Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9808/2014
інстанції - Цокол Л.І.
Доповідач - Кабанченко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19 червня 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_6 про стягнення боргу
та відшкодування моральної шкоди

та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
визнання договору позики недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної
скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу та відшкодування моральної
шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
борг в сумі 95 438 грн. 58 коп. та судові
витрати в сумі 954 грн. 39 коп

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6
до ОСОБА_5 про визнання договору позики
недійсним.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не взято до уваги те,
що свідки, які допитані судом і
свідчили про отримання грошей
відповідачем, є зацікавленими у
вирішенні справи на користь позивача.
Судом не взято до уваги пояснення
відповідача про те, що ним була
написана боргова розписка, проте
договір позики сторонами не укладався,
нотаріально не посвідчувався, дружина
відповідача згоди на укладання
договору не давала, і грошові кошти
відповідач від позивача не отримуава.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2010 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір
позики, на підтвердження якого
відповідачем видана розписка, згідно
якої ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 11 000
доларів США та зобов'язався повернути
вказану суму грошових коштів до 01
лютого 2011 року.

У визначений сторонами строк грошові
кошти відповідачем позивачу не були
повернуті.

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на встановлені судом
обставини, просив постановити рішення,
яким стягнути з відповідача ОСОБА_3
борг в сумі 95 438,58грн., що еквівалентно 11
000 доларам США, 3% річних , що складає 940,27
доларів США, відшкодувати моральну
шкоду в розмірі З0 000 грн., завдану діями
відповідача, які полягають у
неповерненні коштів.

Відповідач ОСОБА_3 вимоги позивача
ОСОБА_5 не визнав, вказував, що грошових
коштів згідно написаної ним розписки
він не отримував, розписку вважав
такою, що не має сили, оскільки його
дружина згоди на укладення цього
правочину не давала, та сам договір не
був нотаріально посвідчений.

Третя особа за первісним позовом
ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5 про визнання договору позики
недійсним. В обґрунтування позовних
вимог посилалсь на те, що вказаний
договір не є дрібним, побутовим, і тому
на укладення договору мала бути
отримана згода дружини позичальника,
тобто ОСОБА_6, що зроблено не було.

Судом відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_6 про визнання договору позики
недійсним, і в цій частині рішення суду
не оскаржене сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
про стягнення коштів за договором
позики, суд першої інстанції виходив з
доведеності та обґрунтованості цих
вимог.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду, вважає, що вони
відповідають обставинам справи,
наданим сторонами доказам та вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач ОСОБА_3 не отримав у
позивача в борг грошових коштів у
розмірі, що зазначений відповідачем у
його письмовій розписці про отримання
грошей, судова колегія відхиляє,
зважаючи на те, що на підтвердження
даних доводів доказів відповідачем не
надано.

Посилання в апеляційній скарзі на
зацікавленість у вирішенні спору на
користь позивача свідків, які були
допитані судом і не могли
конкретизувати обставини укладання
договору сторонами, не можуть бути
взяті до уваги, оскільки укладання
сторонами договору позики
підтверджено власноручно написаною
відповідачем ОСОБА_3 розпискою про
отримання грошових коштів від позивача
із зобов'язанням їх повернути.
Показання свідків за наявності
боргової розписки, зважаючи на
положення ст. 1051 ЦК України, не є
належним доказом при встановленні
факту передачі грошей за договором
позики. Про те, що договір позики був
укладений під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини відповідач не заявляв.

В апеляційній скарзі представник
відповідача також зазначає про те, що
договір позики в порушення вимог
закону - ст. 65 СК України був укладений
без згоди дружини відповідача ОСОБА_6,
проте судова колегія визнає ці доводи
безпідставними, зважаючи на те, даною
нормою закону врегульовано права
подружжя на розпорядження майном, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, отже згода дружини
відповідача на укладання договору
позики, за яким відповідач отримує
грошові кошти від іншої особи, а не
розпоряджається грошовими коштами
подружжя, не вимагається.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: