АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6799/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Дубовенко І. Г. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 6
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2014 року

у цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи:
Управління житлово-комунального
господарства та капітального
будівництва Новомосковської міської
ради Дніпропетровської області,
Виконавчий комітет Новомосковської
міської ради Дніпропетровської
області про зобов»язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулись до суду із
зазначеним позовом, сплативши судовий
збір у розмірі 114,70 грн. В ході розгляду
справи, 17.09.2013 року, на виконання ухвали
суду від 19.08.2013 року, позивачами було
подано уточнення до позовної заяви, в
порядку передбаченому ст.ст. 119,121 ЦПК
України. Позивачі просили зобов'язати
відповідача - власника квартири, яка
здійснила самочинну реконструкцію
лоджії, провести відповідну перебудову
і привести лоджію в квартирі АДРЕСА_1 -
ОСОБА_4 у первинне становище.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2014 року у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено у повному обсязі. Судові
витрати віднесено за рахунок
позивачів.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, позивачем ОСОБА_2
було подано апеляційну скаргу.

У своїй апеляційній скарзі
апелянт просить рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2014 року скасувати та передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а під
час ухвалення зазначеного рішення
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що позивачі у справі
зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1:
ОСОБА_2 у квартирі №44, ОСОБА_3 у квартирі
№ 36. Відповідачка ОСОБА_4 проживає та є
власником квартири АДРЕСА_1.

Також, судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_4 постановою № 84
від 14.04.2011 року адміністративної
комісії Новомосковської міської ради
було притягнуто до адміністративної
відповідальності, у зв»язку з
порушенням правил користування жилим
приміщенням, а саме, самовільним
переплануванням та на неї було
накладене адміністративне стягнення.
Як вбачається з листа виконавчого
комітету Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області за № К-753/І
від 15.06.2013 року ОСОБА_4, не зважаючи на
вимоги про приведення об'єкту в
первинне становище, не прийняла
заходів по добровільному демонтажу
незаконно реконструйованої лоджії, чим
порушила права власників жилих
приміщень, розташованих поблизу.

Заочним рішенням від 06 березня 2014
року позовні вимоги позивачів були
задоволені. В подальшому, 03.04.2014 року
відповідачкою було подано заяву про
перегляд заочного рішення та надано
докази, якими остання обґрунтовувала
свої заперечення проти вимог
позивачів. За наслідками розгляду
зазначеної заяви, заочне рішення було
скасовано, а справу переглянуто.

Відповідно до положень статей 10, 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Обов'язок
доказування статтею 60 ЦПК України
покладено на сторони, кожна з яких
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно
до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких, суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів, а згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК
України докази повинні бути належними
та допустимими. Відповідно до вимог ст..
59 ЦПК України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегією суддів встановлено, що
судом першої інстанції роз'яснювалось
позивачам право на проведення
будівельно-технічної експертизи,
однак, останні відмовились, вважаючи
достатніми ті докази, що були ними
надані суду. Обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що надані відповідачем дозвільні
документи, отримані в порушення
діючого законодавства та будуть ними
оскаржені - не можуть ґрунтуватися лише
на показах позивача, а тому не можуть
бути прийняті судом до уваги. В
судовому засіданні 28 травня 2014 року
позивач ОСОБА_2 наполягав на тому, що
ними подані усі докази, додаткового
часу на витребування або надання
додаткових доказів не має, від
проведення експертизи відмовляється,
просив закінчувати розгляд справи по
суті.

У свою чергу, відповідачкою надано
докази у обґрунтування своїх
заперечень проти позовних вимог.

Так, Декларацією про готовність
об'єкта до експлуатації «Реконструкція
квартири», закінченого будівництвом
об'єкта відповідно до будівельного
паспорту за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрованої в Інспекції
державно-архітектурного контролю
Дніпропетровської області 19 березня 2014
року - підтверджено, що закінчений
будівництвом об'єкт готовий до
експлуатації.

Технічним паспортом на квартиру
АДРЕСА_1, складеним 14 березня 2014 року,
підтверджено, що відповідні зміни
проведені і в технічній документації.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані, або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Відповідно до постанови Пленуму
ВСУ за № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України» право на звернення до суду з
позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права.

Вимогами ст. 152 ЖК України
передбачено, що переобладнання та
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянину на
праві приватної власності, проводяться
з дозволу виконавчого комітету
місцевої ради депутатів.

Колегія суддів встановила, що суд
першої інстанції, аналізуючи докази, що
були здобуті в ході розгляду справи,
існували на час розгляду справи та
надані сторонами саме під час розгляду
справи у суді, вірно дійшов до
переконання, що лоджія була
реконструйована відповідачкою без
необхідного дозволу, у зв'язку з чим
відповідачка і була притягнута до
адміністративної відповідальності.
Однак, на час розгляду справи у суді
першої інстанції, відповідачка
оформила усі дозвільні документи,
отримавши декларацію про закінчений
будівництвом об'єкт готовий до
експлуатації, а тому, посилання
позивачів на те, що відповідачкою
ОСОБА_4 не було отримано дозвільних
документів на реконструкцію лоджії,
саме на час їх звернення до суду, вірно
не прийняті судом першої інстанції до
уваги.

Крім того, колегія суддів вважає
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції щодо недоведеності у суді
вимог позивачів з тих підстав, що в
результаті реконструкції
відповідачкою лоджії були порушені їх
права, оскільки, на підтвердження своїх
доводів ними не надано жодних доказів у
розумінні ст.ст. 59, 60 ЦПК України, у той
час як відповідачкою на підтвердження
своїх заперечень було проведено
експертне дослідження від 14.01.2014 року,
відповідно до висновків якого виконане
перепланування квартири АДРЕСА_1 не
чинить негативного впливу на
конструкції будівлі в цілому та не
тягне зниження експлуатаційної
надійності будівлі, умов проживання та
не суперечить вимогам нормативних
документів, що діють в Україні.

Доказів на спростування
зазначеного висновку чи інших
клопотань позивачами не надано та не
заявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до переконання, що
судом першої інстанції вірно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог позивачів.

Таким чином, колегія суддів
встановила, що матеріали справи не
містять належних доказів, які б
спростували висновки суду першої
інстанції, оскільки, у відповідності до
вимог ст. 59, 60 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, а доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Колегією суддів встановлено, що
рішенням суду першої інстанції
розглянуто зазначену справу в межах
заявлених сторонами вимог.

Судом першої інстанції вірно було
встановлено правовідносини, що
склались між сторонами.

Колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції, саме
з урахуванням вимог чинного
законодавства та норм права, встановив
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
встановив юридичні факти, що підлягали
встановленню. Тобто, суд першої
інстанції до зазначеного висновку
дійшов внаслідок правильного
застосування норм матеріального права.

Крім того, враховуючи те, що справу
судом першої інстанції розглянуто саме
в межах заявлених сторонами вимог,
колегія суддів вважає, що рішення суду
винесено без порушень норм
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, матеріалам справи,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, судове рішення
відповідає вимогам норм матеріального
і процесуального права і тому, колегія
апеляційного суду вважає, що згідно до
ст. 308 ЦПК України правових підстав для
скасування рішення не вбачає, а тому,
доводи апеляційної скарги підлягають
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді