інстанції: Ковтуненко В.В. Провадження
№ 22-ц/773/854/14 Категорія: 51 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Лошака В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства (далі - ПАТ)
«Рембудуправління Вишків АТ» про зміну
дати звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
розрахункових за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 16 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 01 листопада 2012
року він працював у ПАТ
«Рембудуправління Вишків АТ» на посаді
покрівельника. 11 січня 2013 року його
звільнено з роботи за власним бажанням
на підставі ст. 38 Кодексу Законів про
працю (далі - КЗпП) України. Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 19
вересня 2013 року його було поновлено на
роботі.

27 вересня 2013 року він подав відповідачу
заяву про звільнення з роботи згідно з
п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з
порушенням роботодавцем законодавства
про працю. Однак лише 21 листопада 2013
року йому було видано трудову книжку та
ознайомлено з наказом про звільнення.
При цьому в день звільнення йому не
виплатили розрахункових.

З врахуванням викладеного,
неодноразово збільшуючи свої позовні
вимоги, просив зобов'язати ПАТ
«Рембудуправління Вишків АТ» змінити
дату його звільнення з 27 вересня 2013
року на 21 листопада 2013 року, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 27 вересня 2013 року по 21
листопада 2013 року в сумі 5567 грн. 60 коп.,
вихідну допомогу в розмірі
тримісячного середнього заробітку в
сумі 9047 грн. 35 коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку з
22 листопада 2013 року по 16 квітня 2014 року
в сумі 14058 грн. 19 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 16 квітня 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

В запереченні відповідач ПАТ
«Рембудуправління Вишків АТ» просить
відхилити апеляційну скаргу і залишити
оскаржуване рішення без змін,
зазначаючи про його законність і
справедливість.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 19 вересня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 23 жовтня 2013
року, ОСОБА_1 поновлено на посаді
покрівельника ПАТ «Рембудуправління
Вишків АТ» з 11 січня 2013 року та стягнуто
на його користь 24497 грн. 44 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу (а. с. 6-7).

Наказом відповідача від 25 вересня 2013
року на виконання рішення суду позивач
був поновлений на роботі на посаді
покрівельника другого розряду
Дільниці № 2 з 11 січня 2013 року (а. с. 45).

27 вересня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву
директору ПАТ «Рембудуправління
Вишків АТ», в якій просив звільнити
його з роботи згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з порушенням
роботодавцем законодавства про працю
(а. с. 47).

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право у встановлений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

За змістом цієї правової норми
значення має факт порушення
законодавства про працю, що спонукало
працівника до розірвання трудового
договору з власної ініціативи. При
цьому працівник повинен довести
вказаний факт і його причинний зв'язок
з поданням заяви про звільнення.

В заяві про звільнення ОСОБА_1 зазначив,
що роботодавцем порушено п. 1 ст. 38 та ст.
79 КЗпП України, підтвердженням чому є
рішення Луцького міськрайонного суду
від 19 вересня 2013 року.

Вказаним рішенням суду дійсно
встановлено факт незаконного
звільнення позивача з роботи 11 січня 2013
року відповідно до ст. 38 КЗпП України
(за власним бажанням). Однак порушені
права працівника були відновлені судом
шляхом поновлення його на роботі з дня
звільнення та стягнення на його
користь 24497 грн. 44 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішення суду відповідачем було
виконане. Отже вказане порушення
трудового законодавства не може бути
підставою для звільнення позивача з
роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

В чому полягає порушення відповідачем
ст. 79 КЗпП України, якою врегульовано
порядок і умови надання щорічних
відпусток та відкликання з відпустки,
ОСОБА_1 в заяві про звільнення, а також у
позовній заяві і заявах про збільшення
розміру позовних вимог не зазначив.

З матеріалів справи вбачається, що 26
вересня 2013 року позивач подав
директору ПАТ «Рембудуправління
Вишків АТ» заяву про надання йому
щорічної відпустки з 27 вересня 2013 року
(а. с. 46), однак не дочекавшись вирішення
цієї зави у відповідності з вимогами
ст. 79 КЗпП України, він 27 вересня 2013 року
подав заяву про звільнення з роботи з
цього ж числа (а. с. 47), після чого до 21
листопада 2013 року на роботі не
з'являвся.

Тому роботодавцем вірно відмовлено у
задоволенні заяви позивача про
звільнення його з роботи на підставі ч.
3 ст. 38 КЗпП України. Відтак вимога
ОСОБА_1 про стягнення на його користь
передбаченої статтею 44 цього Кодексу
вихідної допомоги у розмірі
тримісячного середнього заробітку є
безпідставною.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ч. 1 ст. 303
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
позивачами вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Наказ директора ПАТ «Рембудуправління
Вишків АТ» № 14в/К від 27 вересня 2013 року,
яким ОСОБА_1 був звільнений з роботи за
власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП
України, є незаконним, оскільки
роботодавець не вправі самостійно, без
згоди працівника змінювати правову
підставу звільнення.

Однак позивач не заявляв вимогу про
визнання цього наказу протиправним та
про застосування наслідків такого
визнання. Тому в силу принципу
диспозитивності суд не може вийти за
межі позовних вимог.

У зв'язку з незаконністю наказу
роботодавця про звільнення позивача не
може бути задоволена і вимога про зміну
вказаної в цьому наказі дати
звільнення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та за час затримки розрахунку
обґрунтовані тим, що відповідач не
видав йому в день звільнення трудову
книжку і не провів у цей день повного
розрахунку з ним. При цьому позивач
вважає, що середній заробіток має
нараховуватися йому з 27 вересня 2013
року, тобто з дня, з якого він просив
звільнити його з роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу, тобто в день
звільнення, а якщо працівник в цей день
не працював, то розрахункові кошти
мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Частиною 4 ст. 235 КЗпП України
передбачено, що у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Отже обов'язковими умовами задоволення
вимог працівника про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та видачі трудової книжки є
1) наявність факту звільнення, 2) не
проведення розрахунку в день
звільнення або на наступний день після
пред'явлення працівником відповідної
вимоги чи невидача йому трудової
книжки, 3) вина роботодавця у не
проведенні розрахунку та у невидачі
трудової книжки.

Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року
ОСОБА_1 не був звільнений з роботи,
оскільки зазначена ним у заяві
підстава звільнення - ч. 3 ст. 38 КЗпП
України - не була сприйнята
роботодавцем, про що позивач
достовірно знав, так як з наказом про
звільнення роботодавець його не
ознайомив. Крім того, в позовній заяві
сам ОСОБА_1 зазначає, що адміністрація
відмовилася його звільняти, а 10 жовтня
2013 року він отримав лист ПАТ
«Рембудуправління Вишків АТ» від 04
жовтня 2013 року, в якому йому
пропонувалося приступити до роботи або
ж звільнитися з передбачених трудовим
законодавством підстав (а. с. 49).

Однак, не дивлячись на це, позивач ні в
день подання відповідачу заяви про
звільнення, ні в усі наступні дні до
отримання ним трудової книжки 21
листопада 2013 року до роботи не
приступив і на робочому місці не
з'являвся, тобто вчинив невимушені
прогули без поважних причин, які згідно
з трудовим законодавством не
підлягають оплаті. Трудова книжка і
розрахункові кошти були видані ОСОБА_1
одразу ж в той день, коли він з'явився за
ними на підприємство, чого він сам не
заперечує.

Таким чином, враховуючи, що позивач не
був фактично звільнений з роботи 27
вересня 2013 року, з цього дня до дня його
звернення до відповідача за трудовою
книжкою і розрахунковими коштами
вчинив прогули, а також відсутність
вини ПАТ «Рембудуправління Вишків АТ»
у несвоєчасному проведенні розрахунку
та у невидачі трудової книжки, підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та за час
затримки розрахунку немає.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватися трудової і
технологічної дисципліни.

Всупереч наведеній правовій нормі
позивач ОСОБА_1 без поважних причин
ігнорував розпорядження відповідача,
тривалий час взагалі не виходив на
роботу і, не дивлячись на неодноразові
пропозиції роботодавця, не з'являвся в
ПАТ «Рембудуправління Вишків АТ» для
врегулювання питань щодо його
звільнення, проведення розрахунку та
отримання трудової книжки.

З огляду на викладене та з врахуванням
засад розумності, справедливості і
добросовісності допущена відповідачем
юридична помилка, пов'язана з видачею
датованого 27 вересня 2013 року
незаконного наказу про звільнення
позивача з підстав, з яких він не просив
його звільняти (а. с. 51), не може бути
основою для протиправного стягнення на
користь ОСОБА_1 грошових коштів, які він
не заробив, за час, протягом якого він
всупереч вимогам трудового
законодавства був відсутнім на роботі
без поважних причин.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Як зазначалося вище, затримка видачі
трудової книжки ОСОБА_1 мала місце не з
вини відповідача, а відтак вказана
затримка не може бути підставою для
зміни дати звільнення працівника.

Інші доводи апеляційної скарги
повністю спростовуються
вищенаведеними обставинами справи і не
містять встановлених законом підстав
для зміни чи скасування оскаржуваного
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду від 16 квітня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: