АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Інженерний центр»
виконавчого органу Київської міської
ради, поданою через представника
Маєвського Сергія Васильовича, на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Інженерний центр»
виконавчого органу Київської міської
ради, третя особа: Київська міська рада
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні,

в с т а н о в и л а :

у березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до КП «Інженерний центр»
виконавчого органу Київської міської
ради, в якому просив стягнути з
останнього на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 16 000 грн.,
посилаючись на те, що в день звільнення
16.10.2013 року відповідач не виплатив йому
належну заробітну плату та провів таку
виплату лише 07.02.2014 року.

Справа № 760/6091/14-ц
Апеляційне провадження №
22-ц-796/7467/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Оксюта
Т.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16.04.2014 року позов задоволено.
Стягнуто з КП «Інженерний центр»
виконавчого органу Київської міської
ради на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку при звільненні
(з 17.10.2013 року по 07.02.2014 року) в розмірі 16
000 грн. Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
КП «Інженерний центр» виконавчого
органу Київської міської ради через
представника подало апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про відмову в позові.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги надані ними докази про
відсутність їх вини у несвоєчасній
виплаті заробітної плати. Невиплата ж
заробітної плати у день звільнення
викликана відсутністю фінансування з
державного бюджету. Крім того, в
розрахунках позивача допущено помилку
стосовно кількості робочих днів в
січні 2014 року, зазначено 21 робочий день,
тоді як у цьому місяці було 20 робочих
днів.

У судовому засіданні представник
апелянта Маєвський С.В. підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Позивач просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом від 15.03.2011 року № 172/19 ОСОБА_2 був
прийнятий на посаду провідного
спеціаліста КП «Інженерний центр»
виконавчого органу Київської міської
ради.

Наказом від 27.02.2013 року № 172/26 позивач
був призначений з 01.03.2013 року на посаду
головного спеціаліста КП «Інженерний
центр».

Наказом від 15.10.2014 pоку № 172/134 ОСОБА_2 був
звільнений 16.10.2013 року з посади
головного спеціаліста КП «Інженерний
центр» виконавчого органу Київської
міської ради за угодою сторін на
підставі п. 1 ст. 36 КзПП України, про що
зроблено відповідний запис у трудовій
книжці від 16.10.2014 року. Трудову книжку
отримав 16.10.2013 року

На час звільнення позивача з роботи
існувала заборгованість по заробітній
платі у розмірі 25 141,97 грн. та у день
звільнення ця заборгованість
виплачена не була, розрахунок не
проведено.

Згідно з даними, зазначеними у довідці
по картковому рахунку ОСОБА_2 виданої
ПАТ «Райффазен Банк Аваль», остаточний
розрахунок власника з працівником
відбувся 07.02.2014 року

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що з
вини відповідача не виплачено належну
позивачу при звільненні заробітну
плату у строки, зазначені в статті 116
КЗпП України, а відтак відповідач має
виплатити працівникові середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції керуючись вимогами
зазначених норм дійшов правильних
висновків про те, що невиплата
заробітної плати відбулася з вини
відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності вини відповідача у
затримці розрахунку при звільненні
через відсутність фінансування з
державного бюджету не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до роз`ясень, викладених у п.
20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.12.1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» сама
по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

Разом з тим вирішуючи питання про
розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні суд
першої інстанції виходив з
розрахунків, зроблених самим
позивачем, не встановивши розмір
виплат, які були отримані позивачем за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують звільненню та не встановив
кількість відпрацьованих днів у цих
місяцях.

Згідно з п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100
середній заробіток при виплаті
заробітної плати за час вимушеного
прогулу обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата.

Якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівники згідно з
чинним законодавством або з інших
поважних причин не працювали і за ними
зберігався заробіток або зберігався
частково, виключаються з
розрахункового періоду.

Відповідно до довідки про заробітну
плату останні місяці перед звільненням
позивача, які підлягають включенню до
розрахункового періоду є червень, у
якому 19 робочих днів та вересень 2013
року, у якому 21 робочий день.

Заробіток позивача за ці місяці
відповідно складає по 4 200 грн.
Середньоденний заробіток складає 210
коп. ( 4 200 грн. + 4 200 грн. : 40 робочих днів).

Згідно з правовою позицією, викладеною
у постанові Верховного Суду України
23.01.2012 року, після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику,
здійснюється нарахування загальної
суми середнього заробітку, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарних місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Для розрахунку середньоденного
заробітку брався червень та вересень
2013 року. Середньомісячне число робочих
днів за ці місяці складає 20 (19+21:2).

Таким чином за розрахунковий період з
17.10.2013 року по 07.02.2014 року число робочих
днів складає 76 (11 днів - жовтень, по 20
днів -листопад, грудень, січень та 5 днів
- лютий).

Середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні складає 15 960
грн. (210 грн. * 76 днів).

Оскільки суд першої інстанції
припустився помилки при розрахунку
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні рішення
підлягає зміні із зменшенням суми
стягнення до 15 960 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Інженерний центр»
виконавчого органу Київської міської
ради задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 квітня 2014 року змінити,
зменшивши розмір середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, який підлягає стягненню на
користь ОСОБА_2 з 16 000 грн. до 15 960 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді