РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
смт.
Старобешеве

Старобешівський районний суд
Донецької області у складі:

головуючої судді Сазонової М.Г.

при секретарі Євсєй Ю.М.,

за участю представника позивача Мороз
Н.Ф.,

прокурора Калашнікової Т.О.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
органу опіки та піклування
Старобешівської районної державної
адміністрації до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Орган опіки та піклування
Старобешівської райдержадміністрації
звернувся до суду з позовом до
Відповідача про позбавлення його
батьківських прав відносно дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 У позові зазначив, що
Відповідач є батьком малолітніх дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Мати дітей померла у
2008 році. Після смерті матері діти
залишились мешкати із Відповідачем.
який є літнім чоловіком. З 2012 року сім'я
на обліку у службі у справах дітей,
оскільки діти жебракують, представлені
самі собі, неохайні, порушють закон та
вживають алкоголь. Було встановлено, що
між Відповідачем та дітьми існують
психологічні непорозуміння, часто
відбуваються сварки, суперечки.
Відповідач провокує конфлікти з
дітьми, випиває, неодноразово сам
виганяв дітей з дому, звертався до
соціальних служб з заявами про відмову
від дітей, про їх поміщення у притулки.
Через це неодноразово у зимовий період
діти опинялись у центрах
соціально-психологічної реабілітації.
Профілактичні бесіди та вжиті заходи
не принесли результату, Відповідач
ігнорує поради та рекомендації
спеціалістів щодо налагодження
відносин з дітьми, належним вихованням
дітей не займається. Діти пропускають
навчання у школі, не виконують
завдання, порушують дисципліну, мають
низький рівень знань. Внаслідок
поведінки Відповідача у грудні 2013 року
діти в чергове втекли з дому та 27.12.2013
року були поміщені до притулку для
дітей Авдіївської міської ради. Тоді ж
Відповідач ОСОБА_2 сам подав заяву до
органів опіки та піклування про
позбавлення його батьківських прав.
Під час засідання комісії з питань
захисту прав дітей Відповідач
поводився агресивно, грубо, намагався
звинуватити органи опіки та піклування
у не вихованні своїх дітей. Позивач
вважає, що подальше перебування дітей в
сім'ї Відповідача становитиме загрозу
для їх життя, здоров'я та розвитку.
Посилаючись на ст.164 Сімейного кодексу
України, Позивач просив позбавити
Відповідача батьківських прав
стосовно цих дітей та стягнути з нього
на користь дітей аліменти в розмірі 1/3
частини доходів, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для кожної
дитини відповідного віку.

У судовому засіданні представник
Позивача наполягала на задоволенні
позову, надала пояснення, аналогічні за
змістом, викладеним у позовній заяві.

Прокурор, що бере участь у справі
позовні вимоги підтримав, з тих самих
підстав, що зазначені у позові.

Відповідач ОСОБА_3 на початку судового
розгляду проти задоволення позову
заперечував, тоді як наприкінці його
заявив про вирішення справи на розсуд
суду. Щодо предмету позовних вимог
пояснив, що діти є, на його думку,
відсталими через його похилий вік. Він
не вважає себе винуватим у тому, що його
малолітні діти днями не мешкають вдома
та не відвідують школу, бо не знає як їх
утримати. За життя їхньої матері, вони
були нормальними, а після смерті матері
він їх розбалував. Проте він вважає, що
зможе виправитись, бо діти зараз у
школі, кинули нарешті палити. Водночас,
вважає нормальним, коли діти самі
їздять автобусами до родичів у м.
Донецьк. Визнає, що до поміщення у
дитячий притулок у грудні 2012 року діти
уходили з дому і були відсутні від
декількох днів до тижня. Коли діти
потрапили до притулку, вперше він їх
відвідав через 20 днів. Визнає, що писав
заяву про позбавлення його
батьківських прав, але, мовляв, написав
згаряча і як побачив, що діти
виправились за час перебування у
притулку, вирішив відмовитись від цієї
заяви, отже просить не брати її до
уваги.

Почувши пояснення сторін, дослідивши
подані ними докази, керуючись засадами
змагальності та диспозитивності,
виходячи з найвищих інтересів дітей,
суд приходить до висновку про
необхідність часткового задоволення
позову.

Судом встановлено, що Відповідач
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним батьком
близнюків ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4). Мати дітей ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9). Діти разом з
батьком зареєстровані та мешкають в
будинку АДРЕСА_1 (а.с.15-17, 19).

Діти навчаються у Старобешівській
загальноосвітній школі І-ІІ ступенів
та характеризуються за місцем навчання
негативно, як такі, що не володіють
навчальними навичками, не вміють
писати, читати, психологічно
неврівноважені, нестримані, агресивні,
неохайні, систематично прогулюють
навчальні зайняття, схильні до
правопорушень. Батько не займається
вихованням дітей, не допомагає у
навчанні, виявляє по відношенню до них
грубість, не співпрацює зі школою на
належному рівні (а.с. 2, 3, 5-7).

Допитана в якості свідка класний
керівник ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6
пояснила суду, що після смерті матері
діти були запущені, ухилялись від
відвідування школи, збігали з дому.
Результати навчання негативні, шкільні
знання відсутні. Батько дітей ОСОБА_2
при спілкуванні виправдовується
відсутністю впливу на них, проте коли
була можливість за допомогою школи
влаштувати дітей до спортивної секції,
він перешкодив цьому. Перебуваючи у
школі діти часто жалілись на батька з
приводу пияцтва, грубості,
відвідування його різними жінками. Мав
місце випадок, коли через батька, діти
замість відвідування школи, їхали
допомагати йому торгувати на ринок.
Обстановка вдома у дітей також
незадовільна. Після перебування дітей
у притулку в період з грудня 2013 року по
березень 2014 року, були очевидні
позитивні зміни, зокрема, хлопці
повернулись до навчання, були чисті,
охайні, дотримувалися дисципліни.
Проте через тиждень перебування вдома
з батьком проблеми відновились.

При медичному обстеженні ОСОБА_4 10.07.2013
року, медико-експертною комісією
Старобешівської ЦРЛ дитині був
поставлений діагноз - Епізодичне
вживання алкоголю (а.с.8).

З поданих суду доказів слідує, що
проблеми у сімейних відносинах між
дітьми та Відповідачем мають стійкий
тривалий характер. Так, згідно до
інформаційного листа Старобешівського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді від 14.01.2014 року №4
(а.с.11), у травні 2013 року діти потрапили
до КЗ «Харцизький центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей», з приводу чого було проведено
соціальне інспектування їх родини. При
цьому батько дітей - Відповідач ОСОБА_2
від співпраці відмовився, на
роз'яснення стосовно можливості
повернути дітей до дому не відреагував.

Згідно до повідомлення адміністрації
Притулку для дітей Служби у справах
дітей Авдіївської міської ради в
адресу начальника служби у справах
дітей Старобешівської РДА від 03.01.2014 р.
(а.с.12), діти доставлені до притулку
працівниками міліції. Батьку було
повідомлено про місцезнаходження
дітей, проте до притулку він не приїхав,
долею дітей не цікавився.

Обстеженням умов проживання дітей в
домі батька за адресою: АДРЕСА_1,
встановлено, що умови для
життєдіяльності дітей відсутні, місця
для відпочинку та підготовки до школи
немає, санітарний стан приміщення
потребує покращення. Психологічний
клімат незадовільний, контакту з
дітьми батько не має (а.с.13).

Судом також досліджена письмова заява
ОСОБА_2 від 13.12.2013 р. на ім'я заступника
Старобешівської районної державної
адміністрації про позбавлення його
батьківських прав на дітей, мотивована
тим. що діти його батьком не визнають та
є некеровані (а.с.14).

Згідно висновку Старобешівської
районної державної адміністрації про
доцільність позбавлення Відповідача
батьківських прав від 18.02.2014 р. №17,
Орган опіки та піклування
Старобешівської РДА вважає, що
обставини життя дітей є підставою для
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 (а.с.___).

Згідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу
України, батько може бути позбавлений
батьківських прав. якщо він, зокрема,
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини,
жорстоко поводиться з дитиною,
вдається до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушує її до
жебракування та бродяжництва.

Пленум Верховного Суду України у п.16
постанови від 30.03.2007 р №3 до ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків,
відносить, зокрема, відсутність
піклування про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
відсутність спілкування з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надання дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей, не сприяння
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, відсутність інтересу до
внутрішнього світу дитини, ухилення
від створення умов для отримання
освіти.

Суд, дослідивши подані Позивачем
докази, що не були спростовані. а
частково визнані Відповідачем,
констатує наявність всіх
вищенаведених ознак ухилення
відповідача від участі у виховані
дітей.

Такі факти поведінки Відповідача, як
грубість та конфліктність по
відношенню до малолітніх дітей, що
примусила їх систематично збігати з
дому є свідченням жорстокого
поводження та примушування до
бродяжництва. Залучення дітей у
торгівлі на ринку під час занять у
школі, відсутність умов для навчання за
місцем мешкання свідчить про
експлуатацію дітей та не створення
Відповідачем умов для отримання дітьми
освіти. Не виявлення інтересу до долі
дітей протягом тривалого часу після їх
поміщення до дитячого притулку,
перешкоджання влаштуванню до
спортивної секції, пияцтво в
присутності дітей свідчить про
відсутність піклування про фізичний та
духовний розвиток дітей, не сприяння
засвоєнню ними норм моралі. Крім того,
подані докази приводять суд до
висновку про те, що самі діти краще
переносять проживання в умовах
дитячого закладу, аніж разом із
батьком.

Згідно до статті 165 Сімейного кодексу
України, право на звернення до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав має, зокрема, орган опіки та
піклування. Отже, орган опіки та
піклування є належним позивачем по
даній цивільній справі.

Отже суд вважає, що позовні вимоги в
частині позбавлення батьківських прав
законні, обґрунтовані та доведені.

Водночас, в теперішній час суд не
знаходить підстав для задоволення
позову в частині стягнення аліментів
на утримання дітей.

Виходячи зі змісту ст.ст. 180, 181
Сімейного кодексу України, аліменти на
утримання дитини це грошові кошти, що
мають забезпечити нагальні потреби
дитини саме у період до досягнення нею
18 річного віку. Зважаючи на те, що самі
діти на даний час не досягли повної
дієздатності, суд вважає що вони
позбавлені можливості самостійно
витрачати гроші на забезпечення всіх
своїх потреб як і, власно, адекватно
визначати зміст цих потреб. Позивачем
же суду не надано відомостей щодо того,
хто саме в теперішній час забезпечує
дітей, чи призначений опікун, або чи
перебувають діти у закладі охорони
здоров'я, навчальному або іншому
закладі та чи відкриті на їх ім'я
рахунки у Державному ощадному банку
України, що необхідно для стягнення
аліментів в порядку ст.193 СК України. В
разі визначення відповідних обставин,
Позивач, або інша зацікавлена особа
мають право ініціювати вирішення
питання участі батька в утриманні
дітей, зокрема, шляхом звернення до
суду з відповідним позовом.

Судових витрат по справі не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 3,15, 212-215, 224-233 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та
піклування Старобешівської районної
державної адміністрації до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів - задовольнити
частково.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
батьківських прав відносно дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Старобешівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя

29.05.2014