НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5423/13-ц
№ 2/183/622/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2014 року

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.,

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення
факту проживання чоловіка та жінки без
шлюбу, визнання майна спільною
сумісною власністю, визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки без шлюбу, визнання
майна спільною сумісною власністю,
визнання права власності

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилалася на те, що у листопаді 2004 року
вона познайомилася з відповідачем
ОСОБА_3, а з початку 2005 року вони стали
проживати спільно, однією сім'єю.

Приблизно в травні 2005 року вона
отримала грошові кошти компенсації,
яка виплачена Німеччиною через те, що
її батьки в роки Великої Вітчизняної
війни були жертвами концентраційних
таборів.

За зазначені кошти 24 грудня 2005 року
вона та відповідач ОСОБА_3 придбали
житловий будинок та земельну ділянку,
розташовані по АДРЕСА_1, право
власності на будинок були оформлені на
ОСОБА_3

З часу придбання житлового будинку
вона та відповідач проживали в ньому,
вели спільне господарство, а 26 січня 2008
року зареєстрували шлюб.

Відносини з відповідачем поступово
погіршилися, в квітні 2012 року вони
вирішили розлучитися.

Позивач посилалася на те, що у
відповідності до ч.1 ст. 74 С України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або будь в якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Згідно до вимог ст. 74, 70 СК України, за
нею належить визнати право власності
на 12 частину спірного нерухомого майна.

Враховуючи наведене, посилаючись на
вимоги ст.ст. 70, 74 СК УК;раїни, позивач
ОСОБА_1 просила суд:

-встановити факт, який має юридичне
значення, а саме, що вона ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без
шлюбу в період з 01 січня 2005 року по 26
січня 2008 року;

-визнати житловий будинок та земельну
ділянку, розташовані по АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю її, ОСОБА_1
та ОСОБА_3;

-визнати за нею, ОСОБА_1 право власності
на 12 частину житлового будинку та
земельної ділянки, розташованих по
АДРЕСА_1;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину житлового будинку та земельної
ділянки, розташованих по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала позов в повному обсязі,
посилалася на підстави звернення до
суду, викладені в заяві, просила суд
задовольнити позов, пояснила, що з 01
січня 2005 року стала проживати з
відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю в
будинку по АДРЕСА_1 відповідач знімав
зазначене житло. Вона працювала
дояркою ТОВ «Олімпекс-Агро», її
заробітна плата складала 700-800 грн.,
ОСОБА_3 працював у Пролетарському
управлінні підземного зберігання газу,
його заробітна плата складала 400 грн.,
вони мали спільний бюджет, спільні
кошти. Власник будинку, який знімав
ОСОБА_3 повідомила про продаж
зазначеного будинку та земельної
ділянки за 3 000 грн., вони вирішили
придбати зазначене нерухоме майно.
Приблизно у травні 2005 року вона
отримала грошові кошти в євро,
компенсацію за перебування її батьків
в концентраційному таборі, суму вона не
може назвати. 24 грудня 2005 року за
належні їй грошові кошти вона та
відповідач придбали спірні будинок та
земельну ділянку, покупцем у договорі
виступав ОСОБА_3 В 2008 році вона та
відповідач зареєстрували шлюб,
проживали до квітня 2012 року.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги
ОСОБА_1, посилався на те, що у
відповідності до вимог ст.ст. 70, 74 СК
України, майно набуте жінкою та
чоловіком за час спільного проживання,
якщо вони проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою ,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, в разі поділу, їх частки
вважаються рівним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав, посилався на те, що в
грудні 2005 року він придбав житловий
будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1,
грошові кошти на придбання він брав у
своєї сестри. З позивачкою ОСОБА_1 він
став проживати з часу реєстрації шлюбу
- з січня 2008 року, до цього часу вони
спільно не проживали, він знімав
вищезазначений будинок, ОСОБА_1 інколи
приходила до нього, вони зустрічалися.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, посилався на
те, що сторони стали проживати спільно
наприкінці грудня 2005 року, позивач
ОСОБА_1 не має права власності на
житловий будинок та земельну ділянку,
оскільки зазначене майно було придбане
відповідачем ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
докази, надані сторонами, суд приходить
до наступного.

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК
України, суд розглядає справи про
встановлення факту, який має юридичне
значення, в тому числі проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу.

Як зазначалося вище, на обґрунтування
своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилалася
на те, що вона та ОСОБА_3 проживали
однією сім'єю без шлюбу в період з 01
січня 2005 року по 26 січня 2008 року.

Зазначений факт підтвердили свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що знайома з ОСОБА_1 з
дитинства, проживали по сусідству. Їй
відомо, що ОСОБА_1 познайомилася з
ОСОБА_3 в 2004 році, стали спільно
проживати, в наступному - зареєстрували
шлюб, проживали спільно до 2011 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила, що з ОСОБА_3 проживала без
реєстрації шлюбу з 1998 року до 2004 року.
Їй відомо, що з 2005 року він став
проживати з ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що з ОСОБА_1 знайома з 1986 року,
проживали раніше по сусідству. ОСОБА_3 -
колишній чоловік її сестри. Вона
особисто познайомила ОСОБА_1 та ОСОБА_3
в 2004 році, вони стали зустрічатися. На
той час ОСОБА_3 проживав на квартирі
(знімав житло) в будинку по АДРЕСА_1 з
січня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стали
спільно проживати в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що її брат ОСОБА_3 став
проживати з ОСОБА_1 з грудня 2005 року.

Суд критично ставиться до пояснення
свідка ОСОБА_9, не приймає їх до уваги в
частині того, що сторони стали
проживати спільно з грудня 2005 року,
оскільки, пояснення свідка суперечать
поясненням інших свідків у справі.

Судом встановлено, що 26 січня 2008 року у
Виконавчому комітеті Перещепинської
міської ради Дніпропетровської
області сторони зареєстрували шлюб,
актовий запис № 04.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до
переконання, що вимоги позивача в
частині встановлення факту, який має
юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без
шлюбу в період з 01 січня 2005 року по 26
січня 2008 року обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 24 грудня 2005 року
між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 був укладений
договір купівлі-продажу, відповідно до
якого ОСОБА_3 купив за 3 000 грн. житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Також, 24 грудня 2005 року між ОСОБА_10 та
ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_3 купив за 1 000 грн. земельну
ділянку площею 0,2629 га., розташовану по
АДРЕСА_1, яка надана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
ведення особистого підсобного
господарства.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11
пояснив, що з ОСОБА_3 знайомий в по
роботі, йому відомо, що з 2004 року ОСОБА_3
проживав по АДРЕСА_1, знімав зазначене
житло, а в 2005 році купив зазначений
будинок.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що вона особисто передавала 2
000 грн. як завдаток продавцю житлового
будинку по АДРЕСА_1 який мав намір
придбати її брат ОСОБА_3, а договір
купівлі-продажу, відповідно до якого її
брат купив будинок, був укладений в
грудні 2005 року.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що з ОСОБА_3 знайома з 1991 року,
їй відомо, що з 2004 року він проживав по
АДРЕСА_1 знімав зазначене житло,
власником будинку була ОСОБА_10 (її
свекруха), а в грудні 2005 року купив цей
будинок. В травні 2005 року ОСОБА_3
оплатив 2 000 грн., в серпні 2005 року 1000
грн., а договір купівлі-продажу був
укладений в грудні 2005 року.

У відповідності до ст. 74 СК України, 1.
Якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. 2. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Так, у відповідності до глави 8
Сімейного кодексу України, а саме, ст. 60
СК України, передбачено, що 1. Майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу). 2.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У відповідності до ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Суд приходить до переконання, що само
по собі проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка, які не перебувають в шлюбі
між собою, не може вважатися підставою
для визнання права спільною сумісної
власності на майно, яке придбане одним
з них.

За зазначеними вимогами підлягає
доведенню те, що грошові кошти, на які
було придбане спірне майно, не є
особистою приватною власністю
чоловіка, а були набуті чоловіком та
жінкою саме за час спільного
проживання.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на обґрунтування своїх вимог.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1
посилалася на те, що у травні 2005 року
вона отримала грошові кошти,
компенсацію за перебування її батьків
в концентраційному таборі, в той же час,
не надала суду жодних доказів, які
підтверджують зазначені обставини, не
могла назвати суму, отриману нею.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що зі слів ОСОБА_1, їй відомо,
що остання отримала марки, на які
придбала житловий будинок по АДРЕСА_1
але, хто виступав покупцем за договором
купівлі-продажу, їй не відомо.

Суд не може прийняти як доказ пояснення
свідка ОСОБА_5 щодо отримання
позивачкою грошових коштів та покупки
спірного житла, оскільки, як
зазначалося вище, позивачкою не надані
докази отримання грошових коштів, як
компенсації.

Позивачем також, не надано суду доказів
щодо місця її роботи на час виникнення
спірних відносин, отриманих за період
спільного з відповідачем проживання
доходів.

В зв'язку з наведеним, в задоволенні
позовних вимог щодо визнання майна
спільною сумісною власність, визнання
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 256 ЦПК
України, ст.ст. 70, 74 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити факт, який має юридичне
значення, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали однією сім'єю без шлюбу в
період з 01 січня 2005 року по 26 січня 2008
року.;

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 230 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ Д.І.
Городецький