18 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання права власності в порядку
поділу спільної сумісної власності та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_7, на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 16 липня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа - Дванадцята Харківська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
батько - ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_8
відкрилась спадщина на квартиру,
розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, яка належала йому на праві
приватної власності. Спадкоємцями
першої черги є ОСОБА_4 - дочка
спадкодавця, а також ОСОБА_5, як дружина
ОСОБА_8 Однак відповідач відмовляється
надавати їй та нотаріальній конторі
правовстановлюючі документи на
спадкове майно. Тому позивач просила
визнати право власності в порядку
спадкування за законом.
У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права власності в порядку поділу
спільної сумісної власності та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.
Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_8
перебував у шлюбі з ОСОБА_9 з 30 січня 1972
року, а з 13 грудня 1989 року зазначений
шлюб розірвано рішенням Фрунзеснького
районного народного суду
м. Харкова. Свідоцтво про розірвання
шлюбу отримано ОСОБА_9
6 лютого 1990 року, про те сімейні
стосунки між ними були припинені з
Спірна квартира 13 червня 1987 року надана
ОСОБА_8, як члену житлово-будівельного
кооперативу «Екран-6». До розірвання
шлюбу із ОСОБА_9 було сплачено 2 446 руб
першого пайового внеску та
438 руб 03 коп, а всього на загальну суму 2
884 руб 03 коп., тобто 40 %
2/5 частини) від загальної суми пайових
внесків, яка склала 7 188 руб
З початку січня 1990 року вона стала
ОСОБА_8 однією сімʼ?єю у спірній
квартирі та вести спільне
господарство. Решта пайових внесків в
розмірі 4 304 руб 84 коп. тобто 60 % (3/5
частини) від загальної суми сплачені
ОСОБА_8 та нею за рахунок їх спільних
коштів за час проживання однією сімʼ?єю
та ведення спільного господарства.
Тому просила встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнати право
власності в порядку поділу спільної
сумісної власності та визнати право
власності в порядку спадкування за
Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 7/20
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні
вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права власності в порядку поділу
спільної сумісної власності та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_5
однією сімʼ?єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з

7 лютого 1990 року по 9 січня 2001 року.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/10
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
поділу спільної сумісної власності.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на 7/20
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 16 липня

2014 року рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від

14 травня 2014 року змінено. Позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано за
ОСОБА_4 право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті

ОСОБА_8 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_7 просить скасувати рішення
апеляційного суду Харківської області
від 16 липня 2014 року та залишити в силі
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14 травня 2014 року,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив із
того, що обставини, на які посилалася
ОСОБА_5 є доведеними.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_8, після смерті якого
відкрилась спадщина на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала йому на праві приватної
власності. Спадкоємцями першої черги є
ОСОБА_4 - дочка спадкодавця, а також
ОСОБА_5 шлюб із якою було зареєстровано
9 січня 2001 року.

Спірна квартира 13 червня 1987 року надана
ОСОБА_8, як члену житлово-будівельного
кооперативу «Екран-6» на сімʼ?ю із трьох
осіб. До розірвання шлюбу із ОСОБА_9
було сплачено 2 446 руб першого пайового
внеску та 438 руб 03 коп, а всього на
загальну суму 2 884 руб

03 коп., від загальної суми пайових
внесків, яка склала 7 188 руб 87 коп.
Остаточна сплата пайового внеску була
здійснена 8 травня 1991 року

а. с. 96).

Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час
спільного проживання особами, які не
перебувають у зареєстрованому шлюбі
між собою, є об'єктом їхньої спільної
сумісної власності, якщо: 1) майно
придбане внаслідок спільної праці
таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною
працею осіб слід вважати їх спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення
спору щодо поділу майна, набутого
сім'єю, слід установити не лише
обставини щодо факту спільного
проживання сторін у справі, а й ті
обставини, що спірне майно було
придбане сторонами внаслідок спільної
праці.

Така ж правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 25 грудня 2013 року у цивільній справі
№ 135цс13.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
змінюючи рішення суду першої
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку, оскільки ОСОБА_5 не доведено,
що спірна квартира була придбана за
спільні кошти, крім того, як
встановлено судом, ОСОБА_5 з 1975 року по 21
січня 1991 рік знаходилась у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 та до
1992 року погасила позику та внески за
іншою квартирую.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Харківської області
від 16 липня

2014 року, тому що судове рішення законне
та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 16 липня

2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дванадцята
Харківська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування за законом, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання права власності в порядку
поділу спільної сумісної власності та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І.
Журавель