АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/59/13-ц
Провадження № 22ц/792/1136/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Пастощука М.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Бондарі О.В.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» на рішення
Красилівського районного суду
Хмельницької області від 31 березня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 у своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього, ОСОБА_2, третя особа
Красилівська міська рада Хмельницької
області як орган опіки та піклування,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк»,
звертаючись до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_1 у її інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2, вказував,
що 16 липня 2008 року між ЗАТ КБ
„ПриватБанк", правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №НМКWGKК,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 46846,85 доларів США на
умовах сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 15,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 16 липня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 16
липня 2008 року позивач уклав з
відповідачкою договір іпотеки,
відповідно до якого остання надала в
іпотеку належний їй на праві власності
житловий будинок № 40 по вул.
Партизанська в м.Красилів
Хмельницької області. ОСОБА_1
неналежно виконувала умови кредитного
договору, внаслідок чого станом на 26
березня 2014 року її заборгованість за
договором склала 81827,71 доларів США, що в
еквіваленті складає 865737,17 грн., з них
32960,7 долари США - заборгованість за
кредитом, 18883,86 - заборгованість по
процентах за користування кредитом,
4869,64 долари США - заборгованість по
комісії, 23080,69 долари США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також штраф 23,65 долари
США (фіксована частина), 2009,17 долари США
(процентна складова).

В ході розгляду справи ухвалою суду від
19 березня 2013 року до участі у справі
залучено Красилівську міську раду як
орган опіки та піклування для подання
письмових висновків на виконання своїх
повноважень.

З врахуванням уточнення позовних вимог
позивач остаточно просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в сумі 81827,71 долари США, що в
еквіваленті складає 865737,17 грн.,
звернути стягнення на житловий будинок
та земельну ділянку по вул.
Партизанська, 40 в м. Красилів
Хмельницької області, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
„ПриватБанк" з укладання від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
„ПриватБанк" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки, а також виселити з цього
житлового будинку відповідача та її
неповнолітнього сина зі зняттям їх з
реєстраційного обліку.

Рішенням Красилівського районного
суду від 31 березня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приват
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення зі зняттям з реєстраційного
обліку відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват
Банк» вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов у повному обсязі.
Вважає, що суд, пославшись на ст. 35
Закону України "Про іпотеку",
застосував норму матеріального права,
яка не підлягає застосуванню до даних
правовідносин. Висновок суду про те, що
позивач не надав доказів отримання
відповідачем письмового повідомлення
про усунення порушень основного
зобов'язання та вимоги про добровільне
звільнення предмету іпотеки, вважає
хибним, адже відповідач визнала, що
дійсно отримала вказаний лист від
позивача та додатково надала до суду
поштовий конверт, у якому цей лист до
неї надійшов, відтак ця обставина
взагалі не підлягала доказуванню
згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Доводи
ОСОБА_1, з якими погодився суд першої
інстанції, що їй не було зрозуміло, хто
підписав вказану вимогу, не можуть бути
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог, оскільки вона має
заборгованість не перед конкретним
працівником банку, а перед банком як
юридичною особою.

Вважає необґрунтованим висновок суду,
що відповідач систематично сплачує
платежі по кредиту, оскільки
відповідач сплачує щомісячні внески не
у повному обсязі. Суд не врахував, що з
врахуванням неналежного виконання
відповідачем протягом кількох років
обов'язків за кредитним договором, у
позивача виникло беззаперечне право на
дострокове повернення всієї суми за
договором.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримала
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, будучи належно повідомленою
про розгляд справи. У письмових
запереченнях просить відхилити
апеляційну скаргу та залишити рішення
суду першої інстанції без змін. Вважає,
що позивачем не дотримано процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, не доведено розмір
заборгованості за кредитним договором
- безпідставно нараховано комісію за
резервування коштів, не зараховано
частину сплачених нею коштів, внесено
в заборгованість кошти на сплату
страхових платежів.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, будучи належно
повідомленим про розгляд справи, у
письмовій заяві просив відхилити
апеляційну скаргу та розглянути справу
за його відсутності.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, а також порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права та процесуального
права.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення сторін, не застосував
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, допустив порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оспорюване рішення підлягає
скасуванню в частині відмови у
зверненні стягнення на житловий
будинок з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено факт направлення
відповідачу вимоги про усунення
порушення основного зобов'язання за
кредитним договором та попередження
про звернення стягнення предмет
іпотеки,

крім того, відповідач систематично
сплачує кошти на погашення кредиту,
строк виконання зобов'язання не настав,
а порушення основного зобов'язання не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Проте погодитися з такими висновками
суду в повному обсязі не можна.

Встановлено, що 16 липня 2008 року між ЗАТ
КБ „ПриватБанк", правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір
№НМКWGKК, відповідно до якого
надано кредит у розмірі 46846,85 доларів
США - 41713,35 доларів США на придбання
нерухомості (з них 40000 доларів США на
придбання нерухомості шляхом видачі
готівки через касу, 1200 доларів США на
сплату винагороди за надання
фінансового інструменту у момент
надання кредиту, 303,82 доларів США та 209,53
доларів США - для сплати страхових
платежів на перший рік дії кредиту), а
також 5133,50 доларів США мали бути
спрямовані банком на щорічну сплату
позичальником страхових платежів за
договором страхування іпотечного
майна та договором особистого
страхування. Кредит надано на умовах
сплати за користування ним відсотків у
розмірі 1,25% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 3.00% від суми виданого кредиту у
момент надання кредиту, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 4,08%
річних від суми зарезервованих
ресурсів, з кінцевим терміном
повернення 16 липня 2018 року. Ззгідно
графіку погашення кредиту відповідач
мала щомісячно сплачувати 788,10 доларів
США.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 16
липня 2008 року позивач уклав з
відповідачкою договір іпотеки, за яким
остання надала в іпотеку належний їй на
праві власності житловий будинок № 40
по вул. Партизанська в м.Красилів
Хмельницької області.

Сторони домовилися, що у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 0,15 %, за
кожний день прострочки. При цьому
відсотки за користування кредитом на
суму простроченої заборгованості
додатково до вищезазначеної пені
Банком не нараховується. (п.5.1., 8.4).

При порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених кредитним
договором більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми
позову(п.5.3).

В силу п.п. 2.3.3, 2.3.7 кредитного договору
в разі порушення позичальником
зобов'язань, передбачених цим
договором, банк має право зажадати від
позичальника дострокового повернення
кредиту виконання інших зобов'язань за
договором у повному обсязі, у тому
числі шляхом звернення стягнення на
заставлене майно.

ОСОБА_1 неналежно виконувала умови
кредитного договору, внаслідок чого
станом на 26.03.2014 року банком нарахована
заборгованість в сумі 81827,71 доларів
США, що в еквіваленті складає 865737,17 грн.,
з них 32960,7 долари США - заборгованість
за кредитом, 18883,86 - заборгованість по
процентах за користування кредитом,
4869,64 долари США - заборгованість по
комісії, 23080,69 долари США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також штраф 23,65 долари
США (фіксована частина), 2009,17 долари США
(процентна складова).

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Разом з тим, суд першої інстанції не
перевірив обґрунтованість доводів
відповідача щодо неправильності
розрахунку заборгованості по
кредитному договору і незарахування
частини сплачених коштів, не дав оцінку
представленим доказам та не встановив
фактичний розмір заборгованості.

Так, як вбачається з представлених
відповідачем платіжних документів
(а.с.186-210, т.1), частина сплачених нею
платежів зараховано у гривні на
картковий рахунок відповідача
№8976, що не відображено у
розрахунку заборгованості, наданому
банком.

Як встановлено апеляційним судом з
представленої позивачем виписки по
цьому рахунку (а.с.1-2, т.2), за період з
квітня 2012 року по лютий 2014 року зі
сплачених коштів відповідачем банком
було віднесено на погашення
нарахованого штрафу 15770,25 грн., при
цьому ці кошти не враховані у
представленому розрахунку
заборгованості.

Таким чином штраф згідно з п.5.3 договору
підлягає стягненню з відповідача в
сумі 14481,56 грн. (заборгованість по
кредиту 79794,89 доларів США - 23080,69 (пеня) =
56714,2 долари США х 10,58 (курс долара на
26.03.2014 р.) =600036,23 грн. х х 5% + 250 грн. = 30251,81
грн. - 15770 грн.= 14481,56 грн. (еквівалент 1368,77
долари США).

Відтак загальна заборгованість по
кредиту станом на 26.03.014 року складатиме
81163,66 доларів США, що в еквіваленті
складає 858711,52 грн. (79794,89 доларів США
загальна заборгованість згідно
розрахунку за виключенням
нарахованого банком штрафу +1368,77
доларів штрафу, що підлягає сплаті).

Згідно до ст.ст. 572, 575 ч. 1 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави). Іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33
Закону України „Про іпотеку", у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відмовляючи в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки з підстав
недотримання вимог ч.1 ст. 35 Закону
„Про іпотеку", суд у порушення ст. 212 ЦПК
не дав належної оцінки доказам та
припустився помилки.

Так, відповідно до ч.1 ст. 35 Закону „Про
іпотеку" у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж 30-денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що
26.08.2012 р. вручена відповідачу
направлена банком письмова вимога
(лист № 30.1.0.0/2 - 80716DNH0S169 від 19.08.2011 року)
щодо погашення заборгованості за
кредитним договором та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки (а.с. 16-17, 212-213), цю обставину не
заперечувала в суді першої інстанції
сторона відповідача. Доводи ОСОБА_1, з
якими погодився суд першої інстанції,
що їй не було зрозуміло, хто підписав
вказану вимогу, не можуть бути
підставою для висновку про
недотримання банком процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, адже з реквізитів та змісту
цього листа, а також даних щодо
відправника на конверті з очевидністю
вбачається, що він направлений
відповідачу ПАТ КБ „ПриватБанк".

Крім того, за змістом ч.2 ст. 35 Закону
України „Про іпотеку" положення
частини першої цієї статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутися у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку, - адже на відміну від
інших способів звернення стягнення
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Аналогічне роз'яснення містить пункт 37
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин".

Не відповідає фактичним обставинам
справи і висновок суду щодо
неспівмірності розміру заборгованості
за кредитом і вартістю іпотечного
майна та що порушення основного
зобов'язання не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Статтею 526 ЦК України установлено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Так, відповідно до пунктів 26, 35.5
договору іпотеки при зверненні
стягнення на предмет іпотеки сторони
погодилися, що початкова ціна продажу
предмета іпотеки складає 280725,80 грн., в
той час як загальна заборгованість по
договору складає 858711,52 грн.

Водночас прострочена заборгованість
за тілом кредиту та відсотками згідно
розрахунку в сумі 24005,95 долари США, що в
еквіваленті складає 253982,95 грн. , в силу
ст. 22 ЦК України є прямими реальними
збитками банку за цим договором, відтак
суд безпідставно застосував ч.3 ст.39
Закону „Про іпотеку".

При цьому суд не приймає до уваги
доводи відповідача та висновок
виконкому Красилівської міськради як
органу опіки та піклування щодо
неможливості звернення стягнення на
житловий будинок з підстав звуження
обсягу існуючих майнових прав
неповнолітнього сина відповідачки
ОСОБА_2

Відповідно до ст.12 Закону „Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей" (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) держава охороняє і захищає
права та інтереси дітей при вчиненні
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 44 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», суди повинні виходити
із того, чи мала дитина право власності
на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

З акта від 27.03.2013 р. та довідки
Красилівської ЖЕК № 579 від 27.02.2013 року
(а.с. 53, 67 т.1) вбачається, що
неповнолітній ОСОБА_2 на час вчинення
сторонами договору іпотеки не мав
права власності або права користування
житловим будинком, а відтак зверненням
стягнення на предмет іпотеки не
порушуються його права та інтереси.

Таким чином підлягає задоволенню позов
в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок по
вул. Партизанська, 40 в м. Красилів
Хмельницької області, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором станом на 26 березня 2014 року в
розмірі 81163,66 доларів США, що в
еквіваленті за курсом НБУ складає 858711,52
грн., з яких 32960,70 доларів США
заборгованості за кредитом, 18883,86
доларів США заборгованості по
процентах за користування кредитом,
4869,64 долари США заборгованості по
комісії, 23080,69 долари США - пеня та 1368,77
долари США штрафу.

При цьому відсутні підстави для
звернення стягнення на земельну
ділянку, на якій розташовано будинок,
по вул. Партизанській, 40 в м. Красилові,
оскільки матеріали справи не містять
доказів на підтвердження права
власності відповідачки на цю ділянку.

Водночас висновок суду щодо
відсутності підстав для задоволення
вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" про
виселення відповідача з сином із
житлового будинку, який передано в
іпотеку, є правильним.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
Української РСР.

Враховуючи зазначене, примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо добровільно мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п. 43
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».
Суд касаційної інстанції роз'яснив, що
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З аналізу наведених норм матеріального
права вбачається, що на момент
звернення ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" до суду
із позовом про виселення, його права
повинні бути порушені відповідачем
шляхом невиконання вимоги про
звільнення житлового приміщення.
Наявність письмової вимоги про
звільнення житлового приміщення є
обов'язковою умовою при задоволенні
позову про виселення із іпотечного
житла.

Лист позивача № 30.1.0.0/2 - 80716DNH0S169 від
19.08.2011 року, адресований відповідачу не
є повідомленням про виселення у
розумінні ч.1 ст.40 Закону України „Про
іпотеку", оскільки у ньому йдеться про
те, що у разі неповернення кредиту
протягом 30 днів, банк розпочне
процедуру звернення стягнення на
предмет іпотеки та примусового
виселення з будинку у разі не
звільнення його в добровільному
порядку. Тобто на момент направлення
цього листа банк не звернув стягнення
на предмет іпотеки, а, відтак, цей лист
не може вважатися повідомленням про
виселення із іпотечного житла.

За таких обставин колегія суддів
констатує, що в матеріалах справи
відсутні докази щодо письмового
повідомлення відповідача про
необхідність виселення, отже відсутнє
виконання приписів, встановлених ч. 2
ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.
3 ст. 109 ЖК Української РСР, внаслідок
чого вимога про виселення є
передчасною і не підлягає задоволенню,
відтак рішення в цій частині підлягає
залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК
пропорційно до задоволеної частини
позову підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
понесені судові витрати - 3129 грн. + 1705,20
грн. = 4924,20 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» задовольнити
частково.

Рішення Красилівського районного суду
Хмельницької області від 31 березня 2014
року в частині відмови у зверненні
стягнення на житловий будинок
скасувати та ухвалити нове рішення.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №НМКWGKК від 16
липня 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ
„Приват Банк", правонаступником якого
являється ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК", та
ОСОБА_1, що виникла станом на 26 березня
2014 року в розмірі 81163,66 доларів США, що в
еквіваленті за курсом НБУ складає 858711,52
грн.,

звернути стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок з надвірними
будівлями загальною площею 60,20 кв.м,
житловою площею 50,30 кв.м по вул.
Партизанська, 40 в м. Красилів
Хмельницької області, який належить
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу ВКМ № 582298,
посвідченого 16.07.2008 року приватним
нотаріусом Красилівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрованого за № 4202, шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з правом укладання від
імені власника договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з правом
отримання витягів з Державного реєстру
прав власності, отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
вказаний предмет іпотеки у відповідних
установах, підприємствах та
організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, правом
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених чинним законодавством
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Визначити початкову ціну предмета
іпотеки для реалізації - 280725,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
„ПРИВАТБАНК" 4924,20 грн. понесених
судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції: Красняк
В.І. Провадження № 22-ц/792/1136/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 44