Справа № 2-1466/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

19 травня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді -
Бобровник О. В.

при секретарі -
Волковій В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третя особа: ОСОБА_2 - про захист прав
споживача та визнання кредитного
договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третя особа: ОСОБА_2 - про захист прав
споживача та визнання кредитного
договору недійсним.

Позивач при зверненні до суду мотивує
свої вимоги тим, що між позивачем та
відповідачем 23. 05. 2008 року було укладено
кредитний договір №1629.

Відповідно до п. 1.1. кредитного
договору, позивачу було надано кредит у
сумі 4 200 000 грн., зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 18,5%
річних.

Відповідно до п. 1.2. кредитного
договору, кредит був наданий на 120
місяців з терміном його остаточного
погашення не пізніше 22 травня 2018 року
на споживчі цілі.

В забезпечення виконання позивачем
зобов'язань за кредитним договором 23
травня 2008 року відповідач та ОСОБА_2
уклали іпотечний договір № 3778.

Предметом іпотеки за цим договором є
земельна ділянка загальною площею 0,08
га та житловий будинок загальною
площею 376,5 кв.м., а також будівлі та
споруди, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що укладення
кредитного договору (в редакції
відповідача, у запропонованій ним
стандартній формі) відбулося з
порушенням чинного законодавства
України, в зв'язку з чим були порушені
права ОСОБА_1, зокрема як споживача
фінансових (банківських) послуг.

В зв'язку із зазначеним позивач
вважаючи свої права порушеними просив
суд визнати недійсним повністю
кредитний договір № 1629 від 23 травня 2008
року між ПАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_1 з моменту його
укладення.

Позивач в судове засідання не з'явився,
направивши до суду замість себе
представника, який в судовому
засіданні позовну заяву підтримав в
повному обсязі, просив суд про
задоволення позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував в повному обсязі, подавши
до суду письмові заперечення
відповідно до яких просив суд
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Третя особа: ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, свого представника до
суду не направила, про час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін
присутніх в судовому засіданні,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в справі, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 23. 05. 2008 року між
ВАТ «Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№1629 (а.с. 10-13).

Відповідно до п. 1.1. кредитного
договору, позивачу було надано кредит у
сумі 4 200 000 грн., зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 18,5%
річних.

Відповідно до п. 1.2. кредитного
договору, кредит був наданий на 120
місяців з терміном його остаточного
погашення не пізніше 22 травня 2018 року
на споживчі цілі.

В забезпечення виконання позивачем
зобов'язань за кредитним договором 23
травня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір
№ 3778 (а.с. 28-35).

Предметом іпотеки за цим договором є
земельна ділянка загальною площею 0,08
га та житловий будинок загальною
площею 376,5 кв.м., а також будівлі та
споруди, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що укладення
кредитного договору (в редакції
відповідача, у запропонованій ним
стандартній формі) відбулося з
порушенням чинного законодавства
України, в зв'язку з чим були порушені
права ОСОБА_1, зокрема як споживача
фінансових (банківських) послуг, в
зв'язку з чим позивач просив суд про
задоволення позову, на що слід
зазначити наступне.

ОСОБА_1 свідомо звернувся до ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» з
метою отримання кредиту.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2., 1.3 кредитного
договору, позивач отримав кредит у сумі
4 200 000,00 грн., строком на 120 місяців з
терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 22 травня 2018 року.

За користування кредитом була
встановлена плата у розмірі 18,5
відсотків річних.

Кредит надався на споживчі цілі.

На момент укладення вказаного
кредитного договору обидві сторони
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення було
вільним та відповідало їхній
внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами, правочин був
спрямований на отримання кредиту та у
його погашенні згідно умов даного
договору.

Також, в забезпечення виконання
позивачем зобов'язань за зазначеним
вище кредитним договором, 23 травня 2008
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір
№3778, предметом іпотеки за даним
договором є земельна ділянка та
житловий будинок з будівлями та
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Вбачається, що відповідно до чинного
законодавства України банк до моменту
надання кредиту, надав позивачу повну
інформацію про умови кредитування.

Також вбачається, що 30 квітня 2008 року
позивачем було підписано кредитну
заявку, щодо клопотання про надання
йому кредиту, в якій зазначено
інформацію про позивача, соціальний
стан, щомісячні доходи та витрати, в
розділі 4 «застереження» зазначено, що
інформацію з питань основних
економічних та правових вимог щодо
надання кредиту отримав в банку в
письмовій формі, з умовами
кредитування ознайомлений і визнає їх
прийнятними для себе, що засвідчено
особистим підписом позивача.

Щодо виконання норм чинного
законодавства України з приводу
надання оригіналу кредитного договору
та обов'язку відповідача доведення
того, що один примірник отриманий
позивачем, слід зазначити наступне.

В кредитному договорі після підписів
Сторін зазначено, що оригінальний
примірник цього Договору отримано
після його підписання 23. 05. 2008 року, про
що свідчить особистий підпис позивача.

Також, в кредитному договорі наявний
п.9.1. який свідчить, що: цей договір
сторонами прочитаний, відповідає їх
намірам та досягнутим домовленостям,
що засвідчується підписами сторін, що
діють у повній відповідності з
наданими їм повноваженнями та повним
розумінням предмета та змісту
договору.

Згідно положень ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернутим їх разом з нарахованими
відсотками.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та
згідно роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України в п.7 постанови №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 р. правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Такими
підставами є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Ст. 203 ЦК України встановлено вичерпний
перелік підстав, з яких правочин може
бити визнано недійсним.

Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цивільному кодексу іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є: договори та
інші правочини.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК
України, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Так відповідно до взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
відповідач виконав свої зобов'язання
надавши кредит позивачу, що
підтверджено заявою на видачу готівки
від 23 травня 2008 року.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до вимог статті 525
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин вбачається, що
відповідачем було дотримано всіх
вимог, які передбачені Законом України
«Про захист прав споживачів», оскільки
позивач був належним чином
ознайомлений з умовами кредитування та
отримав кредит саме на таких умовах,
які вважав прийнятними для себе, також
зазначений вище кредитний договір
відповідає нормам Цивільного кодексу
України та діючого законодавства
України.

З урахуванням наведеного вище, суд
приходить до висновку, що позивачем не
було доведено обставин на які він
посилався, як на підставу своїх вимог в
зв'язку з чим не вбачає підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 203, 215, 525, 526, 1054 ЦК
України, Постановою Пленуму ВСУ «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06. 11. 2009 року № 9, ст. ст..
10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: