Номер провадження: 22-ц/785/1981/14
Номер справи місцевого суду: 1511/3664/2012
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Заїкіна А.П., Доценко Л.І.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист права
власності шляхом усунення перешкод у
користуванні майном та відшкодування
збитків і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 28 жовтня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач
просив зобов'язати ОСОБА_3 припинити
чинити йому перешкоди у вільному
доступі до належних йому господарських
будівель (сараїв літери «З,И,Л»; навісу
літера «К»;) та господарських споруд
№№ 1,3,), розташованих за адресою
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 знести
бетонний паркан, встановлений з
порушенням вимог законодавства та
будівельних норм щодо мінімально
допустимої відстані від стіни
житлового будинку, який створює йому
(позивачу) перешкоди у користуванні
майном, що належить йому на праві
власності - житловим будинком літ. «А»
та сараями літ. «З, И, Л»; навісу літера
«К»; господарськими спорудами №№ 1,3,
розташованиими за адресою: АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
компенсацію моральної шкоди у розмірі
20000 грн.; стягнути збитки, завдані
знищенням належних йому (позивачу)
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: сараю літ. «Ж» та душу
літ. «Д», вартість яких за матеріалами
технічної інвентаризації станом на 19
липня 2005 року становила 190 грн. Позивач
свої вимоги обґрунтовував тим, що його
право власності відповідач порушила, а
тому є підстави для захисту
вищезазначеним способом.(а.с.98-100)

Відповідач та її представник позов не
визнали, посилаючись на наявність
невирішеного спору щодо розміру часток
у спільній частковій власності, на
необґрунтованість доводів позивача
щодо відстані до бетонного паркану, та
на недоведеність його вимог щодо
відшкодування збитків і моральної
шкоди.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 28 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду від 28 жовтня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з

додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
протиправність дій відповідача і факту
порушення права власності позивача зі
сторони відповідача не встановлено, та
що позивачем не доведено факту
завдання йому збитків і моральної
шкоди.

З таким висновком суду
погоджується і колегія суддів.

За змістом ст.ст. 6,15,391 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність. Кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Власник
майна у разі наявності порушення має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається,
що сторони є співвласниками житлового
будинку та господарських будівель і
споруд, розташованих у АДРЕСА_1. За
документами зареєстровані і належить
позивачу 29/50 частин, а відповідачу 21/50
частин спірного домоволодіння. До його
складу за станом на 06.02.2012р. входять
житловий будинок літ. «А», прибудова
«А-1», прибудови «а», «а-3», та сараї літ.
«З, И, Л»; навіси літера «К,о»; вбиральні
«М,Н», літня кухня «О», літній душ «П»,
господарські споруди №№ 1,2,3.(а.с.53-59) За
повідомленням Комунального
підприємства «Бюро технічної
інвентаризації» м. Іллічівська
зареєстровані частки співвласників
змінились, і не відповідають дійсності,
оскільки в період з 1993 року по 2005 рік
власник ОСОБА_4, після якого нерухоме
майно успадкувала відповідач, здійснив
добудови (добудував сіни «а», тамбур
«а-1», сарай «З» і «Л», комору-сарай «И»,
навіс «К»)... (а.с.60) Розпорядженням
міської адміністрації Іллічівської
міської ради Одеської області № 224 від
24.03.1993р. визнано право власності за
ОСОБА_4 (батьком відповідача) на усі
вищевказані добудови.(а.с.46) На підставі
розпорядження КП «Бюро технічної
інвентаризації» були внесені
відповідні зміни до технічної
документації будинку в цілому.
Добудови були узгоджені з колишніми
співвласниками будинку (а.с.227-228,234-242), а
тому на підставі ст.119 ЦК України 1963
року у співвласника виникло право
вимагати зміни розміру його частки у
спільній власності на будинок. Це право
не втрачено і на теперішній час,
оскільки правовідносини щодо спільної
часткової власності продовжуються та
не припинились. Посилання позивача в
апеляційній скарзі в цій частині на
позовну давність на увагу не
заслуговують. До теперішнього часу між
сторонами залишається не вирішеним
спір щодо розміру їх часток.(а.с.93)
Згідно з матеріалами справи позивач з
моменту отримання права власності на
2950 частин спірного будинку спірними
господарським будівлями і спорудами не
користувався, ними користувалася
тільки відповідач, яка успадкувала
належну їй частку будинку після смерті
батька, і на земельній ділянці якої
вони розташовані. Право спільної
часткової власності з моменту набуття
здійснювалося сторонами за їхньою
згодою та домовленістю (а.с.254), що
ґрунтується на вимогах ст.358 ЦК України.
А тому колегія суддів погоджується з
висновками суду щодо відсутності
законних підстав для усунення позивачу
перешкод у вільному доступі до
вищеназваних господарських будівель і
споруд. Висновки суду в цій частині є
справедливими, а відтак доводи
позивача в апеляційній скарзі в
зазначеній частині на увагу не
заслуговують.

У відповідності з наявним у
справі технічним паспортом (а.с.54)
відстань паркану встановленого
відповідачем до належної позивачу
частини будинку складає 1 м 22 см, що
відповідає державним будівельним
нормам, зокрема п.3.25* ДБН 360-92**
«Планування і забудова міських та
сільських поселень». На стадії
апеляційного провадження судом
апеляційної інстанції було
витребувано план розташування
будівель і споруд на теперішній час. За
відомостями КП «Бюро технічної
інвентаризації» м. Іллічівська за
станом на 28.03.2014 року фактична відстань
від найбільш виступаючої частини
будинку позивача до встановленого
відповідачем паркану складає від 1м 14
см до 1 м 09 см, тобто більше 1 м. (а.с.249) Цей
факт визнали в апеляційному суді
позивач і його представник. Відтак,
порушення норм ДБН відсутнє, а тому
висновки суду щодо відсутності підстав
для захисту права власності позивача
шляхом знесення паркану є правильними,
а доводи позивача в апеляційній скарзі
в цій частині - неспроможними.

За ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності з договором міни від
04.08.2005р. серед придбаних позивачем
господарських будівель і споруд
значаться також сарай «Ж» і літній душ
«Д». Проте сторони визнають, що
фактично таких споруд уже не існує.
Позивач стверджує, що вони були знищені
саме відповідачем, при цьому як на
доказ не врахований судом вказує на
позовну заяву позивача, на технічні
паспорти, довідку-характеристику КП
«Бюро технічної інвентаризації»,
складені в проміжок часу між 17 червня
2011 року та 06 лютого 2012 року. Інших
належних і допустимих доказів факту
знищення їх саме відповідачем в
матеріалах справи немає. Рішення суду
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявність причинно-наслідкового
зв'язку безпосередньо між діями
відповідача і фактом знищення спірних
господарських споруд позивачем не
доведена. Доводи позивача в
апеляційній скарзі з цього приводу
визнаються неспроможними.

Зважаючи на встановлене,
враховуючи відсутність порушення
права власності позивача, та зважаючи
на усі обставини справи, колегія суддів
також погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що докази
завдання позивачу моральної шкоди з
боку відповідача відсутні, а тому немає
підстав для застосування правил
ст.ст.23,1167 ЦК України. Висновки суду
щодо безпідставності і недоведеності
позову в цій частині є вірними, а доводи
позивача в апеляційній скарзі -
неспроможними.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що законні підстави для
задоволення

апеляційної скарги і скасування
правильного та справедливого рішення
суду з ухваленням нового рішення про
задоволення позову відсутні.

При подачі апеляційної скарги
позивачем не було сплачено судовий
збір, який на підставі ст.4 Закону
України «Про судовий збір» підлягає
примусовому стягненню з позивача в
дохід держави у сумі 172,05 грн..

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.1,308,313-314,315-317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 28 жовтня 2013
року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (прож. АДРЕСА_1
ІПН НОМЕР_1) в дохід держави несплачений
при подачі апеляційної скарги судовий
збір у сумі 172,05 грн.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін