Провадження №: 2/752/541/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі
головуючого судді Пасинок В.С., при
секретарі Тасенко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ЄвроБас»,
треті особи: страхова компанія
«Добробут», ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

03 грудня 2012 року позивач звернулась до
суду з вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що
працівник відповідача ТОВ «ЄвроБас»
водій ОСОБА_3 згідно постанови
Деснянського районного суду м. Києва
від 20 березня 2012 року є винним у скоєнні
ДТП, яка мала місце 02 березня 2012 року за
участю автомобіля «Богдан» державний
номерний знак НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_3 та її автомобіля «Infiniti»
державний номерний знак НОМЕР_2.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної
пригоди розмір завданої їй
матеріальної шкоди становить 35 505,60 грн.

Проте, СК «Добробут», якою був
забезпечений транспортний засіб
«Богдан» державний номерний знак
НОМЕР_1 згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/1356903 від 09
листопада 2011 року, та гр. ОСОБА_2, який є
власником забезпеченого транспортного
засобу, відшкодували їй лише 14 440,64 грн.,
тому просила суд в силу ст. ст. 1172, 1187, 1188,
1194 ЦК України стягнути з ТОВ «ЄвроБас»
21 064,66 грн. матеріальних збитків, 950,00
грн. - суму вартості проведених
експертних досліджень, а також судовий
збір в розмірі 220,16 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги та
обґрунтування позову підтримав та
просив суд задовольнити останній в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
ОСОБА_1 вимог, просив суд відмовити у їх
задоволенні за недоведеністю.

Третя особа - СК «Добробут», будучи в
установленому законом порядку
повідомленою про час та місце розгляду
справи, в судове засідання явку свого
представника не забезпечила, про
причини неявки суд не повідомила, заяв
про розгляд останньої за його
відсутності не надавала.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, надав заяву про розгляд
останньої за його відсутності. В заяві
зазначив також про те, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить суд
відмовити у їх задоволенні (а.с. 147).

Заслухавши думку сторін, які не
заперечували проти розгляду справи за
відсутності третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

За загальними правилами, визначеними
ЦК України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала
(ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК
України).

Так, в ході розгляду справи судом
встановлено та не заперечувалось
сторонами у справі, що в силу ч. 1 ст. 61
ЦПК України не підлягає доказуванню, що
власником автомобіля «Богдан»
державний номерний знак НОМЕР_1 є третя
особа у справі - ОСОБА_2

Також судом встановлено та не
заперечувалось сторонами у справі, що в
силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню, що вказаний вище
транспортний засіб на момент
дорожньо-транспортної пригоди
перебував у користуванні ТОВ
«ЄвроБас», яким керував працівник
останнього - водій ОСОБА_3 (а.с. 67-69).

Судом встановлено, що 02 березня 2012 року
на Харківському шосе у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Богдан» державний
номерний знак НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_3 та автомобіля «Infiniti» державний
номерний знак НОМЕР_2, належного
позивачу (а.с. 33-34).

Згідно постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 20 березня 2012
року водій автомобіля «Богдан»
державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3
визнаний винним у порушенні п.п. 10.1, 10.3,
2.3 (б) ПДР України, що призвело до
пошкодження обох транспортних засобів
й заподіянню матеріальних збитків та,
як наслідок, до вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6).

Як встановлено в ході розгляду справи,
вказана постанова суду не є скасованою
та набрала законної сили в
установленому законом порядку.

Доказів зворотного в розпорядження
суду не надано.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та враховуючи, що
вищевказана постанова суду на даний
час не скасована і набрала чинності,
суд дійшов до висновку про те, що
позивач звільнена від доказування
обставин події, що стала приводом для
звернення до суду з цим позовом.

Крім того, в ході розгляду справи судом
також встановлено та не заперечувалось
сторонами, що автомобіль «Богдан»
державний номерний знак НОМЕР_1 є
забезпеченим автомобілем СК
«Добробут» відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/1356903 від 09 листопада 2011
року строком дії з 10 листопада 2011 року
до 09 листопада 2012 року (а.с. 54).

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулюються
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Законом України «Про
страхування» та іншими законами
України і нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них.

В преамбулі вказаного закону
зазначається про те, що він регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Так, ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV
передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 21 Закону України від 1 липня
2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що обов'язковий
ліміт відповідальності страховика - це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату
страхового, відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

Статтею 6 вказаного закону закріплено,
що страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Пункт 3 ст. 988 ЦК України покладає на
страховика обов'язок у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» відповідно до
ст. 21 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону №
1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст. 1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до п. 34.2. ст. 34 зазначеного
закону протягом 10 робочих днів з дня
отримання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта)на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV для
отримання страхового відшкодування
особа, яка має право на відшкодування,
подає страховику відповідну заяву.

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик, керуючись нормами
цього Закону, приймає вмотивоване
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
або про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

В ході розгляду справи судом
встановлено та не заперечувалось
сторонами, зокрема, стороною позивача,
що остання звернулась до страхової
компанії з відповідною заявою та 11
вересня 2012 року отримала страхове
відшкодування в розмірі 13 925,56 грн. (а.с.
37).

Також, в судовому засіданні
встановлено, що позивач отримала від
третьої особи - ОСОБА_2 суму франшизи у
розмірі 510,00 грн.

Однак, як вбачається з полісу № АВ/1356903
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів лімітом відповідальності за
шкоду, заподіяну майну, встановлений у
розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 54).

Згідно п. 36.7. ст. 36 закону рішення
страховика (МТСБУ) про здійснення або
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати)
може бути оскаржено страхувальником чи
особою, яка має право на відшкодування,
у судовому порядку.

Проте, в ході розгляду справи в
розпорядження суду доказів в розрізі
положень ст. ст. 57-60 ЦПК України щодо
оскарження рішення СК «Добробут»
стороною позивача надано не було.

Разом з тим, в розпорядження суду
позивачем в обґрунтування розміру
свого позову надано звіт № 281 про
визначення вартості матеріального
збитку від 03 жовтня 2012 року, складеного
ПП «ОСОБА_4» (а.с. 7-32).

Однак, суд критично оцінює вказаний
звіт з огляду на те, що, на думку суду,
стороною позивача не доведено підстав
для прийняття до уваги вказаного звіту
з точки зору ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Як зазначено в п. 34.3. ст. 34 «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV якщо
представник страховика (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) не з'явився у визначений строк,
потерпілий має право самостійно обрати
аварійного комісара або експерта для
визначення розміру шкоди. У такому разі
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи
(дослідження).

Проте, в ході розгляду справи перед
судом не доведено факту порушення СК
«Добробут» вимог ст. 34 закону.
Натомість, звіт № 281 складений 30 жовтня
2012 року за заявою ОСОБА_1 від 17 вересня
2012 року, тобто після отримання
останньої страхового відшкодування
від СК «Добробут».

Крім того, в обґрунтування свого позову
ОСОБА_1 посилається на недостатність
суми виплаченого страхового
відшкодування для проведення якісного
відновлення її автомобіля, однак, свою
позицію з даного приводу також не
доводить, як того вимагає ст. 60 ЦПК
України.

В судовому засіданні представником
позивача з даного приводу лише було
вказано про те, що автомобіль його
довірителя частково відремонтований,
проте, коли проведено ремонт та
вартість останнього йому не відомі.

Стаття 1194 ЦК України передбачає, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням). Під страховою
виплатою (страховим відшкодуванням)
розуміють грошову суму, яка
виплачується страховиком за умови
майнового страхування і страхування
відповідальності за наявності
страхового випадку (ст. 9 Закону України
«Про страхування» від 07 березня 1996 року
№ 85/96-ВР).

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 16 своєї
постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» зазначив про те,
що у зв'язку із тим, що на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
при пред'явленні позовних вимог про
відшкодування такої шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Враховуючи зазначене, приймаючи до
уваги недоведеність стороною позивача
того, що сума в розмірі 21 064,66 грн. і є
тією різницею між фактичним розміром
шкоди і страховою виплатою (страховим
відшкодуванням), суд приходить до
висновку щодо безпідставності
пред'явлення вимог позивачем до
відповідача у зазначеному в позові
розмірі через наявність у нього полісу
страхування, яким застрахована
цивільно-правова відповідальність
останнього на момент ДТП у СК
«Добробут», рішення якої про виплату
страхового відшкодування не
оскаржувалось.

Питання судових витрат по оплаті
судового збору слід вирішити на
підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 23, 979, 988, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 3,
5, п. 9.3 ст. 9, п. 27.1 ст. 27, п. 27.5 ст. 27, п. 22.3 ст.
22, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 01 липня 2004
року № 1961-IV, п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду від
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» 31
березня 1995 року № 4, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61,
81, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЄвроБас», треті
особи: страхова компанія «Добробут»,
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.С. Пасинок