачці підлягає захисту,
відповідно до ст. 15, 16 ЦК України.

Суд вважає необґрунтованими доводи
відповідача стосовно незаконності
договору дарування спірної квартири
від 09.07.14р., за яким позивачка є
власником квартири АДРЕСА_1, оскільки
відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Доказів того, що договір дарування
спірної квартири від 09.07.2014р. визнаний
судом недійсним, суду надано не було.

Враховуючи зазначене суд прийшов до
висновку, що позов ОСОБА_1 є
обґрунтованим, заснованим на законі, а
тому підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Вимоги про сплату судового збору
позивачкою не заявлялись.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
власністю та виселити ОСОБА_2 із
квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Запорізької області через Заводський
районний суд м. Запоріжжя протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 29
вересня 2014 року.

Суддя
Р.В. Сінєльнік