22-ц/775/581/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя – доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі :

Головуючого -
Песоцької Л.І.

Суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.

При секретарі -
Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
Донецької області, треті особи:
приватне підприємство «Консоль»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
перебування на утриманні та
призначення щомісячних страхових
виплат за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
Донецької області на рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 17
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з даним позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
Донецької області (далі Фонд), в якому
просила встановити факт її перебування
на утриманні чоловіка ОСОБА_5, який
загинув внаслідок нещасного випадку на
виробництві та зобов’язати
відповідача призначити їй щомісячні
страхові виплати, передбачені законом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 18 вересня 2011 року
внаслідок нещасного випадку на
виробництві загинув її чоловік ОСОБА_5,
з яким проживала однією сім’єю без
реєстрації шлюбу з липня 2003 року по
листопад 2009 року, а з 20 листопада 2009
року по день смерті потерпілого
перебувала з ним у зареєстрованому
шлюбі, який не було розірвано на час
його смерті. Також вказала, що з 24
вересня 2008 року їй встановлено 2 групу
інвалідності, а з 02 грудня 2010 року по
теперішній час - 3 групу інвалідності.
Але, незважаючи на всі надані нею
документи, відповідач відмовив у
призначенні їй, як інваліду 3 групи, яка
перебувала на утриманні свого
чоловіка, щомісячних страхових виплат,
посилаючись на те, що факт перебування
на утриманні не встановлений у
судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 березня 2014 року, в яке внесено
виправлення ухвалою цього ж суду від 25
березня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Маріуполі Донецької області про
встановлення факту перебування на
утриманні та призначення щомісячних
страхових виплат, задоволено.

Встановлено юридичний факт
перебування ОСОБА_2 на утриманні її
чоловіка ОСОБА_5, який помер 18.09.2011 року
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Зобов’язано відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
Донецької області призначити ОСОБА_2
щомісячні страхові виплати як
непрацездатній особі, інваліду 3 групи,
яка перебувала на утриманні свого
чоловіка – ОСОБА_5, загиблого 18.09.2011
року, у розмірі, передбаченому діючим
законодавством України.

Не погоджуючись з рішенням суду і
посилаючись в апеляційній скарзі на
порушення норм матеріального і
процесуального права, Фонд просить
апеляційний суд рішення суду скасувати
і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в
повному обсязі.

Зокрема посилається на те, що судом не
враховано, що позивачка ОСОБА_2 не
відноситься до кола осіб, які мають
право на одержання страхових виплат,
оскільки на час загибелі ОСОБА_5 не
досягла 55-річного віку, не являлась
членом його сім’ї, не перебувала на
його утриманні.

Судом не звернуто увагу на те, що
обставини, на які посилається ОСОБА_2 в
позові вже були встановленні рішенням
суду, відповідно до якого встановлено
факт проживання однією сім’єю
загиблим ОСОБА_5 з батьками ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

На момент загибелі ОСОБА_5 позивачка
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок загального захворювання як
інвалід 3 групи в розмірі 764 грн., що
згідно із Законом України «Про
державний бюджет України на 2011 рік»
складає прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4
та представника приватного
підприємства «Консоль», які належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду справи та
звернулися з заявами про розгляд
справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника Фонду – ОСОБА_6,
яка підтримала апеляційну скаргу,
просила рішення суду скасувати і
ухвалити рішення про відмову у
задоволенні позову, заперечення
позивачки ОСОБА_2 та її представника –
ОСОБА_7, які просили апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд виходив з того, що вона є дружиною -
членом сім’ї померлого внаслідок
нещасного випадку на виробництві
ОСОБА_5 і на час смерті потерпілого була
інвалідом 3 групи загального
захворювання по життєво, тобто
непрацездатною особою, яка перебувала
на його утриманні, тому прийшов до
висновку про право позивачки на
призначення щомісячних страхових
виплат. Позивачка ОСОБА_2 перебувала на
утриманні свого чоловіка ОСОБА_5, який
загинув на виробництві 18 вересня 2011
року.

З такими висновками суду не можна не
погодитися.

Відповідно до ст.ст.75-77 СК України
дружина та чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного. Право на
утримання має той із подружжя, який є
непрацездатним, потребує матеріальної
допомоги. Непрацездатним вважається
той з подружжя, який є інвалідом 1, 2, 3
групи.

Згідно ст.21 Закону України № 1105-XIV від
23.09.1999 року «Про загальнообов’язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі Закон № 1105-XIV від 23.09.1999 року), у
разі настання страхового випадку Фонд
зобов’язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров’я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема пенсію у зв’язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; організувати похорони
померлого, відшкодувати вартість
пов’язаних з цим видом ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

За змістом ст.28 Закону № 1105-XIV від 23.09.1999
року страхові виплати, які Фонд
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку складаються із: 1)
страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеню втрати
потерпілим професійної працездатності
(щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім’ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого; 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв’язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових виплат на
медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ст.33 Закону № 1105-XIV від
23.09.1999 року у разі смерті потерпілого
право на одержання щомісячних
страхових виплат (пенсії у зв’язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) мають непрацездатні
особи, які перебували на утриманні
померлого або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина померлого, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після його
смерті. Право на одержання страхових
виплат у разі смерті потерпілого мають
також дружина (чоловік) або один з
батьків померлого чи інший член сім’ї,
якщо він не працює та доглядає дітей,
братів, сестер або онуків потерпілого,
які не досягли 8-річного віку. Такими
непрацездатними особами є: 1) діти, які
не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років,
які не працюють, або старші за цей вік,
але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання, - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або зобов’язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Як встановлено судом першої інстанції
і це підтверджується матеріалами
справи, з 2003 року по 2009 рік позивачка
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_5 Під час
знаходження в фактичних шлюбних
відносинах вони в 2004 році придбали
квартиру, яка знаходиться в їх спільній
власності (а.с.47).

20 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 в Жовтневому відділі реєстрації
актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції було зареєстровано шлюб, про що
вчинено актовий запис № 976 (а.с.15, 29).

Відповідно до довідок МСЕК ОСОБА_2 з 24
вересня 2008 року встановлено другу
групу інвалідності, а з 02 грудня 2010 року
по теперішній час - третю групу
інвалідності (а.с.30-31).

18 вересня 2011 року в результаті
нещасного випадку на виробництві
чоловік позивачки – ОСОБА_5 загинув, що
підтверджується актом про нещасний
випадок від 10 жовтня 2011 року за формою
Н-1 та свідоцтвом про смерть серії 1-НО №
564727, виданим Орджонікідзевським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану ММУЮ, актовий запис №
1260 (а.с.8-12, 17).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 23 березня 2012 року на
підставі ст.64 ЖК України встановлено
факт проживання однією сім’єю з
загиблим ОСОБА_5 його батьків – ОСОБА_3
та ОСОБА_4, питання про те, хто з членів
сім’ї перебував на утриманні ОСОБА_5 не
розглядалося.

Відповідно до витягу з трудової книжки
позивачка не працює з 01 жовтня 2008 року
по теперішній час (а.с.26).

Розмір пенсії ОСОБА_2 в І кварталі 2010
року становив 853 грн. щомісячно, з
квітня по жовтень 2010 року - 866 грн. 69 коп.,
у листопаді 2010 року -723 грн., в грудні 2010
року - 734 грн., з січня по березень 2011
року - по 750 грн., а з квітня по вересень
2011 року – по 764 грн., тобто на день
смерті чоловіка, пенсія позивачки
становила 764 грн. (а.с.24-25, 94).

Відповідно до довідки ПП «Консоль»
середня заробітна платня ОСОБА_5 за
останні шість місяців до смерті
становила 3765 грн. 12 коп. (а.с.174).

Згідно довідки ЖКП «Жилкомплекс» від 20
жовтня 2012 року ОСОБА_2 у період з 01
листопада 1994 року по 13 вересня 2011 року
за адресою реєстрації: АДРЕСА_1
фактично не проживала (а.с.22).

Згідно актів ЖКП «Ваш двір» від 20
лютого 2013 року, 24 жовтня 2012 року та
довідки комітету самоорганізації
населення «Жемчужний» від 20 лютого 2013
року ОСОБА_2 на час смерті свого
чоловіка знаходилась на його утриманні
(а.с.20, 21, 23).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 07 квітня 2012
року позивачка, як дружина померлого
ОСОБА_5, є спадкоємцем першої черги та
успадкувала частку майна свого
чоловіка (а.с.29).

Обставини знаходження позивачки на
утриманні померлого чоловіка
підтверджено також поясненнями
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Відповідно до ст.21 Закону України від 23
грудня 2010 року № 2857 – У1 « Про Державний
бюджет України на 2011 рік» прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність з 1 квітня 2011 року
встановлено у розмірі 764 грн.

Згідно ст.34 Закону України від 23.09.1999
року № 1105-XIV у разі смерті потерпілого
суми страхових виплат особам, які мають
на це право, визначаються із
середньомісячного заробітку
потерпілого за вирахуванням частки,
яка припадала на потерпілого та
працездатних осіб, що перебували на
його утриманні, але не мали права на ці
виплати.

У разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Сума страхових виплат кожній особі, яка
має на це право, визначається шляхом
ділення частини заробітку потерпілого,
що припадає на зазначених осіб, на
кількість цих осіб.

В апеляційному суді представник
відповідача пояснила, що Фондом
призначені щомісячні страхові виплати
батькам загиблого ОСОБА_12 Сума
щомісячних страхових виплат у разі
призначення позивачу цих виплат,
збільшена не буде, вона буде
розподілятися між трьома особами, а
саме між батьками загиблого та
позивачкою.

Згідно з п.п. 1.2 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 27.04.2007 року №
24, у разі настання страхового випадку
Фонд зобов’язаний своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров’я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які мають на це право: 1)
допомогу у зв’язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності; 2) одноразовому допомогу
в разі стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого;
3) щомісячну страхову виплату в разі
часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого (щомісячна
страхова виплата); 4) страхову виплату
потерпілому у розмірі його
середньомісячного заробітку при
тимчасовому переведенні його на легшу
нижчеоплачувану роботу; 5) страхову
виплату потерпілому під час його
професійної реабілітації; 6) щомісячну
страхову виплату особам, які мають на
неї право в разі смерті потерпілого; 7)
відшкодування вартості ритуальних
послуг, пов'язаних з похованням
померлого.

Згідно з п.п.8 п.6.1.1 вказаного
Порядку, документом для призначення
одноразової допомоги сім’ї
потерпілого є копія свідоцтва органу
реєстрації актів громадянського стану
про шлюб, завірена у встановленому
порядку.

Колегія суддів, з урахуванням
вищенаведеного погоджується з
висновком суду, що позивачка, як
дружина загиблого ОСОБА_5, являючись на
час його смерті інвалідом третьої
групи, маючи вади руху та потребуючи у
зв’язку з цим лікування, отримуючи
пенсію в розмірі 764 грн., перебувала на
його утриманні та має у зв’язку цим
право на отримання щомісячних
страхових виплат. При цьому розмір
щомісячних страхових виплат, який
здійснює Фонд не будуть збільшені у
зв’язку з призначенням їх позивачу, а
лише їх розмір буде розподілений між
трьома особами, які мають право на їх
отримання.

Дійшовши такого висновку колегія
суддів враховує те, що позивачка мала
розмір пенсії, який тільки лише досягає
розміру прожиткового мінімум для осіб,
які втратили працездатність, іншого
доходу не мала, крім допомоги чоловіка,
який отримував заробітну плату в
розмірі, який перевищував дохід
позивачки майже у чотири рази.

Враховуючи розмір отриманої
позивачкою пенсії до часу загибелі
чоловіка, і необхідність несення
витрат на підтримку життєдіяльності,
лікування, колегія суддів вважає, що
допомога чоловіка була для позивачки
постійним і основним джерелом засобів
до існування.

Той факт, що на підставі рішення суду
був встановлений факт проживання
ОСОБА_5 зі своїми батьками, не
спростовує висновок суду щодо
знаходження позивачки на утриманні
загиблого.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення
суду позивачем та його представником
не надано.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв’язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
Донецької області відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 17 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І.Песоцька

Судді
Т.Б.Ткаченко

ОСОБА_13