АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №676/69/14-ц
Провадження №22-ц/792/1700/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
поданою Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансові
Перспективи» на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 26 червня
2014 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі у власність та усунення
перешкод у здійсненні права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», звертаючись
до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та державної реєстраційної
служби України, посилалося на те, що 07
вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»
(в подальшому правонаступник ПАТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 21000
доларів США, який зобов'язувалась
повернути у повному обсязі в строк до 08
вересня 2017 р. або достроково зі сплатою
12,40 % річних за користування кредитом. З
метою забезпечення виконання грошових
зобов'язань за вказаним договором про
надання споживчого кредиту ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 уклали з банком договір
іпотеки від 07 вересня 2007 року, за яким
передали у іпотеку квартиру АДРЕСА_2, що
належить їм у рівних частках. 08 грудня
2011 року своє право вимоги, що виникло з
кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк»
передав ПАТ «Дельта банк» згідно
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами від 08 грудня 2011 року.
Через неналежне виконання умов
договору у позичальника станом на 01
серпня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 29504,06 дол. США,
з яких - 17849,34 дол. США - заборгованість
за кредитом; 11654,72 дол. США -
заборгованість по процентах за
користування кредитом.

Ухвалою суду від 28.05.2014 року позов в
частині вимоги до Державної
реєстраційної служби України
здійснити державну реєстрацію права
власності на квартиру за заявою
позивача залишено без розгляду.

Після неодноразових уточнень позовних
вимог в позивач остаточно просив суд в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 за кредитним договором № 0
від 07 вересня 2007 року у розмірі 29504,06
доларів США перед ПАТ «Дельта Банк»
звернути стягнення на предмет іпотеки -
двокімнатну квартиру загальною прощею
39,8 кв. м., житловою площею 25,4 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
передачі іпотекодержателю вказаного
предмета іпотеки у власність; визнати
за ПАТ «Дельта Банк» право власності на
цю квартиру; зобов'язати відповідачів
передати позивачу правовстановлюючі
документи на предмет іпотеки, ключі від
вхідних дверей (дублікати ключів),
документи, що характеризують об'єкт
нерухомості (технічний паспорт на
квартиру), та інші документи; виселити
та зняти з реєстрації місце проживання
та перебування відповідачів та інших
осіб, які зареєстровані та проживають у
цій квартирі.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року у позові
ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта банк»
вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим та прийнятим з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
обсязі. При винесенні рішення із
застосуванням норми Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» суд першої інстанції не
встановив, чи предмет іпотеки
використовується
позичальником/майновим поручителем як
місце постійного проживання та чи є у
власності позичальника/майнового
поручителя інше житло. На думку
апелянта винесення судом рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не пов'язане з відчуженням майна,
оскільки при винесенні такого рішення
не відбувається автоматичного
відчуження майна, тобто, переходу права
власності до іншої особи. Тому вважає
можливим винесення судом рішення про
звернення стягнення на майно, оскільки
дане рішення може бути фактично не
реалізоване позивачем, тобто, не
передане на виконання до виконавчої
служби. Вважає, що зазначений закон, що
набрав чинності 07.06.2014 року, не
поширюється на відносини іпотеки, які
виникли до набрання ним чинності.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, будучи належно
повідомленими про розгляд справи,
ОСОБА_2 письмовою заявою просила
розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши представника апелянта,
дослідивши письмові докази у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

В сил ч.ч.1, 3 ст. 33 Закону „Про іпотеку" у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Встановлено, що 07 вересня 2007 року між
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого став ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримала кредит у сумі 21000 доларів США,
який зобов'язувалась повернути у
повному обсязі в строк до 08 вересня 2017
р. або достроково зі сплатою 12,40 % річних
за користування кредитом. З метою
забезпечення виконання грошових
зобов'язань за вказаним договором про
надання споживчого кредиту ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 уклали з банком договір
іпотеки від 07 вересня 2007 року, за яким
передали у іпотеку квартиру АДРЕСА_2, що
належить їм на праві власності у рівних
частках. 08 грудня 2011 року своє право
вимоги, що виникло з кредитного
договору ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ
«Дельта банк» згідно договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами. ОСОБА_2 неналежно
виконувала умови договору і станом на 01
серпня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 29504,06 дол. США,
з яких - 17849,34 дол. США - заборгованість
за кредитом; 11654,72 дол. США -
заборгованість по процентах за
користування кредитом.

Пунктами 5.1, 5.4. іпотечного договору
передбачено право іпотекодержателя на
отримання у власність предмета іпотеки
в рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку, встановленому
ст. 37 Закону „Про іпотеку".

Наведене підтверджується матеріалами
справи.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що квартира, яка є предметом іпотеки, є
місцем постійного проживання ОСОБА_2,
іншого нерухомого житлового майна у її
власності нема, внаслідок чого в силу
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не може бути
примусово стягнуте це нерухоме
житлове майно, а відтак не підлягають
задоволенню і інші, похідні від цієї,
вимоги.

Так, за змістом ч.1 ст. 5 Закону України
„Про іпотеку" предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація;

нерухоме майно може бути відчужене
іпотекодавцем і на нього відповідно до
законодавства може бути звернене
стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у
встановленому законом порядку як
окремий виділений у натурі об'єкт права
власності, якщо інше не встановлено цим
Законом.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», що набрав чинності 07.06.2014 року,
не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

Згідно з ст. 3 цей Закон набирає
чинності з дня його опублікування та
втрачає чинність з дня набрання
чинності законом, який врегульовує
питання особливостей погашення
основної суми заборгованості,
вираженої в іноземній валюті, порядок
погашення (урахування) курсової
різниці, що виникає у бухгалтерському
та/або податковому обліку кредиторів
та позичальників, а також порядок
списання пені та штрафів, які
нараховуються (були нараховані) на таку
основну суму заборгованості.

На час ухвалення судом першої
інстанції оскаржуваного рішення цей
закон не втратив чинності в зв'язку з
набранням чинності іншим законом.

Доводи апеляційної скарги про
недоведеність факту використання
предмета іпотеки
позичальником/майновим поручителем як
місця постійного проживання
відсутності у позичальника/майнового
поручителя іншого житла, є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Так, як вбачається з копії паспорта
ОСОБА_2 (а.с. 34-36), остання зареєстрована
та постійно проживає у квартирі
АДРЕСА_2, такі ж відомості про місце її
постійного проживання зазначено у
кредитному договорі та договорі
іпотеки.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
17.06.2014 року, інформації № 23100430 від 17.06.2014
року з цього реєстру, Реєстру прав
власності на нерухоме майно (а.с.2031-205)
ОСОБА_2 є власником ? частини квартири
АДРЕСА_2.

При цьому апелянт, заперечуючи ці
обставини, не спростував їх достатніми
та допустимими доказами.

Відсутність таких даних у справі щодо
іншого відповідача, ОСОБА_1, не впливає
на правильність висновків суду,
оскільки за змістом п.1 ст.1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», достатньо встановлення таких
обставин щодо однієї з осіб -
позичальника або майнового поручителя.

Твердження апелянта про те, що ця норма
закону не перешкоджає винесенню судом
рішення про звернення стягнення на
майно, оскільки при ухваленні такого
рішення не відбувається автоматичного
відчуження майна, також є
необґрунтованим, адже заявлено вимоги
про звернення стягнення на квартиру
шляхом передачі іпотекодержателю
вказаного предмета іпотеки у власність
та визнання за ПАТ «Дельта Банк» право
власності на цю квартиру.

Таким чином виконання судового
рішення про задоволення позову
полягало б у пред'явленні його
державній реєстраційній службі для
відповідної реєстрації права
власності на майно за позивачем, без
передачі до примусового виконання
Державній виконавчій службі.

Водночас колегія суддів звертає увагу
на те, що згідно з ч.3 ст.37 Закону
України „Про іпотеку"
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя.

Проте матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів щодо
вартості предмета іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
поданою Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансові
Перспективи» відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій
інстанції:Вдовичинський А.В.
Провадження № 22-ц/792/1700/14

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 19,27