АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4129/14
Справа №2/2018/4547/2012/03
Головуючий 1 інст. -
Категорія : право власності
Р І ШЕ Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в
Кокоші В.В.,

Шевченко Н.Ф.,

при секретарі
Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду
м.Харкова від 13 грудня 2012 року та
додаткове рішення від 25 квітня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до Харківської міської ради про
визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до Харківської
міської ради про визнання права
власності на ? частини самочинно
збудованого житлового будинку літер
«Ж-2» загальною площею 217,9 кв.м, житловою
- 113,9 кв.м, ганок літер «ж», сарай літер
«З», хвіртку №2, огорожа № 3,4 по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилався на те, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 11 жовтня
2011 року він набув право власності на ?
частини житлового будинку літер «А-1»,
житловою площею 24,3 кв.м, загальною - 43,6
кв.м, та надвірних будівель і споруд. У
зв'язку з тим, що будинок перебував у
занедбаному стані та з метою
поліпшення житлових умов протягом
2011-2012 року на місце знесеного будинку
ним без жодних дозвільних документів
були самочинно побудовані
вищевказаний житловий будинок, який за
технічним висновком відповідає
будівельним нормам та правилам, та
надвірні споруди та будівлі.

З таких підстав відповідно до норм
ст..ст.331, 376 ЦК України просив
задовольнити позовні вимоги.

Представник міської ради просив
вирішити справу згідно до вимог
законодавства без його участі.

Рішення Київського районного суду
м.Харкова від 13 грудня 2012 року позов
задоволено. Визнано право власності
ОСОБА_4 на житловий будинок літер «Ж-2»,
ганок «Ж», сарай «З», хвіртку № 2,
огорожу №№3,4.

За заявою ОСОБА_4 додатковим рішенням
суду від 25 квітня 2013 року резолютивну
частину рішення суду від 13 грудня 2012
року викладено в новій редакції про
визнання права власності на ? частини
житлового будинку, надвірних будівель
та споруд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з
посиланням на безпідставність позову
та рішення суду про його задоволення в
порушення норм матеріального і
процесуального права, без врахування
його права власності на ? частину
знесеного домоволодіння в порядку
спадкування за законом, рішення суду
від 13 грудня 2012 року та додаткове
рішення від 25 квітня 2013 року просить
скасувати, новим рішенням у позові
відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
заперечення проти них колегія,
відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України
вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити, рішення районного суду
скасувати, новим рішенням у позові
відмовити з наступного.

За нормою ст..213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, таким, яким суд,
виконавши усі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Під час ухвалення рішення, суд за
нормою ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує
питання про наявність обставин, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони підтверджуються
, які правовідносини сторін випливають
із цих обставин та яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_4
на підставі договору купівлі-продажу
від 11 жовтня 2011 року набув право
власності на ? частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, житловою площею 24,3
кв.м, загальною 43,6 кв.м (буд.літ. «А-1»)
будинок літер «В-1» у договорі
зазначений як напівзруйнований після
пожежі, оцінці не підлягає.

Згідно технічного паспорту станом на 1
вересня 2012 року на земельній ділянці
збудовано двоповерховий житловий
будинок загальною площею 217,9 кв.м
житлової - 113,9 кв.м (будинок літер «Ж-2»),
який за звітом технічного огляду
інженера-будівельника відповідає
нормативним вимогам та забезпечує
надійну експлуатацію.

Задовольняючи позовні вимоги на
підставах норм ч.2 ст.331 та ч.5 ст.376 ЦК
України, суд, за таких обставин дійшов
висновку про те,що даних у справі щодо
створення перешкод для третіх осіб
самочинним будівництвом не
встановлено.

З таким висновком суду погодитись не
можна у зв'язку з неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права та порушенням
вимог процесуального права при
ухваленні рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва, прийняття будинку в
експлуатацію, та на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може за ч.5 ст..376 цього Кодексу визнати
за ним право власності на нерухоме
майно, яке самочинно збудоване на ній,
якщо це не порушує права інших осіб.

Із договору купівлі-продажу від 11
жовтня 2011 року вбачається, що ОСОБА_4
набув право власності на ? частини
житлового будинку.

Суд при вирішення справи не звернув
уваги на цей факт та не з'ясував
наявність власника решти частки
будинку.

Із доданого до апеляційної скарги
рішення Київського районного суду
м.Харкова від 15 листопада 2011 року
вбачається, що ? частина вказаного
житлового будинку належить ОСОБА_3 в
порядку спадкування за законом та
зареєстроване у Державному реєстрі
прав 2 березня 2012 року.

Крім того у справі відсутні дані про
право позивача на земельну ділянку, як
підстава за ч.3 ст.376 ЦК України про
набуття ним права на самочинне
будівництво за рішенням суду.

З урахуванням безпідставності
основного рішення скасуванню підлягає
й додаткове рішення від 25 квітня 2013
року.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.
303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду
м.Харкова від 13 грудня 2011 року та
додаткове рішення суду від 25 квітня 2013
року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до Харківської міської
ради про визнання права власності на
самочинне будівництво - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243,60
грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді