Справа №487/5136/14-ц 16.09.2014 16.09.2014 16.09.2014
Провадження №22-ц/784/1991/14
Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/784/1993/14
Доповідач в апеляційній інстанції
Іменем України
16 вересня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Базовкіної Т.М.,
суддів: Лівінського І.В., Яворської
при секретарі судового засідання -
за участю: представника заявника -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2
на ухвалу Заводського районного
суду м. Миколаєва від 28 травня 2014 року
за скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2
на дії головного державного виконавця
Заводського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження,
В С Т А Н О В И Л А:
07 квітня 2014 року представник
ОСОБА_3- ОСОБА_2 звернувся до суду зі
скаргою на дії головного державного
виконавця Заводського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ( далі - відділ ДВС ММУЮ) та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження.
У скарзі заявник посилається на
те, що за заявою представника ПАТ
„УкрСиббанк" 20 березня 2014 року
головним державним виконавцем відділу
ДВС ММУЮ відкрито виконавче
провадження про стягнення з нього на
користь ПАТ „УкрСиббанк" 350 764 грн.01 коп.
заборгованості за кредитним
договором та 1820 грн. судових витрат.
Враховуючи, що ПАТ „УкрСиббанк" не
може бути стягувачем у виконавчому
провадженні, оскільки не має права
вимоги до ОСОБА_3, в зв'язку з
відступленням цього права ПАТ „Дельта
банк" за договором купівлі-продажу від
08 грудня 2011 року, представник ПАТ
«УкрСиббанк», яка діяла на підставі
довіреності, що мала певні обмеження,
не мала права на подання до відділу ДВС
заяви про відкриття виконавчого
провадження від імені стягувача, а
тому державний виконавець повинен був
відмовити у відкритті виконавчого
провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження».
Посилаючись на те, що головний
державний виконавець всупереч
положень Закону України "Про виконавче
провадження " безпідставно відкрила
дане виконавче провадження, ОСОБА_3
просив визнати неправомірними дії
головного державного виконавця
Заводського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції та
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 20 березня
Ухвалою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 28 травня 2014 року
скаргу залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_3- ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить визнати
неправомірними дії головного
державного виконавця Заводського
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції та скасувати постанову про
відкриття виконавчого провадження від
20 березня 2014 року.
Заслухавши суддю-доповідача,
представника заявника, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
сторони виконавчого провадження
мають право оскаржувати рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця з питань виконавчого
провадження у порядку, встановленому
З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що заочним рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 28 березня 2011 року, яке
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 07 листопада
2013 року залишено без змін, з ОСОБА_3 на
користь ПАТ „УкрСиббанк" стягнуто
заборгованість за кредитним договором
у сумі 44 167.37 доларів США, що
еквівалентно 350 764 .01 грн.
Згідно з випискою з договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 08 грудня 2011 року,
укладеного між ПАТ "УкрСиббанк"
(продавцем) та ПАТ "Дельта Банк"
(покупцем), права вимоги за кредитами
переходять від продавця до покупця на
підставі акта приймання-передачі прав
вимоги за кредитами у дату закриття.
За приписами ст. 3 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, в перелік яких
включено виконавчі листи, що видаються
судами.
На примусове виконання вказаного
рішення 17 лютого 2014 року ПАТ
«УкрСиббанк» Заводським районним
судом м. Миколаєва видано виконавчий
лист (а.с. 84- 85).

Постановою головного державного
виконавця відділу ДВС ММУЮ від 20
березня 2014 року, за заявою
представника АТ «УкрСиббанк»
Валешинської Н.І., було відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання вищевказаного рішення суду
першої інстанції та встановлено строк
для добровільного виконання
боржником вищевказаного рішення суду (
а.с.185-186).

Відмовляючи у задоволенні скарги
на дії державного виконавця, суд першої
інстанції виходив з того, що відкриттям
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа від 17
лютого 2014 року права ОСОБА_3 як
боржника порушено не було.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
вимоги заявника є необґрунтованими,
тому задоволенню не підлягають, ухвала
суду першої інстанції відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги в частині
того, що ПАТ "Укрсиббанк" не є належним
стягувачем, оскільки на момент
пред'явлення виконавчого листа до
виконання ПАТ "УкрСиббанк" відступив на
користь ПАТ "Дельта Банк" право вимоги
за кредитами, в тому числі і до ОСОБА_3,
не заслуговують на увагу, так як
цивільним процесуальним
законодавством не передбачено
процедуру заміни стягувача до
відкриття виконавчого провадження.
Заміна сторони виконавчого
провадження можлива лише після його
відкриття та регулюється ст.378 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1,4, 5 ст. 9 Закону України
«Про виконавче провадження» сторони
можуть реалізовувати свої права і
обов'язки у виконавчому провадженні
самостійно або через представників.

Участь юридичних осіб у
виконавчому провадженні здійснюється
їх керівниками чи органами, посадовими
особами, які діють у межах повноважень,
наданих їм законом, або через
представників юридичної особи.

Повноваження представника повинні
бути підтверджені довіреністю, виданою
і оформленою відповідно до вимог
закону.

Як вбачається із матеріалів справи
представником інтересів на підставі
довіреності №23-21/4043 від 28 лютого 2013
року за підписом голови правління АТ
«УкрСиббанк» є Валешинська Н.І., якій
надано повноваження представляти
інтереси даної установи у всіх
місцевих судах та будь-яких органах
виконавчої служби України, підписувати
та подавати заяви про видачу
виконавчих документів за судовими
рішеннями щодо виконання зобов'язань
за договорами, перелік яких надано у
додатку №1, підписувати і подавати
заяви про відкриття виконавчого
провадження та подавати на виконання
виконавчі документи( п.1,2 довіреності).

А тому твердження апеляційної
скарги про те, що державний виконавець
відкрила виконавче провадження при
відсутності заяви стягувача, а саме ПАТ
«УкрСиббанк» є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що державний виконавець при
відкритті виконавчого провадження
належним чином не перевірила
повноваження голови правління АТ
«УкрСиббанк», представника Банку
Валешинської Н.І., в тому числі,
перебування її в трудових відносинах,
є необґрунтованими, оскільки вчинення
таких дій не входить до обсягу прав та
обов'язків державного виконавця у
відповідності зі ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження».

Виходячи з вищенаведеного та з огляду
на те, що посилання скаржника як в суді
першої інстанції, так і при перевірці
доводів апеляційної скарги
апеляційним судом щодо порушення
державним виконавцем вимог ст.ст.9,19,26
Закону України «Про виконавче
провадження», не знайшли свого
підтвердження, дії державного
виконавця є правомірними та вчинені
відповідно до цього Закону, та не
порушують права та інтереси боржника.

За такого відсутні підстави для
скасування ухвали суду, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити в
силу п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313 ЦПК
України, колегія суддів

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити, а хвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 28 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, і
з цього часу може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: