АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-7963735
інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Поливач Л.Д., Головачова
Я.В.

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Солом'янського районного
суду м. Києва від 24 січня 2014 року

у справі за заявою представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 про скасування заходів
забезпечення позову

за позовом Публічного акціонерного
товариства «БанкПетрокоммерц -
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Банк Петрокоммерц -
України», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання правочинів недійсними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

З серпня 2009 року зазначена цивільна
справа перебувала в провадженні
Солом'янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 12.10.2009 року задоволено
заяву про забезпечення позову шляхом
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України до розгляду справи по суті.

3.12.2010 року справу розглянуто і згідно
рішення Солом,янського районного суду
м. Києв з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на
користь ПАТ „Банк
Петрокоммерц-Україна" стягнуто
заборгованість за кредитним договором
в сумі 5 725 965,89 доларів США, що за курсом
НБУ еквівалентна 45 864 986 грн. 86 коп., 1 100
грн. штрафу за невиконання зобов'язань,
судовий збір у сумі 1 700,00 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
в розмірі 120,00 грн.

В грудні 2013 року представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, звернувся до суду першої
інстанції із заявою про скасування
заходів забезпечення позову
застосованих ухвалою суду від 12.10.2009
року,в якій посилається, що на
теперішній час потреба в забезпеченні
позову відпала, так як в ході виконання
рішення суду, в рахунок погашення
заборгованості, було реалізовано
майно, що належало ОСОБА_1 і, таким
чином, на даний час рішення суду
частково виконане, а тому необхідність
застосування такого заходу
забезпечення позову як тимчасове
обмеження у праві виїзді за межі
України у зв'язку з розглядом у суді
цивільної справи, є порушенням норм ЦПК
України.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 24.01.2014 року представнику
ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви.

Не погодившись з ухвалою суду
представник ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу та посилаючись на порушення
судом норм процесуального права
просить ухвалу суду скасувати та
прийняти ухвалу якою задовольнити
заяву про скасування заходів
забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт вказує, зокрема, що суд
першої інстанції не звернув увагу на
те, що в ході виконавчого провадження
майно, що на праві власності належить
ОСОБА_1, було описане й арештоване, та, в
подальшому, частково реалізоване на
прилюдних торгах, тому, на даний час
відсутня будь-яка з причин, що зумовила
потребу у забезпеченні позову. Окрім
того,статтею 152 ЦПК України не
передбачено такого способу вжиття
заходу забезпечення позову як
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон.

В засідання суду апеляційної інстанції
особи, які беруть участь у розгляді
справи не з'явились. Про місце та час
розгляду справи повідомлені належно,
причини неявки в судове засідання не
повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
неявка сторін, або інших осіб,які
беруть участь у справі,належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
скасування заходів забезпечення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що рішення суду, на виконання
якого була винесена оскаржувана
ухвала, на даний час не виконане,
заявниками не наведено та судом не
встановлено виняткових обставин, які б
свідчили про те, що наразі відпали
підстави забезпечення позову.

Проте, такі висновки суду зроблено на
порушення процесуального права, з
огляду на що ухвалу суду не можна
визнати законною.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Перелік заходів забезпечення позову
визначено статтею 152 ЦПК ,проте вжиття
судом тимчасового обмеження особи у
виїзді за межі України не передбачено.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
право кожного вільно залишати
територію України може бути обмежене
лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон передбачені Законом України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року.

Стаття 6 цього Закону передбачає, що при
наявності зазначених у цій нормі
підстав для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон, громадянину може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
чи вилучено або затримано паспорт.

Таким чином, ураховуючи, що в
Цивільному процесуальному кодексі
України відсутня правова норма, яка б
надавала суду повноваження в порядку,
передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України,
застосувати такий захід забезпечення
позову як тимчасове обмеження у виїзді
за межі України у звязку з порушенням у
суді цивільної справи

Я вбачається з наявного в матеріалах
справи рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 3.12.2010 року,
яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь
ПАТ „Банк Петрокоммерц-Україна"
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 6.10.2009 року становить 25 965,
89 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентна 45 864 986 грн. 68 коп., 1 100 грн. -
штрафу за штрафу за невиконання
зобов'язань, судовий збір у сумі 1 700,00
грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в
розмірі 120,00 грн.

Рішення суду допущено до виконання і в
ході якого належне ОСОБА_1 майно
описано, арештовано і в подальшому
частково реалізоване на прилюдних
торгах, зокрема: машино-місце НОМЕР_1 у
АДРЕСА_1, машино-місце НОМЕР_2 та НОМЕР_3
у АДРЕСА_3; земельна ділянка загальною
площею 6,2601 га та загальною площею 6,2598
га, що розташовані в Макарівському
районі Київської області, Гружчанська
сільська рада; земельна ділянка,
загальною площею 2,0 га, що розташована
в Київській обл., Бородянський район,
Мирчанська сільська рада;
чотирьохкімнатна квартира, загальною
площею 164,10 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1; чотирьохкімнатна
квартира НОМЕР_4, загальною площею 164,10
кв.м. та чотирьохкімнатна квартира
НОМЕР_5, загальною площею 171,50 кв.м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляд) цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року N 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» чітко
визначено, що заява про забезпечення
позову у спорах, що виникають із
кредитних правовідносин, шляхом
заборони виїзду відповідача за межі
України не може бути задоволена,
оскільки згідно з частиною першою
статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи
забезпечення позову, які передбачені
цим Кодексом. Заборона виїзду
відповідача за межі України не може
належати і до інших видів забезпечення
позову (частина друга статті 152 ЦПК),
оскільки відповідно до статті 33
Конституції України свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України можуть бути обмежені
лише законом. Питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України вирішується при виконанні
судових рішень, ухвалених зокрема за
позовами, що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку,
передбаченому статтею 11 Закону України
«Про виконавче провадження» та статтею
377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод термін "суд встановлений
законом" поширюється не лише на правову
основу створення чи законності
існування суду, але й на положення щодо
його компетенції та повноважень і на
дотримання таким судом певних норм, які
регулюють його діяльність (рішення
Європейського суду з прав людини у
справах: "Сокуренко і Стригун проти
України" від 20 липня 2006 року та "Лавентс
проти Латвії" від 7 листопада 2002 року).

Порушення судом першої інстанції
зазначених вимог є порушенням принципу
верховенства права, проголошеного
Конституцією України, та вимог ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо вирішення
справи судом, встановленим законом,
оскільки ухвала про забезпечення
позову прийнята судом поза межами його
компетенції, тому в розумінні цих норм
не можна визнати, що ухвала
постановлена у відповідності до
закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для відмови ОСОБА_1 в
задоволені клопотання про скасування
заходів забезпечення позову у вигляді
обмеження його у праві виїзду за межі
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м.
Києва від 24 січня 2014 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову
щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за
межі України, вжиті за ухвалою
Солом,янського районного суду м. Києва
від 12 жовтня 2009 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді