Номер провадження: 22-ц/785/4481/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у володінні та
користуванні власністю, стягнення
матеріальної та моральної шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про захист прав землекористувача,
зобов'язання особи дотримуватися
правил добросусідства, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 05 березня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що у вересні
2012 року ОСОБА_4 почала самочинне
будівництво на межі земельних ділянок
між домоволодіннями АДРЕСА_1, тим самим
порушуючи СНіП 30-02-97 «Планування і
забудова території», тобто не
додержано відстані від будівлі до
огородження ділянки (3м.) і відстань від
будинку до будинку (6м.). Відповідачка не
взяла дозволу на будівництво ні у
позивачки, ні у її сина, на вимогу
показати дозвільні документи було
відмовлено. Крім того відповідачка
знесла огорожу, знищила насадження
винограду, спиляла металеві стовпи,
розібрала дошки з яких складався
паркан, замінивши своєю огорожею, яку
змістила приблизно на 0,7м. та почала
будівництво фундаменту жилого будинку.

06.02.2013 року позивачкою було уточнено
позовну заяву та зазначено, що
матеріальна сума збитку, яку вона
вказала в позовній заяві в розмірі 20576,25
грн. не відповідає дійсності, у зв'язку
з реальною вартістю на сьогоднішній
день, тому її було переглянуто та
збільшено до 93054,33 грн., було збільшено і
моральну шкоду до 20000 грн., а також
позивачка просила перенести межу
земельних ділянок по проекту їх
ділянок, паркан повинен бути не більше
ніж 2 м. та вентильованим.

До суду з зустрічним позовом
звернулася ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що вона є власницею
житлового будинку, який знаходиться за
адресою : АДРЕСА_2. З вересня 2012 року
розпочала будівництво паркану,
оскільки паркан яким раніше вона та
відповідачка користувалася,
знаходиться в занедбаному стані на
неодноразові пропозиції встановити
новий паркан відповідачка
відмовлялася. Відповідачка на межі
земельних ділянок та вздовж старого
паркану висадила кущі винограду та
горіх, що суперечить ДБН 360-92 с.15, п. 3.25.

Всупереч вимогам закону ОСОБА_3 було
проведено наземним засобом, на межі
земельних ділянок газову трубу, хоча
згідно до робочого проекту газифікації
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3, газова труба повинна
бути встановлена на відстані від межі
та встановлена на опорах.

18.10.2013 року позивачкою за зустрічним
позовом було уточнено позовну заяву, де
було збільшено позовні вимоги, а саме:
зобов'язати ОСОБА_3 викорчувати дерево
горіха та кущі винограду, які ростуть
на межі земельних ділянок між
домоволодіннями АДРЕСА_1; зобов'язати
перенести газопровід, який проходить
на земельній ділянці АДРЕСА_3 у
відповідності до робочого проекту 2007
року на «Газифікацію житлового будинку
№НОМЕР_1»; стягнути вартість
ремонтно-відновлюваних робіт цоколю та
відмостки житлового будинку № НОМЕР_2 в
розмірі 2 967 грн.; стягнути вартість
судової будівельно-технічної
експертизи 2 225,23 грн., моральну шкоду в
розмірі 25000 грн., та судові витрати.

05.03.2014 року ухвалою Суворовського
районного суду м. Одеси первісний позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у володінні та користуванні власністю,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди за заявою представника позивачки
було залишено без розгляду.

Позивачка за зустрічним позовом
підтримала свої позовні вимоги в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідачки за
зустрічним позовом в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення зустрічного позову у
зв'язку з тим, що позивачка не надала
суду докази, що зверталася до
відповідачки з пропозиціями про
встановлення нового паркану, що ОСОБА_5
порушувала ст. ст. 103-109 ЗК України, що
неправомірно було посаджено кущі
винограду та горіх; факт про відступ
від меж земельних ділянок та старого
паркану не підтверджується актом
комісії ЖКС «Пересипський» від 05.10.2012
року; саме через самовільне втручання
ОСОБА_4, під час будівництва паркану,
опори газової труби було демонтовано.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 було
відмовлено в повному обсязі.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не
з'явилися. Про час та місце розгляду
справи в апеляційному суді
повідомлялися належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Справа розглянута апеляційним судом на
підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст.305 ЦПК
України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_4 є власником
житлового будинку АДРЕСА_2 що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом, яке видане
08.05.2010 року, приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу. Право власності зареєстровано
в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним
номером 29886784, про що свідчить витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.56, 57).

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1353
від 26.06.2013 року експерт на момент
проведення дослідження земельних
ділянок АДРЕСА_1, встановив наявність
меж землекористування. В ході
проведення дослідження земельної
ділянки АДРЕСА_2 і співставлення з
копією Плану земельної ділянки з
технічним паспортом від 11.02.2010 року
визначити співвідношення фактичних
меж обстежуваної земельної ділянки №
НОМЕР_3 в двох вказаних документах не є
ідентичними; в копії земельної ділянки
з Технічного паспорту від 11.02.2010 року
дві межі зі суміжними
землекористувачами відображені
умовною пунктирною лінією. Загальна
довжина межі паркану земельної ділянки
користувача ОСОБА_4, яка знаходиться зі
сторони АДРЕСА_1 складає 34 м., що не
відповідає межі вказаної в копії Плану
земельної ділянки з Технічного
паспорту від 11.02.2010 року. Відповісти на
питання про відповідність норм ДБН та
СНІП, протипожежним та санітарним
нормам системи газопостачання
домоволодіння АДРЕСА_3, експерту
неможливо, оскільки дане питання
відноситься до спеціальних знань і не
входить в його компетенцію. (а.с.133-144)
Викладені обставини експерт
підтвердила в судовому засіданні 11.12.2013
року.

Відповідно до ст. 109 ЗК України кожен із
сусідів має право вимагати ліквідувати
дерева, які стоять на спільній межі.
Витрати на ліквідацію цих дерев
покладаються на сусідів у рівних
частинах.

Зі змісту висновку № 1353 від 26.06.2013року
ОНДІСЕ вбачається, що впродовж
спільного паркану земельних ділянок №
НОМЕР_2 та АДРЕСА_3 наявні дерева, кущі
відстань від яких до нижньої частини
огорожі (спільного паркану) не
відповідає нормам ДБН, також у висновку
вже зазначено, що дерева спиляні, а в
судовому засіданні позивачка та її
представник заперечували проти
покладання на них половину вартості за
ліквідування цих рослин, тому
посилання ОСОБА_4 щодо викорчування
дерева горіха та кущів є недоцільними.

Крім того, ОСОБА_4 просила стягнути з
відповідачки вартість
ремонтно-відновлювальних робіт цоколю
та відмостки житлового будинку №
НОМЕР_2 в розмірі 2967 грн., обґрунтовуючи
дані вимоги тим, що внаслідок
проникнення на її ділянку коріння
горіха ОСОБА_3 останні нанесли
вищевказану шкоду.

Згідно зі ст. 105 ЗК України у випадку
проникнення коренів і гілок дерев з
однієї ділянки на іншу власники та
землекористувачі земельних ділянок
мають право відрізати корені дерев і
кущів, які проникають із сусідньої
земельної ділянки, якщо таке
проникнення є перепоною у використанні
земельної ділянки за цільовим
призначенням.

Виходячи із встановлених обставин та
приймаючи до уваги вказану норму, суд
прийшов до правильного висновку, що
взагалі відсутній спір з цього приводу,
оскільки позивачка мала правові
підстави самостійно попередити
пошкодження відмостки та цоколю свого
будинку так як відповідачка ніколи не
перешкоджала в цьому, більш того вона
навіть не знала про такі обставини.

Главою 17 ЗК України «Добросусідство»
встановлені зокрема й права та
обов'язки власників та
землекористувачів земельних ділянок.
Одночасно із цим позивачка не надала
належних та допустимих доказів,
передбачених ст. ст. 57, 58 ЦК України, в
підтвердження своїх доводів щодо
недотримання правил добросусідства з
боку відповідача тому й вимоги про
зобов'язання ОСОБА_3 додержуватися
вищеназваних правил є безпідставним.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Оскільки, судом не встановлено
неправомірних дій з боку відповідача
за зустрічним позовом, тому й відсутні
підстави для відшкодування моральної
шкоди.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відмови ОСОБА_4 у
задоволенні позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець