АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9326/2014
Головуючий у 1 інстанції: Горкава В.Ю.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
10 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про тлумачення
заповіту, -

ВСТАНОВИЛА:

11 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, у
якому з урахуванням уточнень просила
розтлумачити заповіт, складений ОСОБА_4
26 серпня 2008 року, посвідчений в Шостій
державній нотаріальній конторі м.
Києва, зареєстрований в реєстрі за №
1-4573, а саме: вказати яким чином має
спадкуватися квартира АДРЕСА_1 - за
законом чи за заповітом та в яких
частках. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся,
яка заповідала 26 серпня 2008 року її
батькові ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5,
який є спадкоємцем за вказаним
заповітом, проте, незважаючи на його
смерть, її бабуся не вносила будь-які
зміни до заповіту та не корегувала
його. Таким чином, у зв'язку зі смертю
батька ОСОБА_5, вона вважає, що квартира,
яку заповідала її бабуся, повинна
спадкуватись за законом.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

23 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
подали апеляційні скарги на вказане
рішення, у якій, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин у справі, просили
його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову ОСОБА_2
В обґрунтування заявлених вимог
апелянти вказали, що спір виник щодо
тлумачення понять, які спадкодавець
виклав у заповіті стосовно конкретного
майна. Також апелянти зазначили, що
відповідач ОСОБА_3 вважає, що спірна
квартира повинна спадкуватись
частково за заповітом, а частково за
законом. На думку апелянтів, суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
між сторонами відсутній спір, оскільки
відповідач ОСОБА_3 категорично
заперечував проти задоволення позову.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_6
апеляційну скаргу підтримала і просила
суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю -
ОСОБА_7 апеляційну скаргу просила
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився,
був належним чином повідомлений про
день, час та місце апеляційного
розгляду, тому розгляд справи за
апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за його
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 26 серпня 2008 року ОСОБА_4
був складений заповіт, посвідчений
державним нотаріусом Шостою Київською
державною нотаріальною конторою
Ларіною О.В. та зареєстрований в
Спадковому реєстрі за № 1-4573. ОСОБА_4 на
випадок своєї смерті зробила наступне
розпорядження:

«Належну мені квартиру АДРЕСА_1
заповідаю ОСОБА_5,

належну мені земельну ділянку площею
0.0635 ге по АДРЕСА_2

гараж АДРЕСА_3;

автомобіль марки ҐАЗ-24 , 1985 року випуску

причеп автомобільний НОМЕР_1, 1991 року
випуску заповідаю гр. ОСОБА_3»

а також

«все інше моє майно, де б воно не було та
з чого б воно не складалось, і взагалі,
есе те, що буде мені належати на день
смерті ї на що я за законом матиму
право:

заповідаю гр. ОСОБА_5 та

гр. ОСОБА_3 в рівних частинах кожному».

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, якому ОСОБА_4
заповідала зазначену вище квартиру.
Вказана обставина підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим
відділом І реєстрації смерті у м. Києві
від 14.06.2011, актовий запис №10610 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим відділом реєстрації смерті у м.
Києві від 20.05.2013 року (актовий запис
№8805) (а.с.6).

На день смерті спадкодавця заповіт не
був нею скасований і є чинним на час
розгляду справи. Вказана обставина
сторонами в судовому засіданні не
заперечувалась.

Відповідно до ст.ст. 1218 та 1220 ЦК України
у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 відкрилась
спадщина, зокрема, у вигляді квартири
АДРЕСА_1.

З наданих матеріалів спадкової справи,
відкритої 20 травня 2013 року Шостою
Київською державною нотаріальною
конторою щодо майна померлої ОСОБА_4
вбачається, що сторони звернулися до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини.(а.с.а.с.28,34, 35).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ст.ст. 213, 1256
ЦК України та правильно виходив з того,
що тлумаченню підлягає той правочин, що
містить суперечності слів і понять, а
заповіт ОСОБА_4 таких суперечностей не
містить.

Відхиляючи посилання апелянтів на те,
що спір виник щодо тлумачення понять,
які спадкодавець виклав у заповіті
стосовно конкретного майна, колегія
суддів виходить з того, що у заповіті
чітко вказано, що квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_4 заповідає своєму сину ОСОБА_5,
тобто воля заповідача викладена чітко
і зрозуміло. Таким чином, будь-яких
складнощів щодо розуміння змісту
заповіту не виникає, будь-яких
суперечливих положень він не містить.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційних скарг в тій частині, що
ОСОБА_3 вважає, що спірна квартира
повинна спадкуватись частково за
заповітом, а частково за законом,
оскільки порядок спадкування чітко
визначений на законодавчому рівні і
різне його розуміння спадкоємцями не є
підставою для тлумачення змісту
заповіту. Заперечення відповідача
проти задоволення позову не свідчить
про наявність спору між сторонами з
приводу спадкового майна.

Отже, рішення Печерського районного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року є
законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, на
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді