РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2014 року

м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у
складі: головуючого- судді Ліхтанської
Н.П.

при секретарі: Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бердянську
цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди
від злочину,

В С Т А Н О
В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом ,
в якому зазначив, що вироком
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 03 квітня 2013
року відповідач ОСОБА_2 була визнана
винною за ч.1ст.384КК України та навів
текст вироку суду, отриманого з
державного судового реєстру. Позивач
вважає, що цим злочином йому завдано
моральну шкоду, яку він оцінів в 15 000
грн., в зв'язку з тим, що він зазнав
душевних страждань під час неправдивих
свідчень в суді відповідача,
відповідач казав неправду суду,
фактично зробивши позивача людиною,
яка каже неправду, і звинувачує іншого
без всяких підстав. В житті позивача
відбулись зміни, він повинен був
змінити підсудність суду, бо в суді
Бердянська відповідач казала не правду
та можливо було постановлення
виправдального вироку злочинцю на
підставі її свідчень, відповідач
казала неправду також в період
перевірки заяви позивача в міліції та
він не зміг довести злочин по
хуліганству, бо свідком була
відповідач. Позивач вважає, що
внаслідок умисних злочинних дій
відповідача йому завдано моральної
шкоди, оскільки він був ображений та
принижений у присутності інших осіб та
судовому засіданні, її неправда
порочить і принижує його честь та
ділову репутацію. Також незаконні дії
відповідача змусили позивача
звертатись до правоохоронних органів
зі скаргами до вищих правоохоронних
органів та посадових осіб за захистом
своїх прав та інтересів, але це
вимагало багато часу та зусиль. Також
позивач зазначив, що вирок суду був
постановлений 03 квітня 2013 року , тобто з
цього часу у нього виникло право на
позов, але оскільки описані у вироку
дії відповідача були 31.05.2007року ,
06.08.2005року, 24.10.2007року, тобто за межами
строку позовної давності, позивач
просить суд поновити строк звернення
до суду з позовом, який пропущений по
поважній причині та стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі
15000грн..

У судове засідання позивач тричі
не з»явився, причини неявки не
повідомив, заяв до суду не надав, проте
в позовній заяві є прохання позивача
про розгляд справи без нього та до
позовної заяви долучена заява з
проханням позивача про розгляд справи
без нього.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з»явилася, надала суду
заперечення проти позову, просить
справу розглянути без неї. В
запереченнях вона зазначила, що
вироком суду вона була визнана винною у
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.І ст.384 КК України та
звільнена від кримінальної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строку давності. При ньому
позивач не був потерпілим у
зазначеному кримінальному
провадженні, оскільки від
кримінального правопорушення, яке
відповідач вчинила ніхто окрім неї
самої не постраждав та ніякої шкоди або
збитків нікому не було заподіяно. Суть
правопорушення полягала у тому, що
відповідач, будучи свідком по справі,
надала Приморському районному суду
неоднакові свідяення відносно
обставин побиття позивача - ОСОБА_1
громадянином ОСОБА_3, якого було
притягнуто до кримінальної
відповідальносіі, передбаченої ч.І
ст.125, . ч.І ст. 126 КК України на підставі
вироку Приморського районного суду від
25.03.2008року. Тому відповідач вважає
безпідставним заявлений позов, також
помилковим посилання про пропуск
строку звернення до суду і просить в
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає позов не обґрунтованим і не
підлягаючим задоволенню з наступних
підстав:

10.12.2013р. позивач звернувся до суду з
позовною заявою до відповідача ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди
від злочину, ніяких документів на
обгрунтування свого позову не надав. В
позовній заяві заявив клопотання про
витребування кримінальної справи,
вироку суду від 03.04.2013року, та відмовних
матеріалів з Бердянського МВ ГУМВС №
3247 та інших без зазначення номерів
справ та дат.

Судом витребуваний вирок
Бердянського міськрайсуду від
03.04.2013року відносно відповідача
ОСОБА_2, який набрав законної сили
08.05.2013року.

Вироком Бердянського міськрайонного
суду від 03.04.2013р. відповідач ОСОБА_2
засуджена за скоєння злочину,
передбаченого ч.І ст.384 КК України та
звільнена від кримінальної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строку давності, за те, що
31.05.2007року в період з 13 год. 51 хв. до 16
год. 38 хв. в ході допиту в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_2,
будучи попередженою головуючим суду за
ст. 384 КК України про кримінальну
відповідальність за дачу свідомо
неправдивих свідчень, з метою
перешкоджання здійснення правосуддя у
досягненні об'єктивної істини у справі
і бажаючи надати допомогу ОСОБА_3, щоб
останній уникнув кримінальної
відповідальності, усвідомлюючи
неправдивість свідчень, що надаються
нею, надала під час судового засідання
в Приморському районному суді
неправдиві свідчення на користь ОСОБА_3
і показала, що вона не пам'ятає
детальних обставин події, що сталися
06.08.2005року в салоні маршрутного таксі
№17. Однак 24.10.2007року з 09 год. до 12 год. в
ході допиту в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_2, будучи
попередженою головуючим Приморського
'районного суду за ст.384 КК України про
кримінальну відповідальність за дачу
свідомо неправдивих свідчень, дала
протилежні свідчення, та підтвердила
факт побиття ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_1

Згідно вироку Приморського районного
суду Запорізької області від 25.03.2008
року ОСОБА_3 визнано винним за ст. 125 ч. 1,
ст. 126 ч. 1 КК України.

Судом був витребуваний відмовний
матеріал з Бердянського МВ ГУМВС № 3247,
але згідно листа Бердянського
міського відділу ГУМВС України в
Запорізькій області № 32/6-17350 від
12.05.2014р. надати відмовний матеріал № 3247
за 2005рік не є можливим у зв»язку з тим,
що цей матеріал був знищений внаслідок
закінчення терміну зберігання. Решта
відмовних матеріалів з Бердянського МВ
ГУМВС не була витребувана через
відсутність конкретних номерів справ
та дат.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України-
майнова шкода, завдана неправомірними
рішенням, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України-
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішенням, діями чи бездіяльністю
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків встановленних частиною 2-ю
цієї статті.

У відповідності до ч.І ст.1177
ЦК України шкода, завдана фізичній
особі, яка потерпіла від кримінального
правопорушення, відшкодовується
відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1-3, ч.5 ст.55 КПК України
потерпілим у кримінальному
провадженні може бути фізична особа,
якій кримінальним правопорушенням
завдано моральної, фізичної або
майнової шкоди, а також юридична особа,
якій кримінальним правопорушенням
завдано майнової шкоди. Права і
обов'язки потерпілого виникають в
особи з моменту подання заяви про
вчинення щодо неї кримінального
правопорушення або заяви про залучення
її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам'ятка про
процесуальні права та обов'язки особою,
яка прийняла заяву про вчинення
кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є
заявником, але якій кримінальним
правопорушенням завдана шкода і у
зв'язку з цим вона після початку
кримінального провадження подала
заяву про залучення її до провадження
як потерпілого. За наявності очевидних
та достатніх підстав вважати, що заява,
повідомлення про кримінальне
правопорушення або заява про залучення
до провадження як потерпілого подана
особою, якій не завдано шкоди,
зазначеної у частині першій цієї
статті, слідчий або прокурор виносить
вмотивовану постанову про відмову у
визнанні потерпілим, яка може бути
оскаржена слідчому судді.

При цьому згідно з п.10 ч.І ст.56, ст.127 КПК
України саме потерпілий має прав.) на
відшкодування завданої криміналЕдіим
правопорушенням шкоди в порядку,
передбаченому законом.

Як встановлено при розгляді позову і
підтверджено у позовній заяві позивач
не є потерпілим по кримінальній
справі про звинувачення відповідача
ОСОБА_2 у скоєнні злочину,
передбаченого ч.І ст.384 КК України. Крім
того, позивачем не надані докази
конкретного порушення його прав та
спричинення йому моральної шкоди, а
також винуватості відповідача в
спричиненні такої шкоди. Також немає
підстав вважати пропущеним позивачем
строк звернення до суду

Відповідно до положень ст..119
ЦПК України позовна заява повинна
містити виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги; зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

Статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
додаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи, що позивачем не
надані докази на підтвердження своїх
позовних вимог, суд вважає, що відсутні
підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 10,11, 212- 215 ЦПК України, ст. ст.
23,1166,1167,1177 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди від злочину – відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня оголошення рішення, особами
відсутніми у судовому засіданні з дня
отримання копії рішення..

Суддя:

ОСОБА_4