АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4838/14
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів:
Зазулинської Т.П., Кругової С.С.
при секретарі -
Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 27 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання договору недійсним,
витребування майна та визнання права
власності, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом в якому просила визнати
недійсним договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1 від її імені на
користь покупця ОСОБА_3, зареєстрований
13 грудня 1999 року на Харківській біржі
нерухомості, витребувати у ОСОБА_2
зазначену квартиру визнавши за нею
право власності на цю квартиру.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що у АДРЕСА_1 проживала з 1968
року, у 1999 році отримала свідоцтво про
право власності на неї.

У 2013 році їй стало відомо, що ця
квартира їй не належить. В результаті
низок угод право власності на
зазначену квартиру зареєстровано за
ОСОБА_2

Так 13 грудня 1999 року на Харківській
біржі нерухомості було укладено
договір купівлі-продажу № 3-799 за яким
вона продала, а ОСОБА_3 купив АДРЕСА_1.

Але цей договір вона не укладала, її
підпису договір не містить. Доручень на
продаж належної їй квартири вона
нікому не надавала.

За договором купівлі-продажу від 17
вересня 2013 року ОСОБА_3 продав квартиру
ОСОБА_5 який у свою чергу продав
квартиру ОСОБА_2 26 вересня 2013 року.

На підставі фальсифікованого рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 03.08.2009 року її було знято з
реєстрації спірної квартири. Але в
результаті перевірки було встановлено,
що судом таке рішення не ухвалювалось і
її реєстрацію було поновлено.

До 19.09.2013 року право власності на
квартиру було зареєстровано за нею.

Посилаючись, що квартира вибула з її
володіння поза її волі просила позов
задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 27 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати як ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення
задовольнивши її позовні вимоги.

Скарга містить посилання на те, що суд
необґрунтовано застосував до спірних
правовідносин правила ст. 15 Закону
України «Про товарну біржу».

Суд відмовив у задоволенні позову
незважаючи на твердження відповідача
ОСОБА_3 про те, що він заперечував свою
участь у договорі купівлі-продажу від
13.12.1999 року.

Суд не взяв до уваги, що на договорі від
13.12.1999 року міститься печатка КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» яка не відповідає
печатці КП «ХМБТІ», яка
застосовувалась при реєстрації на час
оформлення цього документу, про що
свідчить відповідь КП «ХМБТІ» на запит
слідчого.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів на
підтвердження доводів позовної заяви.

Невідповідність підпису позивача у
оскаржуваному договорі може бути
встановлено висновком експертизи,
клопотання про проведення якої не
заявлялось.

Твердження позивача про те, що договір
купівлі-продажу від 13.12.1999 року повинен
бути посвідчений нотаріально є
безпідставним, оскільки цей договір є
біржовою угодою і відповідно до ст. 15
Закону України «Про товарну біржу»
нотаріальному посвідченню не підлягає.

Оскільки позивачем не доведений факт
того, що квартира вибула із її
володіння всупереч її волі не
підлягають задоволенню вимоги про
витребування майна з чужого володіння
з огляду на вимоги ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Однак з таким висновком погодитись не
можна, оскільки він не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

З тексту оспорюваного договору № 3-799
від 13.12.1999 року вбачається, що він
нотаріально не посвідчений (а.с. 19).

За правилами ч. 1 ст. 47 ЦК України який
діяв на час оформлення оспорюваного
договору, нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках зазначених
у законі. Частиною 1 ст. 227 цього Кодексу
визначено, що договір купівлі-продажу
житлового будинку (квартири) повинно
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.

З огляду на те, що недотримання вимог
про нотаріальне посвідчення угоди
тягне за собою недійсність угоди, що
передбачене ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Посилання суду першої інстанції на ст.
15 Закону України «Про товарну біржу» не
можна вважати обґрунтованими з огляду
на викладене вище, а також на те, що
оспорюваний договір не можна вважати
біржовою угодою у розумінні вимог
закону України «Про товарну біржу»
беручи до уваги його суб'єктного
складу.

Що стосується вимог про витребування
майна з чужого незаконного володіння
вони підлягають задоволенню виходячи з
того, що позивачем доведено вибуття
спірної квартири з її володіння поза її
волі.

Доказами цього є: висновок експерта від
31.07.2014 року № 255, зроблений у межах
кримінальної справи, прийняті судом
апеляційної інстанції як письмовий
доказ.

З зазначеного висновку вбачається, що
підпис від імені ОСОБА_1 в графі
«Підпис» в договорі купівлі-продажу №
3-799 від 13.12.1999 року виконаний не ОСОБА_1,
а іншою особою;

- посилання ОСОБА_3 надані в суді
першої та апеляційної інстанціях про
те, що ніяких дій по придбанню та
продажу АДРЕСА_1 він не здійснював і не
мав наміру їх здійснювати. ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 до судового розгляду справи він
не знав та не бачив.

Оскільки на час розгляду справи
право власності на спірну квартиру
зареєстровано за ОСОБА_2 підлягають
задоволенню і вимоги позивача про
визнання за нею права власності на цю
квартиру.

З огляду на те, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, а рішення суду ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, рішення підлягає
скасуванню з підстав передбачених ч.ч.
2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 2,4 ч. 1 ст. 307, п.
4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова
колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 27 травня 2014 року

скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 № 3-799
від 13 грудня 1999 року, зареєстрований на
Харківській біржі нерухомості,
укладений від імені ОСОБА_1 на користь
покупця ОСОБА_3.

Витребувати у ОСОБА_2 (
ідентифікаційний № НОМЕР_1) квартиру
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1..

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: