Справа № 522/7804/14-ц
Провадження № 6/1522/197/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі засідань суду в
м.Одесі подання Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Другий Приморський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції звернувся до суду з
поданням, в якому просить встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржнику - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без
вилучення паспортного документа до
виконання зобов’язань за рішенням.

Заявник зазначив, що у відділі
знаходиться на виконанні виконавчий
документ, виданий господарським судом
Одеської області на підставі ухвали
господарського суду Одеської області
від 16 квітня 2014 року, яка залишена без
змін ухвалою Одеського апеляційного
суду Одеської області від 06 травня 2014
року про стягнення з ОСОБА_2 грошової
суми 19 677,34 гривень. Державним
виконавцем виконуються дії щодо
примусового виконання судового
рішення, проте боржник ухиляється від
його виконання.

В судовому засіданні представник
заявника надав пояснення, що
відтворюють зміст заяви. Вимоги
просить задовольнити повністю.

Представник ОСОБА_2 Є А. заперечував
проти обмеження ії у праві виїзду за
межі країни, оскільки фізичній особі –
підприємцю ОСОБА_2 надано відстрочку
виконання рішення господарського суду
Одеської області від 26.03.2012 р. у справі
№ 5017/299/2012 до закінчення відпустки по
догляду за немовлям до 21.01.2015 р.,
починаючи з дня набрання даною ухвалою
законної сили. Також зазначено, що
необґрунтовані вимоги подання про
обмеження у праві виїзду.

Представник Стягувача - Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради підтримав вимоги про
обмеження боржника у праві виїзду за
межі країни, оскільки судове рішення не
виконується тривалий час та
Департаментом принесена касаційна
скарга на ухвалу про відстрочку
виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, суд вважає, що
заява не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних обставин.

Як вбачається із наданих суду
документів, постановою Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 03 травня 2012 року
відкрито виконавче провадження з
виконання наказу господарського суду
Одеської області № 5017/299/2012, виданий
13.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_2
грошової суми 19 677,34 гривень.

Проте, ухвалою господарського суду
Одеської області від 16 квітня 2014 року,
яка залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного суду Одеської
області від 06 травня 2014 року заяву ФОП
ОСОБА_2 задоволено, надано фізичній
особі – підприємцю ОСОБА_2 відстрочку
виконання рішення господарського суду
Одеської області від 26.03.2012 р. у справі
№ 5017/299/2012 до закінчення відпустки по
догляду за немовлям до 21.01.2015 р.,
починаючи з дня набрання даною ухвалою
законної сили. Постанова набрала
законної сили з дня ії прийняття.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі —
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України (далі — ЦК),
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих
немайнових прав фізичної особи (кн.
друга ЦК), а саме — до особистих
немайнових прав, що забезпечують
природне існування фізичної особи (гл.
21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269
ЦК особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України — до виконання
зобов'язань за рішенням.

Отже, за наявністю відстрочки
виконання судового рішення боржнику,
немає підстав для обмеження свободи
пересування боржника.

Суд не приймає до уваги доводи
представника Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради про
відсутність підстав вважати, що
боржнику надана розстрочка виконання
судового рішення, оскільки принесена
касаційна скарга, оскільки ухвалою
господарського суду Одеської області
від 16 квітня 2014 року, яка залишена без
змін ухвалою Одеського апеляційного
суду Одеської області від 06 травня 2014
року надано фізичній особі –
підприємцю ОСОБА_2 відстрочку
виконання рішення господарського суду
Одеської області від 26.03.2012 р. у справі
№ 5017/299/2012 до закінчення відпустки по
догляду за немовлям до 21.01.2015 р.,
починаючи з дня набрання даною ухвалою
законної сили, яка набрала законної
сили з дня ії прийняття.

Керуючись ст. 5, 11, 36 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції у
встановленні тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1,
зареєстрованої за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на ухвалу суду протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси

ОС
ОБА_3

23.06.2014