Номер провадження: 22-ц/785/4020/14
Головуючий у першій інстанції Кисельов
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Плавич
Н.Д.,

при секретарі - Добряк
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, заявами ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
приєднання до апеляційної скарги на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
звернувшись 27 червня 2007 року до суду з
вищеназваним позовом до ОСОБА_6,
вказали, що проживають та
зареєстровані в будинку по АДРЕСА_2.
Відповідач ОСОБА_6 за вказаною адресою
зареєстрована, однак з 1987 року не
проживає, витрат по утриманню житла не
несе. Посилаючись на вказані обставини,
позивачі просили визнати ОСОБА_6 разом
з її неповнолітнім на той час сином
ОСОБА_7 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням в
будинку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.6-8).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 24 грудня 2007 року, ухваленим
в порядку заочного розгляду справи,
позов задоволено (т.1 а.с.61).

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 5 липня 2013 року заочне
рішення скасовано, справу призначено
до розгляду в загальному порядку (т.1
а.с.94-95).

Позивач ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5,
відповідач ОСОБА_7 досяг повноліття, з
огляду на що позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в серпні 2013 року змінили вимоги
та просили визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням в будинку по АДРЕСА_2,
стягнути судові витрати (т.1 а.с.107-108).

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі
представника позов не визнали (т.1
а.с.236-237, 240).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2014 року в позові
відмовлено (т.1 а.с.252-254).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, до якої
приєдналися ОСОБА_4 та ОСОБА_5, просять
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивувала порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вирішував спірні
правовідносини, як такі, що виникли
станом на 27 червня 2007 року, тобто
первісну дату пред'явлення позову. Суд
встановив, що ОСОБА_6 з 1987 року та її син
ОСОБА_7 з народження проживають в
квартирі АДРЕСА_1, а не в будинку
АДРЕСА_2, однак при цьому суд відмовив в
позові, зазначивши, що станом на 27
червня 2007 року самочинно збудований
будинок по АДРЕСА_2 житлом не був через
не введення в експлуатацію.

Висновки суду не відповідають
обставинам справи, вказують на
неправильне застосування норм
матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими
такі факти та відповідні ним
правовідносини.

26 червня 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_9 звернулись до ОСОБА_6 з вимогами
про визнання ОСОБА_6 разом з її
неповнолітнім на той час сином ОСОБА_7
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням в будинку по
АДРЕСА_2 (т.1 а.с.6-8).

Після скасування ухвалю суду першої
інстанції від 5 липня 2013 року
ухваленого 24 грудня 2007 року в порядку
заочного розгляду справи рішення суду
з призначенням справи до розгляду в
загальному порядку позовні вимоги 13
серпня 2013 року змінено та пред'явлено
такі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 до ОСОБА_6
та її повнолітнього сина ОСОБА_7 про
визнання такими, що втратили право
користування житловим приміщенням в
будинку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.107-108).

Зміна вимог після скасування судового
рішення та нового розгляду справи
обумовлена отриманням 4 лютого 2010 року
ОСОБА_3 свідоцтва про право приватної
власності на об'єкт нерухомості,
розташований по АДРЕСА_2, смертю
ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача ОСОБА_8,
досягненням ІНФОРМАЦІЯ_6 повноліття
сином відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 тощо.

Процесуальне право позивачів на
зміну позовних вимог передбачено
положеннями статті 31 ЦПК України, з
огляду на визначений статтею 11 ЦПК
України принцип диспозитивності
цивільного судочинства розгляд справи
підлягає в межах заявлених 13 серпня 2013
року вимог, в даному випадку вимог
власника про визнання осіб такими, що
втратили право користування житлом, і
на підставі доказів, які встановлюють
наявність чи відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7,
та ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, є
батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 а.с.37, 38, 42).

ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_8, шлюб
зареєстровано 3 травня 1986 року, до
смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловіка шлюб не
розірвано (т.1 а.с.17, 113).

За адресою АДРЕСА_2 зареєстровані:
ОСОБА_8 з 21 грудня 1984 року по день
смерті; ОСОБА_3 з 26 вересня 1986 року;
ОСОБА_5 (дочка ОСОБА_3) з 12 березня 1997
року; ОСОБА_4 (дочка ОСОБА_8 та ОСОБА_3) з 16
лютого 2005 року; ОСОБА_6 (сестра ОСОБА_8) з
1986 року (т.1 а.с.9-13, 29, 78, 79).

По об'єкту нерухомості по АДРЕСА_2
встановлено наступне.

Рішенням виконкому Ленінської райради
від 31 січня 1956 року № 85, рішенням
виконкому Одеської міської ради від 25
лютого 1956 року № 182 ОСОБА_10 під
індивідуальне житлове будівництво
відведено земельну ділянку АДРЕСА_3. 16
травня 1956 року між ЖУ виконкому
Одеської міської ради в особі
начальника та ОСОБА_10 нотаріусом
Першої одеської державної
нотаріальної контори посвідчено за
реєстровим номером 2-2286 договір про
надання у безстрокове користування
земельної ділянки АДРЕСА_3 під
будівництво житлового будинку (т.1
а.с.168-173).

Рішенням виконкому Ленінської райради
від 13 жовтня 1961 року № 795-в встановлено
самовільне зайняття ОСОБА_11 (матір'ю
ОСОБА_8 та ОСОБА_6) земельної ділянки
АДРЕСА_3 та зведення стін будинку
розміром 6х9м. Рішенням виконкому ради
самочинно зведену будівлю залишено
ОСОБА_11 з правом проживання без
оформлення правових документів та
виділення земельної ділянки (т.2 а.с.41).

З викопіювання з будівельного плану
встановлено, що станом на 11 жовтня 1965
року по АДРЕСА_2 знаходились житловий
будинок літ. «А», сарай літ. «Б», огорожа
№ 1-6, мостіння-І (т.2 а.с.121, 122).

З виготовленого бюро технічної
інвентаризації 25 грудня 1991 року
технічного паспорту встановлено, що по
АДРЕСА_2 знаходилось домоволодіння, що
складалося з житлового будинку літ. «А»
1958 року побудови загальною площею 52,1
кв. м житловою площею 36,2 кв. м, житлового
будинку літ. «В» 1990 року побудови
загальною площею 90,0 кв. м житловою
площею 35,7 кв. м, сараю літ. «Г», душу літ.
«Д», вбиральні літ. «Е», мостіння-І,
огорожі № 1-7 (т.1 а.с.202-209).

З виготовленого бюро технічної
інвентаризації 14 липня 2006 року
технічного паспорту встановлено, що по
АДРЕСА_2 знаходився житловий будинок
літ. «В» 1990 року побудови
загальною площею 90,0 кв. м житловою
площею 35,7 кв. м, сарай літ. «З» 2000 року
побудови, огорожа № 7-10 2000 року
побудови, мостіння-І 2002 року побудови.
Технічна документація містить
примітку про самочинність будівель (т.1
а.с.210-214).

З виготовленого бюро технічної
інвентаризації 21 серпня 2008 року
технічного паспорту встановлено, що по
АДРЕСА_2 знаходився житловий будинок
літ. «В» 1990 року побудови загальною
площею 94,3 кв. м житловою площею 35,7 кв. м,
мостіння-І, огорожа № 6-9. Технічна
документація містить примітку про
самочинність будівель (т.1 а.с.215-219).

4 лютого 2010 року ОСОБА_3 виконавчим
комітетом Одеської міської ради на
підставі свідоцтва про відповідність
збудованого об'єкту проектній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил
від 1 грудня 2009 року № 15001373 видано
свідоцтво про право приватної
власності на житловий будинок, який
розташований по АДРЕСА_2 та
складається в цілому з будинку літ. «В»
загальною площею 94,3 кв. м житловою
площею 35,7 кв. м, відображеного у
технічному паспорті від 9 грудня 2009
року. Державна реєстрація права
власності ОСОБА_3 проведена 8 лютого 2010
року. Згідно технічної документації на
земельній ділянці по АДРЕСА_2 станом на
9 грудня 2009 року знаходиться житловий
будинок літ. «В» 1990 року побудови
загальною площею 94,3 кв. м, житловою
площею 35,7 кв. м, огорожа № 6-9, мостіння-І
(т.1 а.с.150-155, 220-225, т.2 а.с.58-82, 96-100 фото).

Рішенням Одеської міської ради
від 29 квітня 2011 року № 757-УІ ОСОБА_3
передано безоплатно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0602
га по АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). На підставі
вказаного рішення ОСОБА_3 12 вересня 2012
року видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку (т.1 а.с.226-227).

Аналіз технічної документації та
правовстановлюючих документів на
об'єкт нерухомості по АДРЕСА_2,
реєстрації осіб за вказаною адресою
вказує на те, що батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_6
самочинно зайняли земельну ділянку, що
у 1956 році була виділена під будівництво
житлового будинку іншій особі, як то
ОСОБА_10, де у 1958 році самочинно
збудували житловий будинок, що в
технічній документації під час
інвентаризації 1965 року позначався літ.
«А». У вказаному житловому будинку літ.
«А» у свій час були зареєстровані
ОСОБА_8 з 1984 року, його дружина ОСОБА_3 з
1986 року, ОСОБА_6 з 1986 року.

Сім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_3 поряд з будинком
літ. «А» будують новий будинок літ.
«В», що відображається вперше у
виготовленій у 1991 році технічній
документації та значиться побудованим
у 1990 році. Будинок літ. «А» станом на 1990
рік вже рахується ветхою будівлею, що
не підлягає капітальному ремонту, ці
дані подано ОСОБА_6 до Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради при постановленні 16
листопада 1990 року на квартирний облік
(т.2 а.с.34). З часом будинок літ. «А»
руйнується повністю і вже у
виготовленій у 2006 році технічній
документації на земельній ділянці по
АДРЕСА_2 значиться наявним лише
житловий будинок літ. «В» 1990 року
побудови. У вказаному житловому
будинку літ. «В» проживала сім'я ОСОБА_8
та ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4
Щодо ОСОБА_6, то ні вона, ні її син
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку літ. «В»
ніколи не проживали. Сім'я ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 прийняли передбачені
законодавством заходи для введення
самочинно будованого ними у 1990 році
житлового будинку літ. «В» в
експлуатацію та в результаті у 2011 році
отримали на ім'я ОСОБА_3 свідоцтво про
право приватної власності на житловий
будинок по АДРЕСА_2, відображений в
технічній документації під літ. «В», та
у 2012 році державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,0602 га по АДРЕСА_2, на
якій розташований житловий будинок.

Таким чином, реєстрація ОСОБА_6 за
адресою АДРЕСА_2 проведена у 1986 році в
той час, коли за вказаною адресою
знаходився житловий будинок літ. «А». З
1987 року ОСОБА_6 в будинку по АДРЕСА_2 не
проживає, оскільки фактично проживає з
чоловіком в квартирі АДРЕСА_1. Згідно
даних технічної інвентаризації
житлового будинку літ. «А» за адресою
АДРЕСА_2 не існує з 2006 року, відтак, з
огляду на те, що в збудованому ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 у 1990 році житловому будинку
літ. «В» ОСОБА_6 ніколи не проживала,
ОСОБА_6 є такою, що фактично проживає в
квартирі, а значиться зареєстрованою в
будинку літ. «А», що вже давно не існує
через повну руйнацію.

ОСОБА_6 мала родинні стосунки як сестра
з ОСОБА_8, який помер у 2011 році. ОСОБА_6 не
є членом сім'ї ОСОБА_3, остання як
власник нерухомого майна, що
знаходиться по АДРЕСА_2, має перешкоди у
користуванні власністю через те, що
ОСОБА_6 з 1986 року значиться
зареєстрованою за вказаною адресою,
хоча з 1987 року проживає зі своєю сім'єю
за іншою адресою, батьківський будинок
літ. «А» є знищеним через повне
руйнування, а існує будинок літ. «В»,
збудований після того, як вона
перестала проживати за адресою по
АДРЕСА_2.

Відповідно до положень пункту 4 частини
1 статті 346, статті 405 ЦК України ОСОБА_6
не зберігає право користування житлом
в належному ОСОБА_3 на праві приватної
власності житловому будинку літ. «В»,
що знаходиться по АДРЕСА_2. Оскільки
ОСОБА_6 добровільно знятися з
реєстраційного обліку за адресою
АДРЕСА_2 не бажає, то підлягає визнанню
судовим рішенням такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням в належному ОСОБА_3 на
праві приватної власності житловому
будинку АДРЕСА_2.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином
ОСОБА_6. ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2
ніколи не проживав, зареєстрованим не
значився (т.1 а.с.29). З народження ОСОБА_7
проживав разом зі своїми батьками в
квартирі АДРЕСА_1. Вказане місце
проживання ОСОБА_7 зазначалося в
медичній документації, в навчальну
закладі тощо. З отриманням паспорту
постійне місце проживання ОСОБА_7
зареєстровано з 14 березня 2011 року в
квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 118-127). Таким
чином, оскільки постійне місце
проживання ОСОБА_7 зареєстровано не за
спірною адресою, підстави визнавати
його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
будинку, де він не зареєстрований,
відсутні.

Відповідно до положень частини 1
статті 88 ЦПК України з відповідача
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 підлягають
присудженню понесені та документально
підтверджені витрати на сплату
судового збору в суді першої та
апеляційної інстанцій в загальній сумі
367,20 грн.

(8,50 грн. + 7,50 грн. + 114,70 грн. + 114,70 грн. + 121,80
грн. = 367,20 грн.) та частково в сумі 2 000,00
грн. витрати власника житла як
належного позивача на правову допомогу
по захисту права власності (т.1 а.с.4, 5,
36-104, 110, 115, 201).

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, заяви ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної
скарги задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2014 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_6 про визнання такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
належному ОСОБА_3 на праві приватної
власності житловому будинку АДРЕСА_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
витрати на сплату судового збору в сумі
367 грн. 20 коп., на правову допомогу в сумі
2 000 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич