Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3138/14
Головуючий у 1 інстанції: Іжевська Н.Г.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„25" вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Краснокутської
О.М.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
судді Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
неправомірність відмови у видачі
технічних умов та притягнення до
відповідальності, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання неправомірною відмову у
видачі дозволу на отримання технічних
умов на розробку проекта автономного
теплопостачання та відключення від
мережі центрального опалення, про
притягненя до відповідальності.

У позові зазначав, що 13.09.2006 року
міжвідомча комісія Шевченківської
райдержадміністрації з розгляду
питань, пов"язаних з відключенням
споживачів від мережі центрального
опалення, надала йому дозвіл на
отримання технічних умов на розробку
проекта автономного теплопостачання
та відключення від мережі
централізованого опалення квартири
АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3, який працює
генеральним директором концерну
„Міські теплові мережі" і місцем
проживання якого позивач вказав адресу
місцезнаходження концерну, на
порушення закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів відмовив
йому у видачі технічних умов для
розробки відповідного проекту,
посилаючись на наказ Міністерства ЖКГ
№ 169 від 06.11.2007 року.

Вважаючи відмову відповідача у
видачі технічних умов для розробки
проекту неправомірною, просить суд
притягнути ОСОБА_3 до відповідальності.

Ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 11
червня 2014 року позовну заяву повернуто
позивачу як таку, що непідсудна
Шевченківському районному суду м.
Запоріжжя, та роз'яснено право
звернення з позовом до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, зокрема, п.5 ст. 110
ЦПК України, просить ухвалу судді
скасувати, справу направити до суду
першої інстанції для розгляду.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обгрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Постановлюючи ухвалу про
повернення позовної заяви, суд першої
інстанції виходив з того, що позов
ОСОБА_2 про притягнення до
відповідальності ОСОБА_3, як фізичної
особи, що працює у концерні „МТМ", має
бути поданий за правилами ст. 109 ЦПК
України, відповідно до якої позови до
фізичної особи пред"являються в суд за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування,
а позови до юридичних осіб
пред"являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Враховуючи, що зазначена у
позовній заяві адреса відповідача не
відноситься до Шевченківського району
м. Запоріжжя, висновок суду про
непідсудність позовної заяви ОСОБА_2
Шевченківському районному суду м.
Запоріжжя є правомірним.

Посилання ОСОБА_2 на те, що при
вирішенні питання підсудності
поданого ним, як мешканцем
Шевченківського району м. Запоріжжя,
позову до ОСОБА_3 про притягнення до
відповідальності за неправомірні дії
суд мав керуватися ч.5 ст. 110 ЦПК України,
відповідно до якої позови про захист
прав споживачів можуть пред"являтися
також за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування споживача
або за місцем заподіяння шкоди чи
виконання договору, не є переконливими.

Обраний позивачем спосіб
захисту у виді вимог до ОСОБА_3, як до
фізичної особи, що працює у концерні
„МТМ", про притягнення до
відповідальності, Законом України
„Про захист прав споживачів" не
передбачений.

Закон України „Про захист прав
споживачів" регулює відносини
споживача з підприємством, установою,
організацією чи
громадянином-підприємцем, які
виготовляють та продають товари,
виконують роботи і надають послуги,
незалежно від форм власності та
організаційних форм підприємництва,
отже на випадки, коли в якості
відповідача позивачем вказується
конкретний громадянин, що не являється
підприємцем, а є працівником
підприємства, дія Закону „Про захист
прав споживачів" не поширюється.

Таким чином, оскаржувана
ухвала постановлена судом з
дотриманням вимог ст.ст. 109, 115, 121 ЦПК
України і є обґрунтованою.

За правилами п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 11
червня 2014 року по даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: