№ 233/1453/14-ц
30 травня 2014 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Костянтинівка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
24 лютого 2014 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю. Він
обґрунтовував свої вимоги тим, що йому
на праві приватної власності належить
житловий будинок №101 по
вул.Островського в м.Костянтинівка
Донецької області. Будучи власником
вказаного будинку, він обмежений у
своєму праві, тому що в домі
зареєстровані його колишня дружина
ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 Відповідачі у
будинку не проживають з 2010 року, їхніх
особистих речей у домі немає і по
теперішній час не знялись з реєстрації.
У зв'язку з наведеними обставинами він
змушений нести додаткові витрати по
утриманню будинку. В добровільному
порядку відповідачі знятись з
реєстрації не бажають, у зв'язку з чим
він просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
особами, що втратили право
користування зазначеним жилим
В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги,
посилаючись на ті ж обставини, що й у
Відповідач ОСОБА_2. яка також
представляє інтереси відповідача
ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не
визнала та пояснила суду, що перебувала
з позивачем у шлюбі з 10 січня 1987 року, а
28 листопада 2012 року їхній шлюб був
розірваний за рішенням суду. ОСОБА_3 є
їхньою дочкою. У період шлюбу, 21 квітня
2003 року вони придбали житловий будинок
по вул.Осторовського,101 в
м.Костянтинівка Донецької області,
тобто він є спільною сумісною
власністю подружжя і вона, як
співвласник не може втратити право
користування житлом у цьому будинку,
оскільки норми ч.2ст.405 ЦК України
розповсюджуються лише на членів сім’ї
власників. Більш того, вона, як
співвласник житлового будинку, не
оспорює права користування житлом у
цьому домі відповідача ОСОБА_3 і тому,
вона не може бути визнана особою, що
втратила право користування жилим
дослідивши докази у справі, суд вважає,
що у задоволенні позову слід відмовити
з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали
у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1987
року, мають повнолітню дочку, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а 28 листопада 2012 року
їхній шлюб був розірваний за рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду
У період шлюбу, 21 квітня 2003
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений
договір купівлі-продажу житлового
будинку по вул.Осторовського,101 в
м.Костянтинівка Донецької області
(а.с.36-37), і сторони були зареєстровані у
цьому домі (а.с.11-15).
Відповідно до ч.3ст.368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом, а ч.1 ст.369 ЦК
України встановлено, що співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.
Конституції України, ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97 року
відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97
року «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст.383 ЦК
України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.
співвласника житлового будинку
вул.Осторовського,101 в м.Костянтинівка
Донецької області, яким є відповідач
ОСОБА_2, на користування житлом не може
бути обмежено і з наведених позивачем
підстав вона не може бути визнана
особою, що втратила користування
житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК
України з урахуванням положень ч.1 ст. 405
ЦК України члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
Частиною 2 статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім’ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім’ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
З огляду на наведені норми
закону, незважаючи на те, що відповідач
ОСОБА_3 у домі фактично не проживає,
враховуючи, що співвласником житлового
будинку ОСОБА_2 не оспорюється право
цього відповідача на користування
житлом у цьому домі, остання не може
бути визнана особою, що втратила право
користування житлом.
Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК
України, ст.ст.368,369,383,405 ЦК України,
ст.ст.150,156 ЖК України, -
Відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Костянтинівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя