Справа № 224/4077/13-ц
Номер провадження 2/224/1151/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року Дебальцевський
міський суд Донецької області у складі:
головуючої - судді Попович Т.М.

при секретарі Петінової ГО

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Дебальцеве
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, про визнання майна спільною
власністю, поділ спільної власності та
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, про розподілення
спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а
саме квартири АДРЕСА_1, визнати за
ОСОБА_1 право власності на ? квартири
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право
власності на ? квартири АДРЕСА_1,
покласти судові витрати на
відповідачку.

04.02.2014 року позивач надав заяву про
уточнення позовних вимог, якою
збільшив позовні вимоги та просив
додатково визнати квартиру АДРЕСА_1,
спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4
(а.с.42)

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказав, що рішенням
Дебальцевського міського суду від 15
серпня 2011 року задоволений позов
ОСОБА_4 до нього про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка й
жінки без реєстрації шлюбу та поділу
спільного сумісного майна:
встановлений факт спільного
проживання однією родиною ОСОБА_4 й
ОСОБА_1 з 1996 року по січень 2009 року,
розділено майно. Рішенням Апеляційного
суду Донецької області від 29 березня 2012
року змінено рішення Дебальцевського
міського суду в частині розподілу
майна: рішення суду першої інстанції в
частині встановлення факту спільного
проживання однією родиною ОСОБА_4 й
ОСОБА_1 з 1996 року по січень 2009 року
залишено без змін. Судовими рішеннями
встановлено, що за час спільного
поживання він працював, заробляв добрі
гроші на їх спільне життя, а ОСОБА_4 не
працювала, готовила їжу, дбала про
квартиру, де вони мешкали. Достовірно
встановлена безпосередня участь
позивача у фінансуванні всіх їх витрат.
За рахунок його праці в період
фактичних шлюбних відносин та за кошти,
які він заробляв, була придбана
однокімнатна квартира АДРЕСА_1. У цій
квартирі вони разом з відповідачкою
спільно проживали однією родиною,
здійснили ремонт. Квартира була
придбана 30 липня 2003 року за договором
купівлі-продажу, нотаріально
посвідченим у Дебальцівської
державної нотаріальної контори за
реєстровим № 2044. У зв'язку з
встановленим у судовому порядку факту
проживання між позивачем та
відповідачкою однією сім'єю у період з
1996 року по січень 2009 року, а також
встановлення факту, що саме він
працював та заробляв гроші, квартира
АДРЕСА_1, на думку позивача є їхньою з
відповідачкою спільною власністю.
Позивач вважає, що його право на спірну
квартиру є доведеним у зв'язку з тим, що
квартира придбана за його гроші, а
також за час спільного проживання з
відповідачкою однією сім'єю. Після
ухвалення судових рішень позивач
звертався до відповідачки про поділ
спірної квартири у добровільному
порядку, але ними не був найдений путь
досудового урегулювання спору. Позивач
вважає, що з урахуванням його участі у
придбанні спірної квартири, є
обґрунтованим та доцільним просити суд
розділити спільну власність та визнати
за ним ідеальну частку на спірну
квартиру у розмірі ? частки.

Позивач та його представник в судовому
засідання підтримали позовні вимоги та
наполягали на їх задоволені. Позивач в
судовому засіданні пояснив, що за
спірну квартиру він особисто передав
продавцю ОСОБА_5, зараз її прізвище
-ОСОБА_5, 500 дол., які він заробив під час
проживання з відповідачкою. Під час
передачі грошей в спірній квартирі
були присутні: ОСОБА_4, ОСОБА_5, він та
ОСОБА_6. Після передачі грошей він
направив ОСОБА_4 до нотаріуса для
підписання договору. При оформлені
договору купівлі продажу він не був
присутнім, тому йому не відомо, чому в
договорі вказано, що продаж вчинено за
500 грн. ОСОБА_5 та ОСОБА_4- сестри.

Відповідачка, належним чином
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилася, надавши заяву про розгляд
справи за її відсутності (а.с.24),

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, та пояснив, що спірна
квартира придбана за гроші
відповідачки. Відповідачка особисто
заплатила за кватиру 500 гр., які
залишилися у неї після проведення
обміну з ОСОБА_7 трьохкімнатної
квартири на спірну квартиру. Після
обміну квартир ОСОБА_7 доплатила ОСОБА_4
900 дол. для проведення ремонту. Позивач
звернувся до суду з даним позовом з
метою не виплачувати відповідачці
грошової компенсації в сумі 106 тис.грн.
за рішенням суду. Просив відмовити в
задоволені позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи встановив наступні
обставини і відповідні ним правові
відносини.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦК України (2003
року): акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону
України «Про власність», що діяв на
момент придбання спірної квартири:
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю України.

Статтею 17 Закону України «Про
власність», передбачено, що майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. Майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, є їх спільною частковою

власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. Розмір
частки кожного визначається ступенем
його трудової участі.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про власність»: Україна
законодавчо забезпечує громадянам,
організаціям та іншим власникам рівні
умови захисту права власності. Власник
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків.
Захист права власності здійснюється
судом або третейським судом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
власність»: володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не
буде встановлено судом, третейським
судом.

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України: майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Статтею 29 Кодексу про шлюб та сім'ю
України передбачено, що якщо між
подружжям не досягнуто згоди про
спосіб поділу спільного майна, то за
позовом подружжя або одного з них суд
може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ
майна, яке є спільною сумісною
власністю розведеного подружжя,
встановлюється трирічний строк
позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 71 ЦК України, що
діяли на момент придбання спірного
майна, загальний строк для захисту
права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки.

Відповідно до п. 6 Прикінцеві та
перехідні положення ЦК України (2003
року): правила Цивільного кодексу
України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Статтею 257 ЦК України (2003 року)
встановлено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК
України (2003 року): заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України N 20 від 22 грудня 1995 року
"Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності" передбачено, що розглядаючи
позови, пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є: майно,
нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16
Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України); майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї
чи майно, що є у власності осіб, які
ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи членами
селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю (п. 1
ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про
власність"); квартира (будинок), кімнати
в квартирах та одноквартирних
будинках, передані при приватизації з
державного житлового фонду за
письмовою згодою членів сім'ї наймача у
їх спільну сумісну власність (ст. 8
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду").

Таким чином, для визнання за особою, яка
проживала з іншою особою без укладення
шлюбу, права власності на частку у
спірному майні, набутому до 1 січня 2004
року, вона має надати суду належні та
допустимі докази про власну участь у
набутті цього майна, оскільки сам по
собі факт спільного проживання без
реєстрації шлюбу, без визначення
ступеня її участі працею і коштами у
створенні спільної часткової
власності не може бути підставою для
визнання права власності на половину
спірного майна. Отже, права і обов'язки
щодо спірного майна виникають в момент
його придбання.

В судовому засідані судом встановлено,
що відповідач ОСОБА_4 є власником
квартири, яку вона придбала 30 липня 2003
року, відповідно до договору
купівлі-продажу, посвідченного
державним нотаріусом Дебальцевської
державної нотаріальної контори,
зареєстрованого в реєстрі за № 2024, та
зареєстрованому в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно 1.09.2003 року. Відповідно до
договору: продаж вчинено за 500 грн. при
дійсній вартості квартири 3879 грн.
(а.с.13-14). Рішенням Дебальцевського
міського суду від 15 серпня 2011 року
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка й жінки без реєстрації
шлюбу та поділ спільного сумісного
майна було задоволено. Встановлений
факт спільного проживання однією
родиною ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 1996 року по
січень 2008 року. Розділено спільне
сумісне придбане сторонами майно, в
переліку якого відсутня квартира за
адресою АДРЕСА_1 (4-10). Рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 29 березня 2012 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задоволено частково, рішення
Дебальцевського міського суду
Донецької області від 15 серпня 2011 року
в частині розподілу майна, що є
сумісною власністю подружжя було
змінено. В іншій частині рішення
залишено без змін (а.с. 11-12).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснив, що в 2003 році він працював
разом із ОСОБА_1. Йому відомо, що ОСОБА_1
вирішив купити квартиру. В кінці липня
на початку серпня 2003 року ОСОБА_1
запросив його разом з ним завести
продавцю гроші за спірну квартиру. В
липні 2003 року він проживав в м.
Світлодарськ.Він разом з ОСОБА_1
приїхали в м. Світлодарськ за адресою
АДРЕСА_1, де знаходилися ОСОБА_4 та
продавець ОСОБА_5. Він бачив, як ОСОБА_1
передав продавцю 500 дол. США. Після
купівлі ОСОБА_1 зробив в квартирі
ремонт, купив меблі. На запитання
представника відповідача свідок
відповів, що 500 дол. належали ОСОБА_1,
оскільки йому відомо, що ОСОБА_1
працював та довгий час накопичував
гроші для придбання квартири. ОСОБА_1
передав продавцю п»ять купюр по 100 дол
США.

В судовому засіданні за клопотанням
представника відповідача був
відтворений запис судового засідання
від 22.07.2013 року по справі 2/224/232/2013.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні від
22.07.2013 року поясниала, що вона змінила
своє прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_5 у
зв»язку із одруженням. Вона продала
ОСОБА_4 спірну квартиру за 500 грн. Після
посвідчення договору купівлі продажу у
нотаріуса ОСОБА_4 в корідорі селищої
ради передала їй гроші за квартиру.
Відповідаючи на запитанння учасників
судового засідання свідок пояснила, що
вона не пам»ятає коли були передані
гроші, проте погодилась що в договорі
написано правильно та гроші за
квартиру були передані до підписання
договору. В день підписання договору в
спірній квартирі знаходилися вона, її
чоловік з дочкою, та ОСОБА_4. ОСОБА_6
вона не знає. Гроші від ОСОБА_1 вона не
отримувала. 500 грн, належать ОСОБА_4,
оскільки ОСОБА_4 отримала їх від своїх
батьків - ОСОБА_8, та ОСОБА_9.Коли батьки
передали ОСОБА_4 500 грн. їй невідомо.
Відповідаючи на запитання учасників
судового засідання свідок пояснила, що
вона не може відповісти чиїми грошима
оплачувала ОСОБА_4 за квартиру та
відкіля у ОСОБА_4 знайшлися 500 грн.

Свідок ОСОБА_7 в судов ому засіданні від
22.07.2013 року пояснила, що вона та ОСОБА_4
здійснили обмін квартир, внаслідок
чого вона доплатила їй 900 дол. на
проведення ремонту, ОСОБА_4 зробила в
спірній квартирі ремонт, оскільки
проживати в ній було неможливо.

Показання свідків ОСОБА_5 в частині
належності 500 грн. відповідачці, як
отриманих від своїх батьків, та
показання представника відповідача
щодо належності 500 грн. відповідачці, як
отриманих внаслідок здійснення обміну
квартир є непослідовними,
протирічать один одному.

Окрім того, показанням представника
відповідача в цій частині
спростовуються витягом з Рішення
виконавчого комітету Світлодарської
міської ради від 23.07.2003 року № 83 « Про
постановку на квартирний облік,
виділення, обмін та бронювання
житлової площі», (а.с.68) в якому
відсутні відомості щодо здійснення
ОСОБА_7 доплати ОСОБА_4. 900 дол.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для

ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Підставами для звільнення від
доказування, відповідно до вимог ст. 61
ЦПК України, є обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, обставини, визнані
судом загальновідомими, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на зазначене, суд дійшов до
висновку про необхідність
задовольнити вимоги позивача частково
за наступних обставин.

Рішенням Дебальцевського міського
суду від 15 серпня 2011 року та рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 29 березня 2012 року, доведено факт
проживання сторін однією сім'єю
чоловіка й жінки без реєстрації шлюбу з
1996 року до січня 2008 року. В період
проживання однією сім'єю відповідачка
придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1.
Позивач в цей час працював та отримував
заробітну плату (а.с.28-30) Відповідачка
займалася веденням домашнього
господарства. Суд дійшов до висновку,
що позивач в судовому засіданні
належними доказами довів факт
спільного проживання та свою участь у
придбані спірного майна. Спірна
квартира була придбана внаслідок
спільної праці сторін, що були членами
однієї сім'ї, в зв'язку з чим відповідно
до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
власність», квартира за адресою
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
сторін.

Представником відповідача в судовому
засіданні подано заяву про
застосування до позовних вимог
позовної давності.

Позивачем надана заява про поновлення
пропущеного строку звернення до суду
за наступними обставинами. Про
порушено право він дізнався в березні
2012 року після набрання чинності
рішення Дебальцевського міського суду
від 15.08.2011 року, яке Рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 29.03.2012 року було змінено. До
постановлення рішення судом
апеляційної інстанції відповідачка не
чинила перешкод в користуванні спірною
квартирою, тому просить поновити
строк, як пропущений з поважних причин (
а.с.75-77).

Суд визнає причини пропущення
позовної давності позивачем ОСОБА_1 -
поважними та вважає, що його порушене
право підлягає захисту, оскільки
обставини наведені позивачем щодо
причин пропущення позовної давності
суд визнає поважними, та ці обставини
не були спростовані відповідачем та
його представником в судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 17 Закону України «Про
власність», 257, 267, п. 6 Прикінцеві та
перехідні положення ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Визнати причини пропущення
позовної давності позивачем ОСОБА_1 -
поважними та поновити ОСОБА_1 строк
звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, про
визнання спільною власністю ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, квартири АДРЕСА_1; розпод
спільної власності ОСОБА_1. та ОСОБА_4, а
саме квартири АДРЕСА_1; визнання за
ОСОБА_1 право власності на ? квартири
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право
власності на ? квартири АДРЕСА_1, -
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати право власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по ? частині
за кожним.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення постановлено в нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 23 травня 2014 року.

Повний текст рішення складений 28
травня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Дебальцевський міський суд.

Суддя Дебальцевського

міського суду
Т.М.Попович