Справа №: 398/2476/14-цРІШЕННЯ
"17" вересня 2014 р.
Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді
при секретарі Сніжко І.М.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Олександрії
цивільну справу за позовом
комунального підприємства «Житлогосп»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
9 квітня 2014 р. після відмови
суду у прийнятті заяви про видачу
судового наказу комунальне
підприємство «Житлогосп» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги на суму 2184
Позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідно до
рішення Олександрійської міської ради
від 23 листопада 2010 р. № 29 він є
балансоутримувачем житлових будинків
м. Олександрії. Будинок, в якому
проживає власник квартири ОСОБА_1,
обслуговує комунальне підприємство
«Житлогосп». Між підприємством та
відповідачем склалися правовідносини
з приводу надання послуг та на ім'я
відповідача відкритий особовий
рахунок. Споживач мав укласти договір,
але його не уклав. Недодержання
сторонами письмової форми правочину,
яка встановлена законом, не має
наслідків його недійсності, крім
випадків, встановлених законом.
Відповідач користується послугами
позивача і повинен своєчасно
розраховуватися за надання послуг з
обслуговування будинків та
прибудинкової території. Від
отримання цих послуг він не
відмовлявся, але не розраховується за
послуги і заборгованість весь час
зростає. Станом на 1 листопада 2013 р.
заборгованість за житлово-комунальні
послуги становить 2 184 грн.

В судовому засіданні
представник позивача підтримав позов
та пояснив, що КП «Житлогосп»
пропонував відповідачеві укласти
договір, надавши йому примірник
договору для ознайомлення з його
умовами . Однак він так і не з'явився до
підприємства. Інформація про розміри
тарифів оприлюднювалася в засобах
масової інформації. Претензій щодо
ненадання послуг від ОСОБА_1 не
надходило.

Відповідач ОСОБА_1 позов не
визнав та пояснив, що КП «Житлогосп»
із встановленого переліку послуг
надає лише декілька: вивозить сміття
та двірник прибирає прибудинкову
територію. Безпосередньо він ніколи не
звертався з письмовими претензіями до
виконавця цих послуг. Будинок, в якому
знаходиться його квартира, перебуває в
незадовільному стані. На це звертали
увагу керівництва підприємства
мешканці будинку на загальних зборах,
проведених в серпні 2014 р. Він не
укладав з позивачем в письмовому виді
договору. Відтак правовідносин з
приводу надання цих послуг між ними не
існує. В грудні 2011 р. він змушений був
погасити заборгованість за попередній
період, бо це було умовою видачі йому
довідки для призначення субсидії.
Оскільки він не слідкує за тим, що
повідомляють в засобах масової
інформації, про зміну тарифів був не
обізнаний і це питання з ним позивач
не обговорював.

Представник відповідача - ОСОБА_2,
заперечуючи проти позову, зазначив,
що відносини між учасниками відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. У порушення вимог закону та
рішення міської ради від 23 листопада
2010 р. про закінчення до 1 січня 2011 р.
укладання договорів із споживачами з
пропозицією укласти договір про
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території позивач до
нього не звертався. Крім того, ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Порядок оплати за
спожиті житлово-комунальні послуги
відносяться до істотних умов договору.
У жовтні 2011 р. позивач в
односторонньому порядку змінив тариф
на послуги з 26 грн. 03 коп. на 78 грн. 43 коп.
Наступного місяця тариф зріс до 91 грн.
на місяць. Про це його також не було
проінформовано. Більш того, послуги
надаються не в повному обсязі та
неналежної якості, про що свідчить
протокол зборів мешканців будинку від
11 серпня 2014 р.

Вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача та
його представника, дослідивши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню повністю.

Суд встановив, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, і
користується послугами позивача.

Наявність правовідносин у сфері
комунальних послуг підтверджується
особовим рахунком, відкритим на ім'я
відповідача, фактичним користуванням
ним послугами, про що також свідчить
сплата ним заборгованості в грудні 2011
р. за попередній період. Станом на 1
листопада 2013 р. за відповідачем
рахується заборгованість на суму 2 184
грн., яка досі не погашена.

При вирішенні спору суд
враховує положення п.5 ч.3 ст.20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» від 24 червня 2004 р., згідно до
яких споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей термін (строк).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання (
ч.1 ст.625 ЦК України).

Сам по собі факт відсутності
письмового договору про надання
житлово-комунальних послуг не є
підставою для відмови у позові.

Суд дійшов такого висновку,
виходячи з аналізу нормативно-правових
актів, що регулюють правові відносини у
сфері надання житлово-комунальних
послуг, та правових позицій
Верховного Суду України.

Відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець послуг та споживач мають
обопільні обов'язки: виконавець
зобов'язаний підготувати договір, а
споживач його укласти.

Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 р. визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави
для висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Цивільний Кодекс України у ст. ст.
3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади
цивільного законодавства, зокрема
поняття договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.208 ЦК
України правочин між фізичною і
юридичною особами належить вчиняти у
письмовій формі, за виключенням
випадків, передбачених ч. 1 ст.206 цього
Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони
в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст.638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст.
ст.642-643 ЦК України.

Частина 1 ст.628 ЦК України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. ст.6, 627 ЦК України
свобода договору полягає в праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи
договору, ЦК України разом з тим
визначив, що свобода договору не є
безмежною, оскільки відповідно до абз. 2
ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при
укладенні договору, виборі
контрагентів, визначенні умов договору
сторони не можуть діяти всупереч
положенням цього Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються
з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч.1 ст.19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Статті 20,21 цього Закону
визначають обов'язки споживача та
виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Цей обов'язок відповідає
зустрічному обов'язку виконавця,
визначеному п. 3 ч. 2 ст.21 цього Закону,
підготувати та укласти зі споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року №529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі -
постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630
ЦК України ст. ст. 19 - 21 Закону «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
№ 529 вбачається, що умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору
на надання житлово-комунальних послуг
є обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.

Відмова споживача послуг від
укладення договору в такому разі
суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630
ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону «Про
житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 13 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" залежно від функціонального
призначення до житлово-комунальних
послуг відносяться послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із
зазначеними нормами закону споживачі
зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Зазначені правові позиції
викладені в постановах Верховного
Суду України від 10 жовтня 2012 р. № 6-110
цс 12 та від 30 жовтня 2013 р. № 6-53 цс 13.

Що стосується тарифів, то
відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки, тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Тарифи затверджені рішеннями
Олександрійської міської ради. Рішення
є чинними.

Відтак посилання відповідача на
незаконність підвищення тарифів не
відповідає вимогам закону.

Щодо неякісного надання послуг,
то варто зазначити, що обов'язок
доведення зазначеної обставини
покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 18 Закону
України «Про житлово - комунальні
послуги» оформлення претензій
споживачів до виконавців здійснюється
в такому порядку:

1. У разі порушення виконавцем умов
договору споживач має право викликати
його представника для складення та
підписання акта-претензії споживача, в
якому зазначаються строки, види,
показники порушень тощо.

2. Представник виконавця повинен
з'явитися на виклик споживача не
пізніше строку, визначеного договором.

3. Акт-претензія складається споживачем
та представником виконавця і
скріплюється їхніми підписами. У разі
неприбуття представника виконавця в
погоджений умовами договору строк або
необґрунтованої відмови від
підписання акта-претензії він
вважається дійсним, якщо його
підписали не менш як два споживачі.

4. Акт-претензія споживача подається
виконавцю, який протягом трьох робочих
днів вирішує питання про перерахунок
платежів або видає письмово споживачу
обґрунтовану письмову відмову в
задоволенні його претензій.

5. Спори щодо задоволення претензій
споживачів вирішуються в суді.
Споживач має право на досудове
вирішення спору шляхом задоволення
пред'явленої претензії.

Позивач не дотримався цього
порядку, доказів на підтвердження
неякісного надання послуг чи надання
їх не в повному обсязі не надав.

Отже, вимоги позивача відповідають
закону, а тому підлягають задоволенню.

Як вбачається із даних особового
рахунку, перебіг позовної давності
переривався визнанням боргу - сплатою
заборгованості в грудні 2011 р.,
розпочався заново і триває досі.

Оскільки позовні вимоги
підлягають задоволенню, то з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судові витрати в
розмірі 236 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, ч.1 ст. 88,
ст. ст. 214 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И
В :

Позов комунального підприємства
«Житлогосп» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
комунального підприємства «Житлогосп»
заборгованість з оплати
житлово-комунальних послуг на суму 2 184
(дві тисячі сто вісімдесят чотири)
гривні станом 1 листопада 2013 р. та
судові витрати на суму 236 грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя