АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1459/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 57 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
28 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченко В. А.
суддівПодорога В. М. , Бородійчук В. Г.
при секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 23 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа - реєстраційна
служба Черкаського міського
управління юстиції про витребування
майна та зняття з державної реєстрації,
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_7, третя особа -
реєстраційна служба Черкаського
міського управління юстиції про
витребування майна та зняття з
державної реєстрації.
В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що він, як учасник бойових
дій, в 1989 році отримав двокімнатну
квартиру на підставі ордера №089254 серія
А, за адресою: АДРЕСА_1 на склад сім*ї дві
особи, він і дружина ОСОБА_8
В 2004 році ОСОБА_8 звернулась до
Соснівського районного суду м. Черкаси
з позовом до нього про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням у АДРЕСА_1.
На підставі рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 26.03.2004
року та ухвали Апеляційного суду
Черкаської області він був визнаний
втратившим право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. За
період оскарження рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 26.03.2004 року та ухвали Апеляційного
суду Черкаської області від 01.11.2005 року
гр. ОСОБА_8 приватизувала квартиру
АДРЕСА_1 та продала квартиру
відповідачці ОСОБА_7 за договором
купівлі-продажу від 16 серпня 2006 року.
28 лютого 2012 року Соснівський районний
суд м. Черкаси прийняв рішення про те,
що приватизація квартири АДРЕСА_1
проведена з порушенням вимог закону, а
тому рішення виконавчого комітету
Соснівської районної ради м. Черкаси
від 19 липня 2006 року за № 470 в частині
приватизації громадянкою ОСОБА_8
квартири АДРЕСА_1 визнав недійсним.
Враховуючи скасування рішення
виконавчого комітету Соснівської
районної ради м. Черкаси від 19 липня 2006
року за № 470 в частині приватизації
громадянкою ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1,
його наслідком не стало набуття право
власності на предмет рішення, а тому
позивач вважає, що зазначене майно, а
саме АДРЕСА_1 має бути витребувана із
чужого незаконного володіння у
добросовісного набувача гр. ОСОБА_7
З врахуванням викладеного позивач
просив суд витребувати з чужого
незаконного володіння у
добросовісного набувача гр.ОСОБА_7
квартиру АДРЕСА_1 площею 49,2 кв.м. та
скасувати у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно, а саме: запис про
реєстрацію права власності на АДРЕСА_1
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 23 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа - Реєстраційна служба
Черкаського міського управління
юстиції про витребування із володіння
власника ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 та
зняття її з державної реєстрації
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спірні правовідносини між
сторонами, суд першої інстанції повно
і всебічно дослідив та оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу правовідносин і закон, який їх
регулює, та ухвалив правильне по суті
рішення з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач не був власником майна, а саме
спірної квартири, і його вимоги не
підлягають до задоволення в порядку
ст.388 ЦК України, а також, що чинність
договору купівлі - продажу даної
квартири підтверджено судовими
рішеннями.

Такі висновки суду є правильними,
основані на доказах, поданих сторонами,
які належним чином оцінені, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права.

Так, за матеріалами справи
встановлено, що позивач 14 грудня 1989
року отримав двокімнатну квартиру на
підставі ордера №089254 серія А, за
адресою: АДРЕСА_1 на склад сім*ї дві
особи, він і дружина ОСОБА_8( а. с. 9 ).

Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 26.03.2004 року, яке ухвалою
Апеляційного суду Черкаської області
від 01.11.2005 року було залишено без змін,
позивач ОСОБА_6 був визнаний особою яка
втратила право користування жилим
приміщенням у АДРЕСА_1.

Відповідно договору купівлі-продажу
від 16 серпня 2006 року квартира АДРЕСА_1
гр.ОСОБА_8 була приватизована та
продана відповідачці ОСОБА_7 ( а. с. 7).

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
квартира АДРЕСА_1 зареестрована за
відповідачкою ОСОБА_7 ( а. с. 8).

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 28.02.2012 року встановлено,
що приватизація квартири АДРЕСА_1
проведена з порушенням вимог закону і
рішення виконавчого комітету
Соснівської районної ради м. Черкаси
від 19 липня 2006 року за № 470 в частині
приватизації громадянкою ОСОБА_8
квартири АДРЕСА_1 визнано недійсним ( а.
с. 10 - 12).

Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 19 вересня 2012 року ОСОБА_6
відмовлено в позові до ОСОБА_7) та
ОСОБА_8 про визнання недійсним договору
купівлі- продажу квартири та визнання
недійсною державної реєстрації права
власності на квартиру ( а. с. 33 - 35).

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області від 07 листопада 2012
року апеляційна скарга ОСОБА_6
відхилена, а рішення Соснівського
районного суду м.Черкаси від 19 вересня
2012 року залишено без змін ( а. с. 36 -38).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 лютого 2013 року
касаційна скарга ОСОБА_6 відхилена, а
рішення Соснівського районного суду
м.Черкаси від 19 вересня 2012 року та
ухвала колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області від 07 листопада 2012
року залишені без змін ( а. с. 39 - 40).

Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 25 січня 2013 року ОСОБА_6
відмовлено в позові до відповідачки
ОСОБА_7 про вселення та усунення
перешкод в користуванні майном. ( а. с. 41
- 43).

При цьому, суд першої інстанції
обгрунтовано зазначив, що відповідно
до ч.1 ст.216 ЦК недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» в п. 10
вказано, що реституція як спосіб
захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК
України) застосовується лише в разі
наявності між сторонами укладеного
договору, який є нікчемним чи який
визнано недійсним. У зв'язку з цим
вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

В листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012
року «Про практику застосування судами
при розгляді справ окремих норм
законодавства про власність та
спадкування» вказано, що «Відповідно
до статті 330 ЦК України майно відчужене
особою, яка не мала на це права,
добросовісний набувач набуває право
власності на нього, якщо відповідно до
статті 388 цього Кодексу майно не може
бути витребуване в нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК
України передбачено, що у разі
придбання майна за відплатним
договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Отже, захист права особи, яка вважає
себе власником майна, можливий шляхом
задоволення в індикаційного позову,
якщо для цього існують підстави,
передбачені статтею 388 ЦК України».

Аналогічна позиція викладена і в п.26
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" про те,
що відповідно до положень частини
першої статті 388 ЦК власник має право
витребувати своє майно із чужого
незаконного володіння незалежно від
заперечення відповідача про те, що він
є добросовісним набувачем, якщо доведе
факт вибуття майна з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі. При цьому суди
повинні мати на увазі, що власник має
право витребувати майно у
добросовісного набувача лише у
випадках, вичерпний перелік яких
наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Як встановлено матеріалами справи,
позивач ОСОБА_6 не був власником
квартири АДРЕСА_1 і позиція позивача, що
він є власником спірного житла з
підстав отримання ним двокімнатної
квартири на підставі ордера №089254 серія
А, який не є правоустановчим
документом, що підтвержував би право
власнсоті позивача на спірну квартиру.
Позивач був знятий з реєстрації в
АДРЕСА_1, крім того рішенням
Соснівського районного суду м.Чекраси
від 19.09.2012 року позивачу було
відмовлено в позові до відповідача
ОСОБА_7 про визннаня недійсним договору
купівлі продажу спірної квартири та
визнанння недійсною державної
реєстрації права власнсоті на квартиру
і дане рішення набрало чинності.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
зазнгачив, що судовими рішеннями, які
набрали законної сили підтверджено
право власності ОСОБА_7 на квартиру
АДРЕСА_1.

Цими ж судовими рішеннями підтверджено
чинність договору купівлі-продажу
даної квартири, а тому твердження
позивача про те, що договір є нікчемним
не заслуговують на увагу, суперечать
вимогам цивільного законодавства та
судовим рішенням.

Крім того, відмовляючи в задоволенні
позову по суті позовних вимог, суд
першої інстанції також вірно зазначив,
що позивач ОСОБА_6 пропустив строк
звернення з даним позовом до суду
передбачений нормами ЦПК України,
оскільки йому було достовірно відомо
про порушення прав з 2007 року, і судом
встановлено, що договір купівлі
продажу квартири відбувся 16.08.2006 року,
тобто більш ніж сім років назад, а з
даним позовом до суду позивач
звернувся лише 12.12.2013 року.

З врахуванням доводів сторін, наданих
сторонами доказів, положень норм
матеріального права, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
впливають на законність ухваленого
рішення, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає до відхилення, а
рішення суду першої інстанції до
залишення без змін, відповідно до вимог
ст.308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст.304, ст.307, ст.308, ст.314, ст.315, ст.317,
ст.319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 23 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя
особа - реєстраційна служба
Черкаського міського управління
юстиції про витребування майна та
зняття з державної реєстрації -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :