АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ліра- 2000»
до ОСОБА_1 про стягнення пені,
інфляційних нарахувань та відсотків
за невиконання грошового
зобов'язання, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 серпня 2014 року про
забезпечення позову, -

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 серпня 2014 року
частково задоволено заяву Товариства
з обмеженою відповідальністю «Ліра -
2000» про забезпечення позову в справі
за його позовом до ОСОБА_1 про
стягнення пені, інфляційних нарахувань
та відсотків за невиконання
грошового зобов'язання на загальну
суму 2 167 895,17 грн. та судових витрат в
сумі 3 654 грн.

Накладено арешт на 42/100 частини
квартири АДРЕСА_1, що зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_1 в межах суми
позову - 2 167 895 грн. 17 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати
ухвалу Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 серпня 2014 року про
вжиття заходів забезпечення позову
та постановити нову про відмову у
задоволенні вказаної заяви. Також
просить зняти арешт з 42/100 квартири
АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1

Свої доводи мотивує тим, що вжиті судом
заходи забезпечення позову є такими,
що застосовані в порушення вимог
ст.151, 152 ЦПК України, з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Зазначив, що позивач не обґрунтував
належним чином та не довів
допустимими доказами імовірність
утруднення або невиконання можливого
рішення суду у випадку невжиття
заходів забезпечення позову.
Відповідач виконав рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.10.2012 р., яким з нього на
користь позивача стягнуто
заборгованість за договором позики в
розмірі 9 114 975,87 грн. та судовий збір в
сумі 3 219 грн. Інших обставин на
підтвердження утруднення виконання
рішення суду позивач не зазначив.

Крім цього, вартість арештованого
майна перевищує вартість ціни позову
у сім разів, що не забезпечує
збалансованості інтересів сторін.
Накладення арешту на 42/100 квартири
АДРЕСА_1 в якості забезпечення позову
не спроможне забезпечити фактичне
виконання судового рішення, оскільки
на вказане майна вже накладено арешт
в межах виконавчого провадження
№41261760, яке перебуває в провадженні
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві Бялого
М.Г. та на підставі ухвали
Печерського районного суду м. Києва
від 01.07.2014 р. у справі №757/17479/14-к.

Оскільки предметом позову у даній
справи є стягнення грошових коштів,
суд мав би в першу чергу перевірити
наявність у відповідача грошових
коштів, на які міг бути накладений
арешт.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

Клопотання представника ТОВ «Ліра-2000»
Матвійчука В.В. про відкладення
розгляду справи у зв'язку з тим, що він
був відряджений з 24.09.2014 р. по 30.09.2014 р.
з метою проведення
претензійно-правової роботи ТОВ
«Інфо-захід» в Львівську область м.
Городок колегія суддів вважає
необґрунтованим, а неявку останнього
розцінює, як неявку без поважних
причин. При цьому суд враховує ту
обставину, що ТОВ «Ліра-2000» було
своєчасно повідомлено про час та
місце розгляду справи, доказів
неможливості забезпечити участі у
справі іншого представника суду не
надано.

Заслухавши доповідь по справі,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
травня 2014 р. ТОВ «Ліра -2000» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення про стягнення пені,
інфляційних нарахувань та відсотків
за невиконання грошового зобов'язання
за договором позики №2 від 21 лютого
2011 року на загальну суму 2 167 895,17 грн.
та судових витрат в сумі 3 654 грн.

19 серпня 2014 р. представник позивача
звернувся до суду з заявою про
забезпечення вказаного позову
шляхом накладення арешту на нерухоме
майно, що належить відповідачу:
машино-місця, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1; 42/100 частики у квартирі
АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується, зокрема,
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Частково задовольняючи подану заяву
та накладаючи арешт на 42/100 у квартирі
АДРЕСА_1, що належать відповідачу, в
межах суми позову 2 167 895 грн. 17 коп., суд
першої інстанції виходив з положень
ст. 151-153 ЦПК України та тієї обставини,
що позивач може відчужити вказане
майно, що утруднить чи зробить
неможливим виконання можливого
рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Обставини виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.10.2012 р., яким з
відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованість за договором
позики в розмірі 9 114 975,87 грн. та
судовий збір в сумі 3 219 грн., а також
накладення державним виконавцем
арешту на вказане нерухоме майно у
зв'язку з його примусовим виконанням
правового значення для вирішення
даного питання не мають.

Накладення арешту на вказане майно у
зв'язку з здійсненням досудового
розслідування у кримінальному
провадженні №00000204 за ознаками
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, не
є обставиною, яка перешкоджала
накладенню арешту на вказане майно в
даній справі.

Доказів наявності у відповідача
грошових коштів, на які в першу чергу
могло б бути накладено арешт, або
майна, яке за своєю вартістю не
перевищувало б ціни позову, суду не
надано.

Разом з тим, відповідно до положень
ч.1 ст.154 ЦПК України суд може за
заявою однієї із сторін і зважаючи на
пояснення другої сторони допустити
заміну одного способу забезпечення
позову іншим.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.154 цього
Кодексу у разі забезпечення позову
про стягнення грошових коштів
відповідач може з дозволу суду
замість допущеного виду
забезпечення внести на депозитний
рахунок суду суму, зазначену в
позовній заяві. Заходи забезпечення
позову можуть бути скасовані судом,
який розглядає справу.

Враховуючи вищевикладене, ухвала
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 серпня 2014 року
постановлена з дотриманням норм
процесуального права. Підстави для
задоволення апеляційної скарги
відповідача відсутні.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 серпня 2014 року про
забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/12077/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Притула  Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.