Справа № 4с/303/22/14
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2014 року
м.
Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі:
головуючого- судді
Морозової Н. Л.

при секретарі
Ільчак Р. М.

за участю:
заявника-скаржника
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мукачево скаргу ОСОБА_1
на дії державного виконавця
Сихівського відділу ДВС Львівського
міського управління юстиції,

в с т а н о в и в:

Скарга ОСОБА_1 подана до суду у
встановлений ст. 385 ЦПК України
десятиденний строк з дня, 07.05.2014 року
(а.с. 8-10), коли особа дізналася про
порушення її прав чи свобод.

Заявник у своїй скарзі просить: -
визнати протиправними дії головного
державного виконавця Сихівського
відділу ДВС Львівського МУЮ - Кобілєвої
Ірини Олексіївни по складанню акту
опису і арешту майна від 14.03.2014 року; -
визнати протиправною і скасувати
Постанову головного державного
виконавця Сихівського відділу ДВС
Львівського МУЮ - Кобілєвої Ірини
Олексіївни про закінчення виконавчого
провадження № 41228380 від 11.04.2014 року.

Скарга мотивована тим, що на виконанні
в головного державного виконавця
Сихівського відділу ДВС Львівського
МУЮ - Кобілєвої Ірини Олексіївни,
перебувало виконавче провадження
згідно виконавчого листа № 303/4365/13-ц
виданого 03.12.2013 року Мукачівським
міськрайонним судом про стягнення з ПП
«Майстер Люкс» м. Львів в користь
ОСОБА_1 суми 3000,00 грн. судових витрат.
Головним державним виконавцем
Кобілєвою І. О., в межах даного
виконавчого провадження, 14.03.2013 року
проведено опис й арешт майна боржника -
ПП ПП «Майстер Люкс» за зазначеною у
виконавчому листі адресою
підприємства: м. Львів, вул. Чмоли, 2. В
акті опису і арешту майна державним
виконавцем зазначено, що описане майно
передане на зберігання стягувачу -
ОСОБА_1, та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 що не відповідає дійсності. При
цьому, скаржник стверджує, що головний
державний виконавець Кобілєва І. О.
достеменно знала про відсутність
вказаного нею в акті опису і арешту
майна від 14.03.2013 року, в АДРЕСА_1. Вказує
на те, що Постанова головного
державного виконавця Кобілієвої І. О.
про закінчення виконавчого
провадження від 11.04.2014 року винесена
нею з порушенням закону на підставі
прийнятого нею акту опису і арешту
майна від 14.03.2014 року з метою свідомого
уникнення від примусового виконання
судового рішення. Про порушення своїх
прав - наявність оскаржуваних: акту та
постанови, стягував дізнався тільки 07
травня 2014 року, особисто отримавши такі
у Сихівському відділі ДВС Львівського
МУЮ, а тому вважає дану скаргу подано
ним у межах строку, встановленого
законом.

У судовому засіданні заявник вимоги
скарги підтримав в повному обсязі, з
підстав наведених у скарзі просив їх
задоволити.

Головний державний виконавець
Сихівського відділу ДВС Львівського
МУЮ - Кобілєвої І. О., будучи належним
чином повідомленою про день, час і
місце розгляду скарги (наявне
повідомлення про вручення
відправлення), в судове засідання не
з'явилася, про причини неявки не
повідомила, заяви про розгляд скарги у
її відсутності не подала, заперечення
на скаргу також нею не подано.

З урахуванням положення частини другої
статті 386 ЦПК неявка в судове засідання
в зазначених справах заявника або
заінтересованої особи, яких
повідомлено про час і місце його
проведення, не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши пояснення заявника
(скаржника), перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, суд
приходить до наступного:

Відповідно до ч.1 ст.2 Законом України
«Про виконавче провадження» (далі за
текстом - Закон) примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Судом встановлено, що Головним
державним виконавцем Сихівського
відділу ДВС Львівського МУЮ - Кобілєвої
І. О., в межах виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 303/4365/13-ц виданого 03.12.2013 року
Мукачівським міськрайонним судом про
стягнення з ПП «Майстер Люкс» м. Львів в
користь ОСОБА_1 суми 3000,00 грн. судових
витрат, згідно Акту від 14.03.2014 року
проведено опис й арешт майна боржника -
ПП «Майстер Люкс» за зазначеною у
виконавчому листі адресою
підприємства: м. Львів, вул. Чмоли, 2 в
присутності: директора ПП «Майстер
Люкс» та двох понятих, які скріпили
своїми підписами вказаний акт (а.с12)

В акті опису і арешту майна від 14.03.2014
року державним виконавцем зазначено,
що описане майно боржника на суму 102 033,00
гривень передане на зберігання
стягувачу - ОСОБА_1, та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а за адресою: м. Львів,
вул. Чмоли, 2, боржник - ПП «Майстер Люкс»
орендує приміщення під офіс.

Як зазначено у оспорюваному Акті опису
і арешту майна від 14.03.2014 року - описане
майно прийняв на відповідальне
зберігання, копію акта отримав ОСОБА_1,
під таким стої нерозбірливий підпис
особи.

Як стверджує скаржник - стягував, він не
ставив свого підпису під своїм
прізвищем у акті, а ймовірно це підпис
директора ПП - боржника.

Стаття 6 цього Закону, гарантує права
фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні та
регламентує, що державний виконавець
зобов'язаний виконувати надані йому
права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Стаття 11 Закону України, від 21.04.1999, №
606-XIV "Про виконавче провадження",
визначає обсяг обов'язків і прав
державного виконавця при вчиненні
виконавчих дій.

Глава 5 Закону регламентує особливості
звернення стягнення на майно боржника -
юридичної особи. Зокрема ст. 66 Закону
встановлює, що в разі відсутності у
боржника - юридичної особи коштів у
обсязі, достатньому для покриття
заборгованості, стягнення звертається
на інше майно, належне такому
боржникові або закріплене за ним, у
тому числі на майно, що обліковується
на окремому балансі філії,
представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи (крім майна, вилученого
з обороту або обмежуваного в обороті)
незалежно від того, хто фактично
використовує це майно.

За положеннями ст.5 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб і порядок,
визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України
„Про виконавче провадження" арешт
майна полягає, зокрема, у винесенні
постанови про арешт майна боржника та
оголошенні заборони на його
відчуження.

Відповідно до п. 4.2 «Інструкції з
організації примусового виконання
рішень» затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5 зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012 р. за №
489/20802, яка діяла на час складання
оскаржуваного акту та розроблена
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон),
інших законодавчих актів України та
нормативно-правових актів
Міністерства юстиції України і
визначає окремі питання організації
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб) (далі -
рішення), що відповідно до Закону
підлягають примусовому виконанню.

4.2 Опис та арешт майна боржника
здійснюються в такій послідовності:

4.2.1. Після виявлення майна боржника
державний виконавець проводить опис та
арешт цього майна, про що складає акт. В
акті опису та арешту майна боржника
повинні бути вказані: а) назва кожного
внесеного в акт предмета і його
відмінні ознаки (вага, метраж, розмір,
форма, вид, колір, товарний знак, проби,
виробнича марка, дата випуску, ступінь
зносу тощо); б) якщо вилучені предмети
мають ознаки дорогоцінних металів,
каменів органічного та неорганічного
утворення, перлів тощо, то вони
ретельно описуються з визначенням усіх
особливих ознак, відповідним чином
пакуються в конверт, прошиваються,
підписуються державним виконавцем та
іншими учасниками, які були присутніми
під час опису; в) якщо проводилось
опечатування предмета, зазначається,
які предмети, приміщення, сховища були
опечатані, кількість накладених
печаток та спосіб опечатування; г)
прізвище, ім'я та по батькові особи,
якій передано майно на зберігання, а
якщо майно передано на зберігання не
боржнику, а іншій особі, - паспортні
дані, її місце проживання (далі -
зберігач); ґ) відмітка про роз'яснення
зберігачеві майна обов'язків із
збереження майна, попередження про
кримінальну та іншу відповідальність,
встановлену законодавством, за його
розтрату, відчуження, приховування,
підміну, пошкодження, знищення або інші
незаконні дії з майном, на яке
накладено арешт; д) якщо державний
виконавець установив зберігачеві
обмеження права користуватися майном,
зазначаються вид, обсяги і строки
обмеження; е) зауваження або заяви
стягувача, боржника, осіб, що були
присутні при описі.

4.2.2. Акт опису та арешту майна
підписується державним виконавцем,
понятими, зберігачем майна, боржником
та стягувачем, їх представниками, а
також може бути підписаний іншими
особами, які були присутні при
проведенні опису майна. У разі відмови
від підпису сторін чи інших осіб, що
були присутні при виконанні, про це
робиться відмітка в акті.

4.2.5. Якщо описане майно передано на
зберігання не боржникові чи його
представнику, а іншій особі, то акт
опису та арешту майна складається в
трьох примірниках. Перший залишається
в провадженні державного виконавця, а
інші вручаються зберігачеві майна та
боржнику під розписку на першому
примірнику акта.

4.2.6. У разі необхідності після передачі
майна на зберігання за постановою
державного виконавця таке майно може
бути передано на зберігання іншому
зберігачу. У постанові зазначаються
причина передачі майна іншому
зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові
зберігача, який здійснював зберігання
майна, та прізвище, ім'я та по батькові
нового зберігача. Постанова
підписується державним виконавцем. У
постанові робиться попередження
новому зберігачеві майна про
кримінальну та іншу відповідальність,
встановлену законодавством, за його
розтрату, відчуження, приховування,
підміну, пошкодження, знищення або інші
незаконні дії з майном, на яке
накладено арешт. Копія постанови
вручається новому зберігачу, до якої
додається копія акта опису та арешту
майна.

4.2.8. Факт передачі майна може
засвідчуватися актом державного
виконавця або актом
приймання-передавання майна.

Аналізуючи зміст Інструкції з питання
встановлення процедури опису й арешту
майна, суд дійшов висновку, що хоча
Інструкція з організації примусового
виконання рішень не має чіткого
зазначення про необхідність
забезпечення прав стягувача на участь
у виконавчій дії щодо опису й арешту
майна, її положення не суперечать
положенням Інструкції про проведення
виконавчих дій і фактично передбачають
обов'язок державного виконавця
забезпечити представництво інтересів
стягувача при опису й арешту майна.

Як свідчать матеріали справи, майно,
стосовно якого був складений акт опису
й арешту, наявне у боржника, однак при
проведенні зазначеної процесуальної
дії права стягувача взагалі не були
забезпечені шляхом його участі, або
участі його представника та без
достатньої перевірки належності
нерухомого майна боржнику.

Перша і необхідна стадія виконавчого
провадження - це встановлення
місцезнаходження наявного боржнику
майна, що залежить від певної
інформації, яка має сприяти здійсненню
державним виконавцем його повноважень.
Так, за ст. 29 цього Закону, сторони
вправі давати усні і письмові
пояснення в процесі вчинення
виконавчих дій стосовно належності
боржнику майна та його
місцезнаходження.

Виходячи з того, що описуване майно
потенційно втрачає власника і може
згодом перейти до стягувача, а також
для здійснення права стягувача
заперечувати проти проведення
державним виконавцем оцінки майна,
присутність останнього при опису майна
є доцільна і необхідна. Зрозуміло, що
така участь не є обов'язковою, а має
належить до прав стягувача, про що
стягувач має повідомлятись.

Таким чином, права заявника ОСОБА_1, як
стягувача були порушені при
проведенні виконавчої дії - опису і
арешту майна боржника..

Заслуговують на увагу доводи скаржника
про те, що при складанні акту опису й
арешту майна він не був присутній, не
приймав ніякого майна на зберігання та
не підписувався під своїм прізвищем.

Відповідно до статей 1, 5 Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів.
Державний виконавець зобов'язаний
вжити заходів до примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії.

Закінчення виконавчого провадження
згідно ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» пов'язане із
настанням певних обставин, зазначених
у Законі. Цими обставинами можуть бути
фактичне повне виконання рішення,
прийняття судом відмови стягувача від
стягнення, укладення мирової угоди між
сторонами виконавчого провадження та
інші передбачені законом обставини, що
унеможливлюють подальше здійснення
виконавчих дій.

Оскаржувана Постанова про закінчення
виконавчого провадження, ухвалена
головним держаним виконавцем на
підставі п.10.ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» - направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби та направлена до МВ ДВС
Мукачівського МРУЮ для виконання за
місцезнаходженням боржника.

Однак як, вбачається з матеріалів
доданих до скарги, згідно Державного
реєстру юридичних та фізичних осіб ПП
«Майстер Люкс» зареєстровано в м.
Львів, вул. Чмоли, 2.

У Постанові ухваленій головним
державним виконавцем Сихівського
відділу ДВС Львівського МУЮ - Кобілєвою
Іриною Олексіївною про закінчення
виконавчого провадження ВП № 41228380 від
11.04.2014 року, зазначено, що майно яке
підлягає опису та вилученню за
вказаною адресою: м. Львів, вул. Чмоли, 2 -
відсутнє.

Разом з цим, з Акту опису і арешту майна
від 14.03.2014 року, складеного тим самим
головним виконавцем, вбачається що
виявлене та описане майно боржника за
адресою: м. Львів, вул. Чмоли, 2, передано
на зберігання стягувачу - ОСОБА_1, який
не мав зауважень з приводу
відображеного у Акті, що не
узгоджується з мотивацією, викладеною
державним виконавцем у постанові про
закінчення виконавчого провадження.

З врахуванням встановленого, суд
приходить висновку про те, що державний
виконавець не здійснив усіх
передбачених законом дій щодо
примусового виконання рішення суду.

При розгляді скарги на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
суд має враховувати те, що принципом
цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, а у статті
14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості
судових рішень. Крім того, виконання
рішення суду - є елементом
справедливого судового розгляду,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод. (Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.12.2012 р. «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення у цивільній
справі»)

Крім того, положення ч. 1 ст. 12 Закону
України "Про виконавче провадження",
яка гарантує право сторони виконавчого
провадження брати участь у провадженні
виконавчих дій, стверджуючи, що
державний виконавець допустив
порушення його права, як сторони
виконавчого провадження, брати участь
у провадженні виконавчих дій, оскільки
останній завчасно не повідомив
стягувача про вчинення виконавчої дії
(опис та арешт майна) та здійснив опис
та арешт майна за його відсутності.

Судом не встановлено жодних фактів чи
доказів, які б спростовували чи
заперечували доводи заявника та
встановлене судом.

Згідно із ч. 2 ст. 387 цього Кодексу в разі
встановлення обґрунтованості скарги
на бездіяльність чи рішення державного
виконавця суд визнає оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність
неправомірними і зобов'язує державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновлює його порушені права чи
свободи.

Відповідно до ст.388 ЦПК України, судові
витрати у справі (судовий збір) слід
покласти на відділ ДВС у зв'язку з
задоволенням скарги заявника.

Керуючись: ст. 55 конституції України,
ст.6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, Законом
України „Про виконавче провадження ",
Положенням «Інструкції з організації
примусового виконання рішень»
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, ст.
ст.10, 60, 208, 209, 212-218, 224-228, 383-387 ЦПК України -

у х в а
л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного
державного виконавця Сихівського
відділу ДВС Львівського МУЮ - Кобілєвої
Ірини Олексіївни задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного
державного виконавця Сихівського
відділу ДВС Львівського МУЮ - Кобілєвої
Ірини Олексіївни щодо складання акту
опису і арешту майна від 14.03.2014 року.

Визнати незаконною та скасувати
Постанову винесену головним державним
виконавцем Сихівського відділу ДВС
Львівського МУЮ - Кобілєвою Іриною
Олексіївною про закінчення
виконавчого провадження ВП № 41228380 від
11.04.2014 року.

Стягнути з відділу Сихівського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції витрати пов'язані з розглядом
скарги - судовий збір в розмірі 243,60
гривень за кодом класифікації доходів
бюджету 22030001 „Судовий збір", рахунок
отримувача 0003, отримувач коштів
Державний бюджет міста Мукачева, 22030001,
код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37958089.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуючий
Морозова Н. Л.