Справа № 2/756/895/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Васалатія К.А.

при секретарі
Івченко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3 особа - ОСОБА_3 про поділ майна,
що об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до
відповідача про визнання факту
спільного проживання та поділ спільної
сумісної власності. Свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що з
відповідачем ОСОБА_2 02.09.2000 р. було
укладено шлюб, а 07.11.2012 р. між сторонами
було розірвано шлюб. Після розірвання
шлюбу ОСОБА_2 відмовився врегулювати
спір щодо розділу спільного майна. За
час сумісного проживання у 2003 році на
ім'я відповідача у відділенні ПАТ
«Правекс Банк» був взятий іпотечний
кредит на придбання квартири АДРЕСА_1
для спільного проживання. Поручителем
даного договору був батько позивача -
ОСОБА_4 А у грудні 2003 р. сторони
переїхали до придбаної квартири, а у 2006
р. даний кредит був достроково
виплачений. Протягом 2007-2008 року у нашій
квартирі був зроблений капітальний
ремонт.

При цьому, відповідач у справі ОСОБА_2
25.07.2013 р. уклав договір купівлі-продажу
квартири, що є спільною сумісною
власністю подружжя, відповідно до
якого квартиру АДРЕСА_1 продав своєму
батьку ОСОБА_3 - 3 особі по справі, але
своєї згоди на укладення зазначеного
договору позивач не давала.

Як вказує позивач, окрім цього, під час
шлюбу 02.10.2008 р. у ПАТ «Правекс Банк» було
оформлено договір кредиту № 819-049/08Р на
ім'я відповідача - ОСОБА_2 на придбання
автомобіля «Сузукі-джиммі». Способом
забезпечення виконання зобов'язань у
зазначеному договорі була порука,
поручителем у договорі виступила
позивач. Автомобіль був зареєстрований
на ім'я відповідача - ОСОБА_2 і перебуває
у його користуванні.

Тому просить суд постановити рішення,
яким визнати за позивачем право
власності на ? частини АДРЕСА_1 та на ?
частину автомобіля «Suzuki Jimny» д/н НОМЕР_5.

У судовому засіданні позивач та її
представник змінили предмет позову, а
подальшому зменшили позов в частині, що
стосується розміру грошової
компенсації та вирахування частини
спільного майна. Тому просить суд
визнати за позивачем право власності
на ? частини АДРЕСА_1, визнати за
відповідачем право власності на ?
частини АДРЕСА_1, стягнути із
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_1 грошову компенсацію за ? частину
холодильника «Атлант» у розмірі 625 грн.
та грошову компенсацію вартості ?
частини пральної машини «Арістон» в
розмірі 380 грн., припинити право
власності позивача щодо даної
побутової техніки, стягнути із
відповідача на користь позивача
грошову компенсацію вартості 1/3
частини автомобіля «Suzuki Jimny» д/н НОМЕР_5
в розмірі 47207 грн., а її право власності
припинити, визнати за відповідачем
право власності на вищевказаний
автомобіль, а також стягнути судовий
збір у сумі 3441 грн.

При цьому за клопотанням позивача та її
представника судом було проведено
автотоварознавча та товарознавча
експертизи щодо вартості спільного
нажитого майна.

Під час судових дебатів позивач та
представник позивача просили суд
вирішити питання щодо витрат по
проведеним експертизам.

Представник відповідача у судовому
засіданні подав письмові заперечення в
яких позов визнав частково, що
стосується побутової техніки, а в іншій
частині не визнав повністю.

3 особа - ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явився, належним чином був
повідомлений.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши
матеріали справи, прийшов до висновку,
що даний позов підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом з'ясовано, що позивач вела
спільне господарство з відповідачем з
02.09.2000 р. до 07.11.2012 р. За час сумісного
проживання у вересні 2003 р. була
придбана на ім'я відповідача АДРЕСА_1
для спільного проживання.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя можуть бути будь-які речі, за
винятком тих, які виключені з
цивільного обороту.

Також 02.10.2008 р. у ПАТ «Правекс Банк» було
оформлено кредит на автомобіль «Suzuki
Jimny» д/н НОМЕР_5 на ім'я відповідача і до
травня 2010 р. погашення кредиту за
придбаний автомобіль велося за спільні
кошти подружжя.

Згідно з нормою ст. 60 СК України «майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності».

Як з'ясував суд, відповідач у справі
ОСОБА_2 25.07.2013 р. уклав договір
купівлі-продажу квартири, що є спільною
сумісною власністю подружжя,
відповідно до якого квартиру АДРЕСА_1
продав своєму батьку ОСОБА_3 - 3 особі по
справі, але своєї згоди на укладення
зазначеного договору позивач не
давала.

Відповідно до ст. 69 СК України визнано
право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, незалежно від
розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України «у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України «якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом».

Під час судового засідання позивачем
було надано суду рішення Оболонського
р/с м. Києва від 28.03.2014 р. щодо визнання
недійсним договору купівлі-продажу
АДРЕСА_1 укладеного між відповідачем
ОСОБА_2 та 3 особою ОСОБА_3

Нормою ст. 356 ЦК України встановлено, що
«власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю».

Нормою ст. 71 СК України передбачені
способи та порядок поділу майна
подружжя.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
р. № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори про поділ майна подружжя, суди
повинні враховувати, що само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу. Проте
розпорядження таким майном після
розірвання шлюбу здійснюється
колишнім подружжям виключно за
взаємною згодою відповідно до положень
ЦК, оскільки в таких випадках
презумпція згоди одного з подружжя на
укладення другим договорів з
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

У випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Таким чином суд приходить до висновку,
що у даному випадку позовна вимога щодо
встановлення право власності на ?
частини АДРЕСА_1 за позивачем та
відповідачем відповідно знайшла своє
підтвердження у судовому засіданні.

Як з'ясовано судом, також за час
проживання сторонами було також
придбано майно у вигляді побутових
приборів - холодильника «Атлант» та
пральної машини «Арістон».

Щодо вимоги про грошову компенсацію
при поділі спільного сумісного майна
подружжя, то на неї вказує ст. 364 ЦК
України.

Згідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України «виділ
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється в
порядку, встановленому ст. 364 цього
Кодексу».

Так як представник відповідача не
заперечує проти запропонованого
порядку розподілу даного майна, то суд
стягує із відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 грошову
компенсацію ? частини холодильника
«Атлант» у розмірі 625 грн. та грошову
компенсацію вартості ? частини
пральної машини «Арістон» в розмірі 380
грн., припиняючи право власності
позивача на дані частини побутової
техніки та визнаючи за відповідачем
ОСОБА_2 право власності на холодильник
«Атлант» та пральну машину «Арістон».

Як вбачається, «майно, яке є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі»
(ч. 1 ст. 71 СК України); «неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними» (ч. 2 ст. 71 СК України).

Так як судом встановлено, що відповідач
на даний час продовжує користуватись
придбаним у шлюбі автомобілем
«Сузукі-джиммі» д/н НОМЕР_5, і
автотоварознавчою експертизою
встановлено, що його вартість з
урахуванням зносу становить 141621 грн., і
на підставі цього суд приходить до
висновку, що позивач ОСОБА_1 має право
на отримання від відповідача грошової
компенсації за 1/3 частину автомобіля у
сумі 47207 грн. із залишенням у власність
відповідачу ОСОБА_2 даного автомобіля.

Тому, оцінивши зібрані по справі і
досліджені у судовому засіданні докази
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
такими, що знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні.

Що стосується судового збору та витрат
за проведення експертизи, то суд, у
зв'язку із задоволенням даного позову
стягує їх із відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 у сумі 3441 грн.,
2500 та 3500 грн. відповідно.

Також суд вважає, що на підставі ст. 217
ЦПК України можливо зняти арешт із
майна, накладеного ухвалою суду від
16.01.2014 р. після повної сплати сторонами
один одному грошових коштів.

Тому керуючись ст. 3, 15, 60, 75, 79, 88, 152, 169, ст.
212-215, 218 ЦПК, ст. 11, 14, 23, 325, 355-357, 364, 365, 368, 372
ЦК України, ст. 3, ч. 1 п. 3 ст. 57, ст. 60, 61, 63,
69, 70, 71, 74 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_3) право
власності на ? частини АДРЕСА_1,
загальною площею 33,80 кв.м, житловою
площею 15,90 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (і. к. НОМЕР_4) право
власності на ? частини АДРЕСА_1,
загальною площею 33,80 кв.м, житловою
площею 15,90 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 (і. к. НОМЕР_4) на
користь ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_3) грошову
компенсацію ? частини холодильника
«Атлант» у розмірі 625 грн. та грошову
компенсацію вартості ? частини
пральної машини «Арістон» в розмірі 380
грн., припинивши право власності ОСОБА_1
на ? частини холодильника «Атлант», ?
частини пральної машини «Арістон».

Визнати за ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_4) право
власності на холодильник «Атлант» та
пральну машину «Арістон».

Стягнути із ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_4) на
користь ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_3) грошову
компенсацію вартості 1/3 частини
автомобіля «Suzuki Jimny» д/н НОМЕР_5 в
розмірі 47207 грн., припинивши право
власності ОСОБА_1 на 1/3 частину
автомобіля «Suzuki Jimny» д/н НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_4) право
власності на автомобіль «Suzuki Jimny» д/н
НОМЕР_5.

Судовий збір у сумі 3441 грн. та витрати
на проведення автотоварознавчої та
товарознавчої експертиз у сумах 2500 грн.
та 3500 грн. підлягають стягнення із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1.

У відповідності до ст. 217 ЦПК України
скасувати арешт накладений на
автомобіль «Сузукі-джиммі» д/н НОМЕР_5
та АДРЕСА_1 після повної сплати
грошових коштів за вищевказане майно.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано до
апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ
К.А. Васалатій