Єдиний унікальний номер 2/770/11
Номер провадження 22-ц/775/1/2014
Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

16 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Санікової О.С.

суддів Барсукової О.І., Канурної О.Д.

при секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про стягнення суми
боргу за договором банківського вкладу
та за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання договору про
відступлення права вимоги недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кіровського міського суду
Донецької області від 20 вересня 2012
року,-

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з зазначеним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на те, що 22
лютого 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк» в
особі Кіровського відділення
Донецької філії та ОСОБА_3 був
укладений договір №SAMDN2915 (Вклад
«Стандарт» з щомісячною виплатою),
відповідно до якого ОСОБА_3 було
передано до банку грошові кошти в сумі
54430 грн.

25 травня 2011 року між нею та ОСОБА_3
був укладений договір про відступлення
права вимоги (цесії), відповідно до
якого вона набула право вимоги за
договором №SAMDN2915 (Вклад
«Стандарт» з щомісячною виплатою).

10 листопада 2011 року вона звернулась
особисто до Кіровського відділення
Донецької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з
письмовим повідомленням про заміну
кредитора у зобов'язанні, в якому
зазначала про вимогу щодо повернення
грошових коштів вкладу. Проте
працівники банку відмовилися
зареєструвати її повідомлення та
повернути вклад, у зв'язку з чим вона
направила таке повідомлення поштою.

Вважає себе такою, яка набула права
вимоги за договором №SAMDN2915 (Вклад
«Стандарт» з щомісячною виплатою) від 22
лютого 2011 року та яка має право у
будь-який час розпорядитися сумою
вказаного вкладу на власний розсуд у
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Дії працівників банку щодо відмови у
видачі грошових коштів за договором
вважає незаконними та такими, що
порушують її конституційні права з
посиланням на положення п.1 ч.1 ст. 512, ч.1
ст. 513, ч.1 ст. 514, ч.1 ст. 516, ч.1 ст. 1060 ЦК
України, п. 7 договору №SAMDN2915
(Вклад «Стандарт» з щомісячною
виплатою) від 22 лютого 2011 року, ч.4 ст. 41
Конституції України, рішення
Конституційного Суду України №8-рп/2002
від 7 травня 2002 року та № 15-рп/2002 від 9
липня 2002 року, п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1996
року №5 «Про практику розгляду
цивільних справ за позовом про захист
прав споживачів».

Просила стягнути з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на її користь грошові
кошти в розмірі 54430 грн.

23 грудня 2011 року з позовом до суду до
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся ОСОБА_2 про визнання договору
про відступлення права вимоги
недійсним, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дочка
ОСОБА_3.

Після її смерті у встановленому
законом порядку була відкрита
спадщина. У зв'язку з тим, що він є
єдиним спадкоємцем першої черги, яка
визначена відповідно до ст. 1261 ЦК
України, ним була подана відповідна
заява до Кіровської міської державної
нотаріальної контори.

У зв'язку з довірчими відносинами з
його дочкою йому було відомо, що вона
має депозитний рахунок в банківській
установі - Кіровському відділенні ПАТ
КБ «ПрватБанк», про що нотаріусом був
зроблений запит, але до теперішнього
часу ніяких повідомлень з банку не
надходило.

Вважає, що договір про відступлення
права вимоги, яким обґрунтовуються
вимоги позивачки щодо видачі
депозитних коштів відповідачем не є
дійсними, оскільки він укладений з
порушенням цивільного законодавства.

Вважає також, що порушення
законодавчих норм виникло тому, що його
донька не мала за життя тісних
стосунків з позивачкою, а тому не могла
здійснити жодних дій, що були б
пов'язані з укладенням будь-яких
правочинів на користь позивачки.
Виходячи з того, що вказаний договір
укладений в простій письмовій формі,
будь-яка зацікавлена особа мала змогу
підробити підпис його доньки з
корисливих мотивів - отримання
грошових коштів з депозитного рахунку.
Крім того, здійснення такого правочину
його донькою за життя суперечило б її
внутрішній волі у зв'язку з відсутністю
тісних взаємовідносин з позивачкою.

Крім того, якщо б його дочка мала
намір передати права на банківський
вклад, що був покладений нею до ПАТ КБ
«ПриватБанк», вона могла укласти
договір банківського вкладу на користь
позивачки або вписати позивачку в
заповідальне розпорядження, що
оформлюється в банківській установі
при укладенні договору банківського
вкладу (депозиту). З її слів йому відомо,
що жодних прав на банківський вклад
вона не передавала та не мала бажання
передавати. Тому вважає, що на договір
уступки права вимоги, який наданий
позивачкою, його дочка не виявляла
своєї внутрішньої волі шляхом
підписання і таким чином підпис був
зроблений іншою особою.

Просив визнати договір уступки права
вимоги, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
недійсним.

Рішенням Кіровського міського суду
Донецької області від 20 вересня 2012 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення боргу за договором
банківського вкладу відмовлено; в
задоволенні позову третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання договору про відступлення
права вимоги недійсним також
відмовлено; скасовано заходи
забезпечення позову, вжиті згідно
ухвали Кіровського міського суду
Донецької області від 10 січня 2012 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору про відступлення
права вимоги (цесії), укладеному 25
травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
недійсним; задовольнити її позовні
вимоги про стягнення боргу за
договором банківського вкладу.

В обгрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 посилається на суттєве
порушення судом норм матеріального та
процесуального права; апелянт вважає,
що висновок судової почеркознавчої
експертизи, призначеної ухвалою суду
першої інстанції від13 січня 2012 року,
викликає сумнів щодо його
правильності, оскільки головуючим по
справі порушений порядок збирання та
долучення до справи додаткових
матеріалів для проведення експертизи,
у порушення п. 2-2 Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, затверджених
наказом Міністерства юстиції України
від 8 жовтня 1998 року №53/5 було
самостійно визначено приналежність
зібраних зразків до вільних зразків
підпису у розумінні зазначеного пункту
рекомендацій; суддя перевищила надані
їй законом повноваження, оскільки
надала можливість зацікавленій особі у
результатах висновку експертизи
ОСОБА_2, особисто спілкуватися з
експертом та передати йому документи,
зібрані судом для проведення
експертизи; апелянт вважає, що судом
безпідставно відмовлено у призначенні
комплексної судової
психолого-почеркознавчої експертизи;
судом не були також враховані
обставини щодо витребування належного
доказу на підтвердження фактичного
розміру сум на депозитному рахунку.

У судовому засіданні апеляційного
суду представник позивачки підтримав
доводи апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Представник відповідача - ПАТ КБ
«ПриватБанк» у судовому засіданні
апеляційного суду заперечував проти
доводів апеляційної скарги, вважаючи
рішення суду законним і обгрунтованим.

Правонаступник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явилась; про час і
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги і дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що ні нею, ні її
представником не доведено , що між нею
(ОСОБА_1) та ОСОБА_3 в належній формі було
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору уступки права вимоги (цесії),
тобто не доведено укладення договору
про відступлення права вимоги, у
зв'язку з чим у позивачки право
вимагати стягнення з відповідача
грошових коштів за договором
банківського вкладу (депозиту) не
виникло. Такий висновок суду зроблений
на підставі висновку
судово-почеркознавчої експертизи та
експертизи технічного дослідження
документів від 12 червня 2012 року,
відповідно до яких підпис від імені
ОСОБА_3 в договорі про відступлення
права вимоги (цесії) від 25 травня 2011
року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
розташований на лицевій стороні
другого аркуша документа, в графі
«Первісний кредитор:», в рядку:
«…(ОСОБА_3)», - виконаний не ОСОБА_3, а
іншою особою з наслідуванням її
справжнього підпису. Ознак попередньої
технічної підготовки при виконанні
підпису від імені ОСОБА_3 не
встановлено.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
його позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що не може
бути визнаний недійсним правочин, який
не вчинено.

Проте з такими висновками погодитись
неможливо виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції 22
лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 був укладений договір №
SAMDN2915 (Вклад «Стандарт» з
щомісячною виплатою), згідно якого
ОСОБА_3 передала ПАТ КБ «ПриватБанк»
грошові кошти в сумі 54430 грн. по 22 лютого
2012 року включно з процентною ставкою по
вкладу 15% річних.

25 травня 2011 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 був укладений договір про
відступлення права вимоги (цесії),
відповідно до якого до ОСОБА_1 перейшли
права первісного кредитора у
зобов'язанні, а саме ОСОБА_3 в обсязі і
на умовах, що існували на момент
переходу цих права, в тому числі і право
вимоги за договором № SAMDN2915
(Вклад «Стандарт» з щомісячною
виплатою).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.

У листопаді 2011 року ОСОБА_1
звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» та
його Кіровського відділення з вимогою
про повернення грошових коштів за
договором № SAMDN2915 (Вклад
«Стандарт» з щомісячною виплатою) на
підставі договору про відступлення
права вимоги. Але банком їй в цьому було
відмовлено.

Згідно повідомлення ПАТ КБ
«Приватбанк» сума вкладу за договором
№ SAMDN2915 (Вклад «Стандарт» з
щомісячною виплатою), укладеного 22
лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
в особі Кіровського відділення
Донецької філії та ОСОБА_3 станом на 19
серпня 2012 року становить 55973.74 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк»
грошові кошти в розмірі 54430 грн. і в
подальшому позовні вимоги не
змінювала.

Заперечуючи проти позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те,
що на порушення положень ст. 1059 ЦК
України, а також п. 1.4 Положення про
порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними та фізичними особами,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 3
грудня 2003 року №516, Інструкції про
касові операції в банках України,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від 14
серпня 2003 року №337 позивачем до
договору про відступлення права вимоги
не додані документи, що підтверджують
внесення грошової суми у вигляді
ощадної книжки або сертифіката чи
іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту, а також на те, що відповідно до
ст. 1058 ЦК України сторонами договору
банківського вкладу є банк і вкладник;
у зв'язку зі смертю вкладника договір
банківського вкладу припинив свою дію
на підставі ст. 608 ЦК України,
відповідно припинились правовідносини
між банком і вкладником; разом з тим,
договір відступлення права вимоги не є
договором банківського вкладу і банк
не є стороною даного договору, отже, у
банку відсутні правовідносини з
позивачем, оскільки договір цесії не
набув статусу договору банківського
вкладу, сторонами якого можуть бути
лише банк і вкладник.

Зазначені заперечення апеляційний
суд вважає безпідставними, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Згідно ч.1 ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом, а
відповідно до ч.1 ст. 516 заміна кредитора
у зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною першою статті 517 ЦК України
передбачено, що первісний кредитор у
зобов'язанні повинен передати новому
кредиторові документи, які засвідчують
права, що передаються, та інформацію,
яка є важливою для їх здійснення.

Дослідивши наявні в матеріалах
справи докази з огляду на зазначені
норми матеріального права апеляційний
суд вважає, що при укладенні договору
про відступлення права вимоги та при
його виконанні сторонами не було
допущено їх порушення, тому відповідно
до ст. 526 ЦК України він підлягає
виконанню публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк».

При цьому апеляційний суд виходить
також з того, що не надання до договору
про відступлення права вимоги
документів, що підтверджують внесення
грошової суми у вигляді ощадної книжки
або сертифіката чи іншого документа, що
відповідає вимогам, встановленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) та звичаями
ділового обороту не є підставою
вважати це порушенням ч.1 ст. 517 ЦК
України, оскільки первісним
кредитором, а саме ОСОБА_3 були передані
новому кредитору, а саме ОСОБА_1,
основні документи, які засвідчували
права, що передаються, а саме договір
№SAMDN2915 (Вклад «Стандарт» з
щомісячною виплатою), укладений між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 22 лютого
2011 року та договір відступлення права
вимоги, укладений 25 травня 2011 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які і були надані
позивачкою до ПАТ КБ «ПриватБанк» та
його Кіровського відділення для
здійснення виплати, а наявність
внесених грошових коштів за договором
депозиту №SAMDN2915 (Вклад «Стандарт»
з щомісячною виплатою), укладеного між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 22 лютого
2011 року, яка станом на вересень 2011 року
становила 55973.74 грн., підтверджена
довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.229) і
ним не оспорюється.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те,
що у зв'язку зі смертю вкладника
договір банківського вкладу припинив
свою дію на підставі ст. 608 ЦК України,
відповідно припинились правовідносини
між банком і вкладником; разом з тим,
договір відступлення права вимоги не є
договором банківського вкладу і банк
не є стороною даного договору, отже, у
банку відсутні правовідносини з
позивачем, оскільки договір цесії не
набув статусу договору банківського
вкладу, сторонами якого можуть бути
лише банк і вкладник не ґрунтуються на
нормах матеріального права, оскільки
діючим законодавством не передбачено
припинення дії договору відступлення
права вимоги у зв'язку зі смертю
вкладника по договору банківського
вкладу.

Апеляційний суд також вважає, що
зібраними по справі доказами не
доведені позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання договору про відступлення
права вимоги недійсним, оскільки
відповідно до висновку експертів за
результатами проведення комплексної
судової психолого-почеркознавчої
експертизи Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 19 березня 2014 року, яка
була призначена ухвалою апеляційного
суду, підпис від імені ОСОБА_3 у
договорі про відступлення права вимоги
(цесії) від 25 травня 2011 року виконаний
рукописним способом кульковою ручкою
без попередньої технічної підготовки
чи технічних засобів. Підпис від імені
ОСОБА_3, розташований поряд з її
прізвищем у договорі про відступлення
права вимоги (цесії) від 25 травня 2011
року виконаний ОСОБА_3 під впливом
збиваючих факторів (таких як
хворобливий стан, хвилювання і т.п.). При
цьому експертами досліджувались як
матеріали цивільної справи, так і
окремо надані медичні та інші
документи, а також пояснення допитаних
судами першої та апеляційної інстанцій
свідків ОСОБА_6 - лікаря ОСОБА_3, ОСОБА_1 -
бабусі ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11

Виходячи з викладеного, апеляційний
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2,
правонаступником якого є ОСОБА_5, до
ОСОБА_1 про визнання договору про
відступлення права вимоги недійсним не
підлягають задоволенню саме з підстав
їх недоведеності.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1, 309, 314 ч.2,
316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Кіровського міського суду
Донецької області від 20 вересня 2012 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про стягнення суми
боргу за договором банківського вкладу
задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові
кошти в сумі 54 430 грн. та судовий збір в
сумі 94 грн. 10 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання договору про
відступлення права вимоги недійсним
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Судді: