У х в а л а

26 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року, ухвали
апеляційного суду Донецької області
від 16 липня 2013 року та рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 28 травня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна подружжя,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона з 27 вересня 2003 року
по 06 грудня 2011 року перебувала у
шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька. Не
зважаючи на те, що позивач та
відповідач проживали однією сім'єю у
законному шлюбі більше ніж вісім років,
ОСОБА_4 не бажає поділити спільне майно
подружжя.

Під час шлюбу за рахунок спільних
коштів родини відбулося значне
покращення квартири, яка перейшла до
відповідача у результаті спадкування,
де останній і мешкає. Внаслідок
проведеного ремонту збільшилась
житлова площа та вартість квартири.
Позивач, перебуваючи у шлюбі з
відповідачем, дбала про добробут оселі,
в якій і на даний час залишається
зареєстрованою донька сторін.

Крім того, відповідач у 2010 році
виступив в якості засновника та
учасника ТОВ «Донпапір-Центр»,
зробивши до статутного капіталу
товариства внесок у розмірі 237 500 грн з
коштів, що були спільною сумісною
власністю подружжя. Проте ОСОБА_3 не
надавала дозволу на користування
зазначеним грошима у такий спосіб.

Також під час перебування у шлюбі, 14
червня 2010 року відповідачем була
укладена додаткова угода № 9189526 до
договору банківського вкладу
(депозиту) від 24 березня 2010 року № 8877090 з
ПАТ «ПУМБ», відповідно до якої ОСОБА_4
вклав на три місяці грошові кошти в
розмірі 39 992 дол. США, які є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.
На даний час позивачу не відомо, де
знаходяться ці кошти, і на які цілі вони
витрачені.

Крім того, у період шлюбу відповідач
прилюдно пообіцяв подарувати позивачу
автомобіль. У березні 2010 року ОСОБА_4
подарував ОСОБА_3 у присутності її
родичів 30 000 дол. США, на які планувалося
придбати автомобіль. Зазначені кошти у
подальшому були передані відповідачу.

Враховуючи викладене, позивач просила
суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, а також визнати за нею право
власності на Ѕ частини вказаної
квартири. Крім того, позивач просила
стягнути з відповідача на її користь 118
750 грн компенсації за використання
спільного майна подружжя без її згоди
та Ѕ депозитного вкладу ОСОБА_4 у
розмірі 159 828 грн 03коп. Також
ОСОБА_3 просила визнати за нею право
приватної власності на 239 790 грн та
стягнути ці кошти з відповідача на її
користь.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 28 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 16 липня 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_3, яка діяла через
представника ОСОБА_5, відхилено,
рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 28 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 16 липня 2013 року залишено
без змін.

У квітні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року, ухвали
апеляційного суду Донецької області
від 16 липня 2013 року та рішення
Ворошиловського районного суду
м. Донецька від 28 травня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справі від 11 лютого 2013
року.

Відповідно до ст. 356 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень подається
протягом трьох місяця з дня ухвалення
судового рішення, щодо якого подано
заяву про перегляд, або з дня ухвалення
судового рішення, на яке здійснюється
посилання, на підтвердження підстав,
установлених п. 1 ч. 1 ст. 355
цього Кодексу, якщо воно ухвалено
пізніше, але не пізніше одного року з
дня ухвалення судового рішення, про
перегляд якого подається заява.

До заяви про перегляд судового рішення
заявником подано клопотання про
поновлення строку на звернення із
заявою, вказуючи на поважність
пропуску встановленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд
поновлює або продовжує строк,
встановлений відповідно законом або
судом, за клопотанням сторони або іншої
особи у разі його пропущення з поважних
причин.

Причини пропуску строку, зазначені
заявником, з урахуванням доданих до
заяви матеріалів можна визнати
поважними.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року «Про судову
практику застосування статей 353‒?360 ЦПК
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Оскільки встановлені фактичні
обставини даної справи та справи, в
якій постановлено ухвалу від 11 лютого
2013 року, є різними, то наведені
заявником доводи не містять ознак
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви
про перегляд ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року, ухвали
апеляційного суду Донецької області
від 16 липня 2013 року та рішення
Ворошиловського районного суду
м. Донецька від 28 травня 2013 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року, ухвали
апеляційного суду Донецької області
від 16 липня 2013 року та рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 28 травня 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик