Головуючий суду 1 інстанції - Іванов
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 422/279/13-ц
Провадження № 22ц/782/2289/14
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Темнікової В.І., Ступіної Я.Ю.

при секретарі: Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Перевальського районного
суду Луганської області від 07 травня 2014
року

у цивільній справі за позовною заявою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Перевальському
районі Луганської області до ОСОБА_2
про стягнення незаконної виплати
страхових сум,-

в с т а н о в и
л а:

У січні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
незаконної виплати страхових сум, в
обґрунтування якого вказав, що у
відповідача, який з 1985 року працював на
відокремленому підрозділі шахта
«Фащівка», виникла підозра на
професійне захворювання, у зв'язку з
чим він був направлений до
спеціалізованого
лікувально-профілактичного закладу -
Клініки професійних захворювань ДУ
«Інститут медицини праці АМН України»,
якою 21.06.2011 року встановлено
відповідачу профзахворювання. Згідно
акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 11.07.2011
року у відповідача виявлено професійне
захворювання. Відповідно до висновку
МСЕК від 31.08.2011 року первинно
відповідачу встановлено ступень
втрати професійної працездатності у
розмірі 25 % з 31.08.2011 року по 01.09.2012 року по
професійному захворюванню -
туговухості, радикулопатії. Згідно
постанови виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Перевальському
районі Луганської області від 18.11.2011
року ОСОБА_2 взятий на облік
потерпілого на виробництві та йому
призначена одноразова допомога по
стійкій втраті професійної
працездатності у розмірі 57600 грн. та
щомісячні страхові виплати у розмірі
1347,28 грн.

У зв'язку з проведеною звіркою з
державною установою «Інститутом
медицини і праці Академії медичних
наук України» Клініки професійних
захворювань повідомлень за формою П-3
виявлено, що ОСОБА_2 за встановленням
профзахворювання в даний інститут не
звертався та повідомлень за формою П-3
цим Інститутом йому не видавалося.
Тобто вищезазначене повідомленні про
професійне захворювання (отруєння) за
формою П-3 було сфальсифіковано.

Постановою від 05.07.2012 року № 8 ОСОБА_2
відмовлено у страхових виплатах та
наданні соціальних послуг. Відповідачу
запропоновано повернути надмірно
нараховані страхові виплати у розмірі
70480,34 грн., проте виплачені страхові
суми ним не повернуті.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на
користь відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Перевальському
районі Луганської області незаконно
сплачені страхові виплати в сумі 70480,34
грн. та судові витрати.

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від 07 травня 2014
року позовні вимоги відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Перевальському
районі Луганської області до ОСОБА_2
про стягнення незаконної виплати
страхових сум задоволено. Суд стягнув з
ОСОБА_2 на користь відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Перевальському
районі Луганської області незаконно
сплачені страхові виплати в сумі 70480,34
грн. Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушенням судом норм матеріального
права.

Позивач надав заяву про розгляд справи
без участі представника.

Відповідач та його представник в
судове засідання не з'явилися, про час і
місце повідомлені належним чином і в
установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що згідно
акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 11.07.2011
року у відповідача виявлено професійне
захворювання остаточний діагноз
хронічного професійного захворювання
ОСОБА_2 встановлений Клінікою
профзахворювань Державної установи
"Інститут медицини праці АМН України"
21.06.2011 року.

Відповідно до висновку МСЕК від 31.08.2011
року первинно відповідачу встановлено
ступень втрати професійної
працездатності у розмірі 25 % з 31.08.2011
року по 01.09.2012 року по професійному
захворюванню - туговухості,
радикулопатії.

Згідно постанови виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Перевальському районі Луганської
області від 18.11.2011 року ОСОБА_2 взятий на
облік потерпілого на виробництві та
йому призначені страхові виплати.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 за
період з листопада 2011 року по травень
2012 року отримав 70480,34 гривень страхових
виплат.

Відповідно до листа ДУ Інституту
медицини праці НАМН України № 2/970 від
09.2012 року, № 2/208 від 25.02.2013 року, № 2/253 від
31.03.2014 року, протоколу засідання
комісії службового розслідування від
29.06.2012 року повідомлення за формою П-3
№2014/2 від 22.06.2011 року не складалося, не
реєструвалося, не відправлялося
адресатам та є сфальсифікованим.

Згідно листа ДУ Інституту медицини
праці НАМН України № 2/208 від 25.02.2013 року,
виписки № 424 від 27.04.2011 року, висновку
ЦЛЕК "Інституту медицини праці АМН
України" від 19.04.2011 року, протоколу
засідання ЦЛЕК "Інституту медицини
праці АМН України" від 19.04.2011 року
ОСОБА_2 проходив стаціонарне
обстеження в ДУ Інституту медицини
праці НАМН України з 04.04.2011 року по
19.04.2011 року, встановлено, що він хворіє
на хронічний бронхіт, дифузний
пневмосклероз, хронічну двобічну
сенсовральну приглухуватість,
хронічну поперекову-крижову
радикулопатію, кардіосклероз,
гіпертонічну хворобу, виразкову
хворобу, проте за висновком
Центральної лікарсько-експертної
комісії жодне з захворювань не
встановлене відповідачу як професійне,
тому форма П-3 інститутом не
надсилалась.

Суд не прийняв до уваги пояснення
ОСОБА_2 про те, що він особисто не
підробляв повідомлення за формою П-3,
оскільки звертаючись до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Перевальському
районі Луганської області за
страховими виплатами, які
призначаються потерпілому від
професійного захворювання, ОСОБА_2 знав
про те, що його захворювання не
професійні, що він не є потерпілим від
професійного захворювання.

Також суд не прийняв до уваги
зауваження ОСОБА_2 про те, що він дійсно
хворий на перелічені вище хвороби і
дійсно внаслідок цього втрачена
працездатність, оскільки наявність
хвороб, не пов'язаних з професійною
діяльністю, не може бути підставою для
отримання страхових виплат внаслідок
втрати професійної працездатності.

Тому, з урахуванням наведеного, беручи
до уваги показання свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов
висновку, що ОСОБА_2, не довів
відсутності своєї вини в
неправомірному отриманні від позивача
страхових виплат в розмірі 70480,34 грн., та
навпаки дії відповідача, який знав про
відсутність у нього професійних
захворювань, є винні, тому з нього на
користь позивача підлягає стягненню
вказана сума виплачених страхових
виплат.

Вказані обставини та висновки суду
першої інстанції підтверджуються
матеріалами справи та відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд необґрунтовано посилається на
фальшування повідомлення за формою П-3,
яке не є підставою для призначення
страхових виплат не заслуговують на
увагу, оскільки на підставі саме цього
документу був складений акт
розслідування хронічного професійного
захворювання, який в подальшому став
підставою для здійснення страхових
виплат та цим обставинам суд першої
інстанції дав належну правову оцінку в
сукупності з іншими доказами по справі,
ніяких інших доказів крім тих, яким суд
дав належну правову оцінку апелянтом
не надано.

Відповідач знав про те, що його
захворювання не професійні, він не є
потерпілим від професійного
захворювання, це підтверджено показами
свідка ОСОБА_4, яка була лікуючим
лікарем ОСОБА_2 та підтверджується
поясненнями відповідача. Свідок ОСОБА_4
показала, що ОСОБА_2 був обстежений в
Харківському інституті, де йому не було
виявлено захворювань професійного
характеру. Після цього він звернувся до
Клініки профзахворювань Державної
установи "Інститут медицини праці АМН
України", де проходив обстеження у
стаціонарі установи з 04 квітня 2011 року
по 19 квітня 2011 року. Згідно висновку
Інституту від 19 квітня 2011 року жодне із
захворювань відповідача не пов'язане з
умовами праці на шахті „Фатівська" ДП
„Луганськвугілля".

Отже, те що відповідач знав про
відсутність у нього професійного
захворювання свідчить про його
недобросовісність поведінки.

Доказів знаходження на обстеженні в
Клініці профзахворювань Державної
установи "Інститут медицини праці АМН
України" в червні 2011 року відповідачем
суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що
посилання суду на достовірно
встановлений факт того, що свідок
ОСОБА_4, повідомляла ОСОБА_2 про
відсутність професійного
захворювання, що нібито підтвердив і
сам відповідач є викривленими та
надуманими, оскільки під час розгляду
справи відповідач пояснював про те, що
після засідання комісії лікуючий лікар
ОСОБА_4 зайшла до палати і сказала: „все
гаразд", не заслуговують на увагу, так
як не відповідають матеріалам справи.

Так, як вбачається із пояснень
відповідача, які зафіксовані
звукозаписувальним технічним записом
під час розгляду справи в суді першої
інстанції, який підтвердив те, що після
засідання експертної комісії 19 квітня
2011 року лікуючий лікар ОСОБА_4 заходила
до палати і повідомляла про результаті
комісії, зазначивши, що через рік і один
місяць повинен з'явитися до Інституту з
легочним захворюванням.

Отже ці висновки суду підтверджуються
належними доказами, дослідженими судом
у встановленому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
під час допиту свідка ОСОБА_4 шляхом
відеоконференції, остання чітко не
змогла пояснити, а що ж саме вона
повідомляла ОСОБА_2 після засідання
комісії, і казала лише про те, що за
звичай вона повідомляє хворих про
результати висновків комісії, а тому і
його повинна була повідомити, однак
щодо нього вона конкретно не пам'ятає,
не відповідає обставинам справи,
оскільки як вбачається із показань
свідка ОСОБА_4, яка допитувалась шляхом
відеоконференції, та її показання
зафіксовані звукозаписувальним
технічним записом під час розгляду
справи в суді першої інстанції, остання
зазначала, що вона була лікуючим
лікарем ОСОБА_2, який перебував в
клініці профзахворювань Державної
установи "Інститут медицини праці АМН
України", де проходив обстеження
стаціонарі установи з 04 квітня 2011 року
по 19 квітня 2011 року.

Після засідання експертної комісії від
19 квітня 2011 року, заходила до палати і
особисто повідомляла ОСОБА_2, що
захворювання бронхолегочного апарату
та органів слуху і нервової системи не
пов'язані з умовами праці та
акцентувала увагу на те, що йому через
рік необхідно було з'явитися в Інститут
на динамічне спостереження.

Отже, свідок ОСОБА_4 чітко вказувала те,
що вона особисто як лікуючий лікар
повідомляла ОСОБА_2 про те, що його
захворювання не пов'язані з
професійною діяльністю.

Посилання відповідача на те, що жодного
повідомлення форми П-3 для оформлення
страхових виплат він особисто не
готував та ні кому не надавав, тому
відсутня його вина не заслуговують на
увагу, оскільки це повідомлення було у
розпорядженні підприємства, яке
розслідувало профзахворювання
відповідача, про яке він знав і при
цьому він утаїв від комісії по
розслідування ту обставину, що в квітні
2011 року при обстеженні в клініці
профзахворювань Державної установи
"Інститут медицини праці АМН України"
йому не підвередили профзахворювання і
було рекомендовано з'явитися через рік
на динамічне обстеження.

Отже, суд правильно дійшов висновку, що
відповідач достовірно знаючи про
відсутність підтвердження
професійного захворювання сприяв
складенню акту розслідування
хронічного професійного захворювання
з недостовірними відомостями, що
свідчить про його недобросовісність,
яка дає підстави для повернення
незаконно отриманих страхових виплат,
які були виплачені Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Перевальському
районі Луганської області.

Посилання суду на ст. 1166 ЦК України є
помилковим, оскільки ця стаття не
регулює виниклі правовідносини. Однак,
ця обставина не є підставою для зміни
або скасування рішення суду, оскільки
крім зазначеної правової норми суд
керувався також вищезазначеними
нормами, які регулюють виниклі
правовідносини. Тому ст. 1166 ЦК України
підлягає виключенню із мотивувальної
частини рішення. Суд правильно
керувався ст. 38 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», що з відповідача
підлягають стягненню незаконно
отримані страхові виплати, підстав для
звільнення не вбачається. Згідно п. 1 ч. 1
ст. 1215 ЦК України не підлягає
поверненню безпідставно набуті:
заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.
Оскільки з боку відповідача судом
встановлена недобросовісність, яка дає
підстави для повернення незаконно
отриманих відповідачем страхових
виплат.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,308,319ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 07 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: