Номер провадження: 22-ц/785/5064/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі:Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 03 жовтня 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк" до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А
Н О В И Л А:

У серпні 2012 року представник ПАТ
„Дельта Банк" звернувся до
Приморського районного суду м. Одеси з
позовом, який в подальшому уточнив (а.
с.166-168) до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Мотивуючи тим, що
03 жовтня 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 748-0131002/ФКВІП - 08, згідно з умовами
якого Банк надав Позичальнику кредитні
кошти у розмірі 59 090.00 доларів США з
розрахунку 12,5% річних за весь час
фактичного користування кредитом на
строк з 03 жовтня 2008 року по 03 жовтня 2033
року. Мета кредитування - придбання
нерухомості.

Крім того, зобов'язання за даним
кредитним договором було забезпечено
порукою ОСОБА_4, на підставі договору
поруки № 748-0131002/zфпор-08/01 від 03.10.2008 року,
ОСОБА_5, на підставі договору поруки №
748-0131002/zфпор-08/03 від 03.10.2008 року та
ОСОБА_6, на підставі договору поруки №
748-0131002/zфпор-08/03 від 03.10.2008 року.

Позичальник умови кредитного договору
належним чином не виконує, про що
неодноразово повідомлявся в тому числі
й шляхом направлення письмової вимоги
про виконання зобов"язань згідно умов
кредитного договору. Однак
зобов"язання не виконуються, у зв"язку з
чим, станом на 08.08.2012 року за
відповідачем утворилася
заборгованість у розмірі 414 461, 01 грн., з
яких заборгованість по тілу кредиту - 399
150, 68 грн., відсоткам - 9 303,29 грн., по
комісії за ведення кредиту - 6007,04 грн.

На підставі викладеного, враховуючи
уточнення позовних вимог, просив
стягнути у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ПАТ „Дельта Банк"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 302267,28 грн та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3219 грн.

Ухвалою Приморського районного суду
м.Одеси від 14.11.2012 року провадження по
даній справі, за заявою позивача, -
закрито. Стягнуто у рівних частках з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ПАТ „Дельта Банк" судовий збір
в сумі 3219 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 14.05.2013 року ухвалу
Приморського районного суду м.Одеси
від 14.11.2012 року скасовано, справу
направлено до Приморського районного
суду м.Одеси для продовження розгляду
іншим суддею.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2013
року позов ПАТ „Дельта Банк" -
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ПАТ «Дельта Банк» (р/р № 373980009,
МФО 380236, ідентифікаційний код за ) заборгованість по кредитному
договору на загальну суму 302267,28 грн.
Вирішено питання стосовно судового
збору.

Ухвалою Приморського районного суду
м.Одеси від 26.03.2014 року у задоволенні
заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду, ОСОБА_3 звернувся до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
заочне рішення Приморського районного
суду м.Одеси від 03 жовтня 2013 року та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог позивачу відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні заочного
рішення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам у
повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено,
що:

- 03 жовтня 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» (далі -
ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
748-0131002/ФКВІП-08, згідно якого Банк надав
відповідачу грошові кошти у сумі 59090
доларів США терміном до 03 жовтня 2033
року з процентною ставкою за
користування кредитними коштами в
розмірі 12,5 % річних (а. с. 7-15);

- зобов'язання ОСОБА_3. за кредитним
договором № 748-0131002/ФКВІП-08 від 03.10.2008
року були забезпечені шляхом укладення
договорів поруки з: ОСОБА_4 за №
748-0131002/zфпор-08/01 від 03.10.2008 року (а. с. 16);
ОСОБА_5 за № 748-0131002/zфпор-08/03 від 03.10.2008
року (а. с. 17), ОСОБА_6 за №
748-0131002/zфпор-08/03 від 03.10.2008 року (а. с. 18);

- 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ
«Дельта Банк» та Національним банком
України було укладено Договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь АТ «Дельта Банк», відповідно до
п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на
умовах, визначених договором,
Укрпромбанк передає (відступає) Дельта
Банку права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами, що
забезпечують виконання кредитних
зобов'язань перед Національним банком,
внаслідок чого Дельта Банк замінює
Укрпромбанк як кредитора (стає новим
кредитором) у зазначених зобов'язаннях,
а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі
Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги
до боржників, Дельта Банку переходить
(відступається) право вимагати (замість
Укрпромбанку) від боржників повного,
належного та реального виконання
обов'язків за кредитними та
забезпечувальними договорами.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
позичальник ОСОБА_3 порушив умови
вказаного договору, внаслідок чого,
відповідно до уточнених позовних
вимог, утворилась заборгованість перед
позивачем в розмірі 302267,28 грн. Дана
заборгованість підлягає стягненню з
боржника та поручителів у солідарному
порядку.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності підстав для стягнення
заборгованості з боржника та
поручителів, але вважає, що суд,
набувши правильного висновку
помилково зазначив суть процесуальної
дії.

Пред`являючи позов, банк посилався на
те, що у результаті порушення умов
кредитного договору утворилася
заборгованість по тілу кредиту в сумі
302267,28 грн., яку боржник та поручителі у
добровільному порядку не сплачують.
Заборгованість по процентах за
користування кредитними коштами та по
комісії за управління кредитом -
відсутня.

Зі змісту кредитного договору №
748-0131002/ФКВІП-08 від 03 жовтня 2008 року між
ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3
вбачається, що повернення кредиту
здійснюється щомісячно частинами в
розмірі не менше 196 доларів США по 20
число включно кожного місяця,
починаючи з наступного місяця після
отримання кредиту. Проценти
нараховуються у валюті кредиту
щомісячно на фактичну заборгованість
по Кредиту з дня його надання до дня
його повернення і сплачуються по 20
число включно кожного місяця,
починаючи з наступного місяця за
місяцем нарахування процентів та
одночасно з остаточним поверненням
Кредиту шляхом внесення готівкових
коштів у касу Банку або шляхом
безготівкового перерахування з
поточного рахунку позичальника
відкритого у банку (філії). Сплата
комісії за управління кредитом
здійснюється позичальником у
національній валюті (у гривневому
еквіваленті за офіційним курсом НБУ) по
20 число включно кожного наступного
місяця, що слідує за місяцем її
нарахування.

Відповідно до графіку погашення
заборгованості, що є невід`ємною
частиною кредитного договору
позичальник мав сплачувати щомісяця у
валюті кредиту - 196,97 доларів США по тілу
кредиту, та приблизно 600 доларів США по
процентах за користування кредитом, а
також 287 грн. 75 коп. комісії за
управління кредитом. - тобто взагалі
796,97 доларів США та 287,75 грн.

На час прийняття позивачем
заборгованості від ТОВ «Укрпромбанк»
станом на 01.07.2010 року заборгованість
ОСОБА_3 становила 55347,57 доларів США по
тілу кредиту 1157,76 доларів США по
відсотках за користування кредитними
коштами та 935 грн. 66 коп. комісії за
управління кредитом.

Тобто з 03.10.2008 року до 30.06.2010 року
включно позичальником сплачено по тілу
кредиту 3742,43 долара США, що складає
сплату за 19 місяців, що відповідає часу
користування кредитом станом на 20.06.2010
року (строк настання сплати за травень
2010 року). Отже за тілом кредиту на час
прийняття позивачем заборгованості
від ТОВ «Укрпромбанк» станом на 01.07.2010
року заборгованості у позичальника не
було.

Разом з тим відповідно до досудової
вимоги направленої відповідачам
станом на 02.08.2012 року за позичальником
рахувалася заборгованість в сумі 3968, 72
доларів США та 5534,73 грн.

Відповідно до заборгованості по тілу
кредиту, яка зазначена у розрахунку
заборгованості позивача станом на
01.08.2012 року значиться 49937,53 доларів США.
Тобто останнім періодом розрахунку
перед цією датою є 20.07.2012 року, коли
позичальник мав повернути частину
кредиту, визначену згідно графіку за
червень 2012 року. Відтак, станом на час
оформлення Банком досудової вимоги до
відповідачів у позичальника ніякої
заборгованості по тілу кредиту не було.

Що стосується сплати відсотків то на
час оформлення досудової вимоги
позичальнику нараховані до сплати
відсотки за користування кредитними
коштами в сумі 13231,50 доларів США, а
фактично сплачено 12186,96 доларів США,
недоплата складала 1044,54 доларів США,
які позичальником сплачені протягом
наступних платежів до 01.01.2012 року.
Тобто на час направлення досудової
вимоги у позичальника існувала
заборгованість по процентах в сумі 1044,54
доларів США, що менше ніж на час
прийняття позивачем заборгованості
від ТОВ «Укрпромбанк» станом на 01.07.2010
року - 1157 доларів США. Також, як
вбачається із розрахунку, що існувала
заборгованість по комісії у зв`язку із
її нерегулярною оплатою в сумі 5534,73
грн., яка була погашена позичальником
вже після направлення Банком досудової
вимоги, звернення до суду з даним
позовом та відкриття судом провадження
у справі.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» в
редакції, що діяла на час укладення
кредитного договору від 03 жовтня 2008
року, якщо кредитодавець згідно з
договором про надання споживчого
кредиту одержує внаслідок порушення
споживачем умов договору право на
вимогу повернення споживчого кредиту,
строк виплати якого ще не настав, або
на вилучення продукції чи
застосування іншої санкції, він може
використати таке право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту
та/або відсотків щонайменше на один
календарний місяць; або

2) перевищення сумою заборгованості
суми кредиту більш як на десять
відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї
виплати, яка перевищує п'ять відсотків
суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов
договору про надання споживчого
кредиту вимагає здійснення внесків,
строк сплати яких не настав, або
повернення споживчого кредиту, такі
внески або повернення споживчого
кредиту можуть бути здійснені
споживачем протягом тридцяти
календарних днів з дати одержання
повідомлення про таку вимогу від
кредитодавця. Якщо протягом цього
періоду споживач усуне порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту, вимога кредитодавця втрачає
чинність.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору
№ 748-0131002/ФКВІП-08 від 03 жовтняи 2008 року
Банк має право вимагати дострокового
повернення Кредиту, сплати процентів,
комісій та штрафних санкцій, що
передбачені цим Договором, а також
відшкодування збитків, завданих Банку
внаслідок невиконання або неналежного
виконання Позичальником та/або його
поручителями (заставодавцями,
гарантами, поручителями, майновими
поручителями) умов даного Договору
та/або договорів, укладених у
забезпечення виконання зобов'язань за
цим Договором, а Позичальник
зобов'язаний протягом 30 календарних
днів з дня отримання відповідної
вимоги Банку ( а у випадку,
передбаченому п. 4.2.5. - не пізніше
наступного дня робочого дня) повернути
суму заборгованості по Кредиту, що
залишилась, сплатити проценти, комісії
та штрафні санкції, інші платежі за цим
Договором, а також відшкодувати
збитки, завдані Банку у разі настання
будь-якого із випадків передбачених п.
п. «а-ж» п. 6.2. Кредитного договору, які
сторонами визначені, як істотні,
зокрема порушення Позичальником
строків платежів, що встановлені цим
Договором.

Отже заборгованість, про дострокове
стягнення якої може заявити
позикодавець (частина зобов`язань, що
залишилася) включає до себе: 1)
прострочену заборгованість по тілу
кредиту при наявності умов про її
повернення рівними частинами протягом
певного періоду, сплати процентів за
фактичне користування кредитними
коштами, комісії тощо; 2) внески, строк
сплати по яким не настав (майбутні
платежі по кредиту).

Тобто дострокове повернення
заборгованості по кредитному
договору, полягає у праві кредитора
звернутися з відповідною вимогою до
боржника до спливу строку виконання
зобов`язань за кредитним договором.

Положення кредитного договору щодо
необхідності отримання позичальником
відповідної досудової вимоги від
Банку, після чого у позичальника
виникає обов`язок протягом 30 днів
повернути суму заборгованості по
Кредиту, що залишилась, сплатити
проценти, комісії та штрафні санкції,
інші платежі за цим Договором,
відповідають ч. 10 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» в
редакції, що діяла на час укладення
споживчого договору у 2007 році. Тобто і
умови кредитного договору і норми
Закону України «Про захист прав
споживачів» передбачають, що якщо
кредитодавець на основі умов договору
про надання споживчого кредиту вимагає
дострокового виконання зобов`язань за
споживчим кредитом, то споживач має
його повернути протягом тридцяти
календарних днів з дня одержання
повідомлення про таку вимогу від
кредитодавця.

Тобто, виходячи з умов договору у
позивача виникло право досудової
вимоги до відповідачів про дострокове
повернення кредиту.

Як вбачається із заперечень на
позов (а. с. 74) 06.08. 2013 року на ім.`я
позичальника ОСОБА_3, поручителів
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 надійшли
досудові вимоги відповідні за
відповідними вихідними номерами з
Банку 02.08.2012 року про дострокове
повернення кредиту.

До суду позов надіслано поштою
27.08.2012 року - тобто до перебігу 30 денного
строку після отримання досудової
вимоги позичальником. Разом з тим
після отримання досудової вимоги 06.08.2012
року, позичальник протягом 30 днів
досудову вимогу щодо повернення
кредиту не виконав.

Після звернення до суду із
позовом про дострокове повернення
кредиту, починаючи з вересня 2012 року
проценти за користування кредитом та
комісія за управління кредитом ОСОБА_3
не нараховувалися.

Відповідно до п. 3 договорів поруки
кожний із поручителів зобов'язався
перед кредитором відповідати
солідарно з боржником за несвоєчасне
виконання зобов'язань, які виникають з
умов кредитного договору, включаючи
повернення основної суми боргу, сплату
процентів, комісій, сплату пені,
штрафних санкцій відшкодування
збитків.

Зміст договору як угоди (правочину)
складає сукупність визначених на
розсуд сторін та погоджених ними умов,
в яких закріплюються їх права і
обов'язки, що складають зміст
договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч.
1 ст. 3 ЦК України зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
відповідає перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554
ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим
заходом майнового характеру,
спрямованим на забезпечення виконання
основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що
встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення
договору поруки зі зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови, що
така зміна призведе до збільшення
обсягу відповідальності поручителя, а
не із зміною будь-яких умов основного
договору.

Зміна договору - це трансформація
будь-якої або декількох умов, які
складають зміст договору.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згода поручителя може бути висловлена
у будь якій формі, зокрема письмового
повідомлення, додаткової угоди тощо.

Погодження поручителя зі змінами до
кредитного договору, які визначають
конкретні умови, порядок та обсяг
збільшення відповідальності
висловлене шляхом підписання
додаткової угоди до договору поруки, не
потребує додаткової згоди поручителя
на збільшення відповідальності.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
05 лютого 2014 року № 6-152цс13, який
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Разом з тим з матеріалів справи
вбачається, що кожний із поручителів
відповідно до укладеного з кожним з них
окремого договору поруки, надав згоду
відповідати за виконання
позичальником зобов`язань за кредитним
договором.

Відповідно до ст. 541 ЦК України
визначено, що солідарний обов'язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

При цьому суд, дійшовши висновку про
солідарне стягнення з поручителів
заборгованості за кредитним договором,
залишив поза увагою те, що зміст
вказаної норми передбачає можливість
встановлення поруки щодо виконання
одного й того ж зобов'язання одночасно
з боку декількох осіб. Однак така
порука виникає лише на підставі її
спільного надання у формі укладення
одного договору декількома
поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та
лише у випадку укладення одного
договору декількома поручителями
(спільна порука) поручителі
відповідають перед кредитором
солідарно з боржником та солідарно між
собою.

Враховуючи, що на забезпечення одного і
того ж зобов'язання укладено декілька
договорів поруки, а тому ч. 3 ст. 554 ЦК
України не застосовується, оскільки
поручителі не несуть у такому разі
солідарної відповідальності між собою,
а тому не можна вважати поруку їхньою
спільною відповідальністю. За таких
обставин кредитор має право пред'явити
вимогу до кожного з поручителів на
підставі відповідного договору.

В порушення вказаних вимог, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність спільної поруки та
солідарної відповідальності
поручителів.

Тому рішення суду в цій частині
підлягає зміні.

У зв`язку з чим з боржника та з кожного
із поручителів окремо від інших
поручителів підлягає стягненню в
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позичальником сплачені всі платежі
згідно із графіком і у Банку не було
підстав для пред`явлення вимоги про
дострокове повернення кредиту та
пред`явлення позову, є неспроможними,
оскільки не відповідають матеріалам
справи, встановленими районним судом
та перевірених судом апеляційної
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що
умови кредитного договору не
відповідають вимогам ч. 10 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
щодо строку на добровільне усунення
порушень договору, яка передбачає 60
днів для споживчих договорів
забезпечених іпотекою, в той час як в
кредитному договорі передбачено лише 30
днів, є неспроможними, оскільки дана
норма Закону «Про захист прав
споживачів» із встановленням 60-ти
денного строку з часу отримання
досудової вимоги споживачем по
споживчим договорам забезпечених
іпотекою встановлена Законом України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами
фінансових послуг» № 3795-VI від 22.09.2011
року, п.2 розділу II прикінцевих
положень якого передбачено, що дія
цього Закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності. Тому для даного
кредитного договору укладеного 03
жовтня 2008 року діє редакція закону
станом на час його укладення, яка
передбачала саме 30-ти денний строк для
усунення споживачем порушень договору.
Як встановлено районним судом і
перевірено апеляційним судом, у
вказаний строк після отримання
досудової вимоги позичальник не усунув
порушень кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позичальнику не надано копії Договору
про передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь АТ «Дельта Банк» Банк (уступку
вимоги) є неспроможними, оскільки у
кредитному договорі відсутні умови,
які б передбачали надання згоди
боржником на заміну кредитора у
зобов`язанні, внаслідок чого
відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора відбулася без згод
боржника. Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_3 з 01.07.2010 року
до жовтня 2012 року включно оплачував
платежі по кредитному договору
безпосередньо новому кредиту - ПАТ
«Дельта Банк». Тому сам по собі факт не
отримання боржником копії договору про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь АТ «Дельта Банк» Банк (уступку
вимоги) не спростовує висновків суду і
не є підставою для скасування рішення
суду.

Доводи апеляційної скарги про те,
що після скасування ухвали суду про
закриття провадження у справі, при
новому розгляді відповідачів належним
чином не сповіщали про слухання
справи, не можуть бути прийнятими до
уваги, оскільки самі по собі не є
достатніми підставами для скасування
правильного по суті рішення суду з
формальних підстав. До того ж такі
доводи спростовуються матеріалами
справи, відповідно до яких вбачається,
що районний суд повідомляв
відповідачів про слухання справи при
новому розгляді (а. с.162-165)

Доводи апеляційної скарги про те, що
вони не отримували копію позовної
заяви зі зміненими вимогами не
заслуговують на увагу, оскільки
позивачем позовні вимоги змінені в бік
їх зменшення і тому саме по собі не
вручення копії заяви про зменшення
вимог є достатньою підставою для
скасування рішення суду.

Судова колегія доходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції зміні з
викладенням резолютивної частини
рішення в іншій редакції із
зазначенням про стягнення кредитної
заборгованості в солідарному порядку з
боржника та кожного із поручителів
окремо від інших поручителів. В
частині стягнення судових витрат суд
обґрунтовано виходив з того, що судові
витрати у вигляді судового збору
підлягають стягненню з відповідачів у
рівних частках і тому рішення в цій
частині підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2013
року змінити.

Викласти резолютивну частину
рішення наступним чином:

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (юридична
адреса 01133; м. Київ, вул. Щорса 36-б , розрахунковий рахунок 373980009,
кореспондентський рахунок 1 в ГУ
НБУ у м. Києві та Київської області)
заборгованість за кредитним договором
№ 748-0131002/ФКВІП-08 від 03 жовтня 2008 року в
розмірі 302267 грн. 28 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (юридична
адреса 01133; м. Київ, вул. Щорса 36-б , розрахунковий рахунок 373980009,
кореспондентський рахунок 1 в ГУ
НБУ у м. Києві та Київської області)
заборгованість за кредитним договором
№ 748-0131002/ФКВІП-08 від 03 жовтня 2008 року в
розмірі 302267 грн. 28 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (юридична
адреса 01133; м. Київ, вул. Щорса 36-б , розрахунковий рахунок 373980009,
кореспондентський рахунок 1 в ГУ
НБУ у м. Києві та Київської області )
заборгованість за кредитним договором
№ 748-0131002/ФКВІП-08 від 03 жовтня 2008 року в
розмірі 302267 грн. 28 коп.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили
з моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили рішенням суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова