У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука
А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області до
ОСОБА_4, треті особи: Ленінська сільська
рада Первомайського району
Миколаївської області,
Держземагенство у Первомайському
районі Миколаївської області, про
знесення самочинно збудованої будівлі,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника за довіреністю - ОСОБА_5,
на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 02 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

04 жовтня 2012 року інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області звернулася до
суду з позовом із вище зазначеним
позовом, в обґрунтування якого вказала
на те, що за результатами проведеної
позапланової перевірки дотримання
вимог у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів та правил було
встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1
збудовано адміністративно побутовий
корпус з вбудованим актовим залом,
столовою, майстернею, вбудованою
котельнею, два ангара, загальною площею
1833,55 кв. м., власником зазначених
об'єктів є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого
виконкомом Ленінської сільської ради
Первомайського району Миколаївської
області 06 червня 2003 року. Серед
переліку об'єктів, які значаться в
інвентаризаційній справі за цією
адресою, вказані в тому числі самочинно
збудовані спірні об'єкти: контора
літера «А», ангар літера «Л», ангар
літера «М», СТО літера «Н».

Посилаючись на те, що
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1
знаходиться в колективній власності та
ОСОБА_4 у встановленому законом порядку
під будівництво зазначених об'єктів не
виділялась, крім того, документи на
будівництво та введення в експлуатацію
побудованих ОСОБА_4 об'єктів відсутні.

За таких обставин,
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області просила суд на
підставі ст. 376 ЦК України, Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Закону
України «Про архітектурну діяльність»
зобов'язати ОСОБА_4 за власний рахунок
знести об'єкти самочинного будівництва
- контору літерою «К», ангар літерою
«Л», ангар літерою «М» та станцію
технічного обслуговування літерою «Н»,
розташовані по АДРЕСА_1

Справа розглядалась
судами неодноразово.

Рішенням
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 02 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 04 грудня 2013 року позов
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4
знести самочинно збудовану контору
літ. «Г», ангар літ. «Л», ангар літ. «М»,
та СТО літ. «Н» по АДРЕСА_1.

Витрати за проведення
робіт зі знесення покладено на ОСОБА_4

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_5,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
провадження у справі закрити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про задоволення позову, дійшов
правильного висновку про те, що
збудовані відповідачем споруди є
самочинним будівництвом, оскільки в
силу положень ч.1 ст. 376 ЦК України
збудовані на земельній ділянці, що не
була відведена відповідачеві у
встановленому законом порядку. Крім
того, будівництво проведено без
відповідних документів, які б надавали
відповідачеві право на проведення
будівельних робіт та належно
затвердженого проекту. Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
неодноразово виносились приписи про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності та
зупинення експлуатації спірних
об'єктів-адміністративно-побутового
корпусу, майстерні з вбудованою
котельнею та двох ангарів, які ОСОБА_4
добровільно не виконувались. За таких
обставин, висновок суду про
зобов'язання відповідача знести
самочинно збудовані споруди є законним
та обґрунтованим.

Щодо доводів заявника про пропуск
позивачем строку позовної давності,
судами правильно зазначено, що згідно з
п. 29 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 червня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» строк позовної давності
на вимоги про проведення перебудови
самовільно побудованого чи такого, що
будується житлового будинку, прибудови
до нього, будівлі, споруди чи іншого
нерухомого майна, а також про знесення
таких об'єктів не вважається
пропущеним незалежно від тривалості
часу, який минув після завершення або
початку будівництва.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника за довіреністю - ОСОБА_5,
відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 02
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 04
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук В.А.
Нагорняк