ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
Справа №2-з-756/298/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року суддя Оболонського
районного суду м. Києва О.В. Диба
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договору
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про визнання договору
недійсним.

Одночасно з поданням позовної заяви,
позивачем було подано заяву про
забезпечення позову, в якій зазначив,
що відповідно до договорів
купівлі-продажу №826 від 04.10.2013 року та
№843 від 10.10.2013 року позивач є власником
будинку АДРЕСА_1.

15.10.2013 року позивачем була подана заява
до Київської міської ради про
передання йому безкоштовно у приватну
власність земельної ділянки площею 0,10
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, що знаходиться за
вказаною вище адресою.

13.11.2013 року позивач отримав відповідь з
Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради, з якої вбачається, що відповідно
до рішення Київської міської ради
№701/4139 від 29.04.2010 року зазначену
позивачем земельну ділянку було
передано у власність відповідачу
ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_2.

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м.Києва про
скасування зазначеного рішення та
визнання його протиправним, після чого
позивачу стало відомо, що на спірну
земельну ділянку постановою слідчого
відділу прокуратури м.Києва було
накладно арешт та про те, що
відповідачем ОСОБА_2 було відчужено
спірну земельну ділянку відповідачам
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2
вже відчужила спірну земельну ділянку
в обхід існуючого на неї арешту, існує
ймовірність про подальше відчуження
зазначеної земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2, що у випадку
задоволення позовних вимог призведе до
неможливості виконання рішення суду,
оскільки є всі підстави вважати, що до
моменту ухвалення рішення у зазначеній
вище справі, відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 можуть відчужити майно.

На підставі викладеного, позивач
просить суд накласти арешт на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2, кадастровий номер
:85:074:0014, та заборони будь-яким
особам та установам вчиняти будь-які
дії із спірною земельною ділянкою
(вчиняти угоди, оформляти права
власності, а також вчиняти будь-які
інші дії, що призведуть до відчуження
вказаної земельної ділянки).

Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення
позову за заявою осіб, які беруть
участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
встановлено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року №9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
суд (суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що заява позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_2, кадастровий номер :85:074:0014
задоволенню не підлягає у зв'язку із
тим, що обставини, на які посилається
позивач як підстави для забезпечення
позову жодним чином не підтверджені,
крім того, позивачем не надано жодного
доказу того, який би свідчив про дійсні
наміри відповідачів в подальшому
відчужити зазначене вище майно з метою
уникнення виконання можливого рішення
суду.

З огляду на положення п.1 ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, дослідивши матеріали позовної
заяви, суд вважає, що заява про вжиття
заходів про забезпечення позову не
обґрунтована.

Таким чином, суд не вбачає підстав для
вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
недійсним;

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції шляхом подання в 5-денний
строк з дня отримання ухвали
апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

О.В.Диба