Справа № 661/801/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року

Новокаховський міський суд
Херсонської області у складі:

Головуючого судді: Чирського Г.М.,

при секретарі: Білоус Л.П.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права
власності на квартиру, об»єднану з
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл
майна подружжя, -

в с т а
н о в и в :

Позивач звернувся із первісним позовом
до відповідача, посилаючись на те, що
знаходячись у шлюб, 06.05.2011 р. уклав
договір купівлі-продажу двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1 за кошти,
еквівалентні 20000 доларам США, які були
передані його матір»ю. Вважає придбану
квартиру своєю особистою приватною
власністю, а не спільною власністю
подружжя, про що просив задовольнити
позов.

Ухвалою суду від 14.04.2014 р. справа
об»єднана із зустрічним позовом, в
якому позивач ОСОБА_4 зазначила про те,
що знаходилась у шлюбі з відповідачем з
08.04.2011 р. до моменту розірвання рішенням
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 15.11.2013 р. Під
час шлюбу ними за спільні кошти
придбана двохкімнатної квартири
АДРЕСА_1, яка є об»єктом спільної
сумісної власності подружжя, про що
просила задовольнити позов, а також
визнати за нею право власності на 2/3
частки спірної квартири з урахуванням
інтересів неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги за
первісним позовом, зустрічний позов не
визнала, оскільки спірна квартира
придбана за особисті кошти її
довірителя, передані його матір»ю.

Представник відповідача позовні
вимоги за первісним позовом не визнав,
оскільки квартира також придбана і за
особисті кошти його довірительки,
отримані від колишнього чоловіка з-за
кордону. Зустрічний позов підтримала
із зазначених вище підстав.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що первісний позов задоволенню не
підлягає, а зустрічний позов підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
знаходились у зареєстрованому шлюбі з
08.04.2011 р., який було розірвано рішенням
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 15.11.2013 р., яке
набрало чинності, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 та рішенням
суду у справі № 661/4921/13-ц.

Згідно договору купівлі продажу
квартири від 06.05.2011 р., який є
нотаріально посвідченим, позивач
ОСОБА_3 придбав у власність двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежного від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними. За рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного духовного розвитку та
лікування.

За правилами п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) ,
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом, або рішенням суду.

За таких підстав, оскільки з матеріалів
справи підтверджено, що спірна
квартира придбана сторонами під час
шлюбу, тому є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя - ОСОБА_3
та ОСОБА_4, які мають право на поділ
вказаного майна, при цьому, частки
дружини та чоловіка в спірній квартирі,
які являються неподільними речами, є
рівними. Тому, первісний позов є
необґрунтованим, а зустрічний підлягає
частковому задоволенню в частині
визнання квартири АДРЕСА_1 об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а
також визнання за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 як об»єкта права спільної
сумісної власності подружжя.

Посилання представника позивача на той
факт, що гроші на придбання спірної
квартири передані матір»ю позивача за
первісним позовом та є його особистою
приватною власністю, що
підтверджується банківськими
документами та розпискою, суд до уваги
не приймає, оскільки, за нормою п.п. 2 ч.1
ст. 57 СК України, на яку посилається
позивач, хоч і передбачено право
особистої приватної власності дружини,
чоловіка на майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування, або за кошти, які належали
їй, йому особисто, однак, належних
доказів на підтвердження отримання
позивачем грошових коштів у дар або
придбання квартири за особисті кошти
суду не представлено. Навпаки, при
укладанні договору купівлі - продажу
квартири від 06.05.2011 р. позивач ОСОБА_3
стверджував, що грошові кошти, що
витрачаються ним на придбання
квартири, що є предметом цього
договору, є спільною сумісною
власністю подружжя, у зв»язку з чим
дружина Покупця (відповідач ОСОБА_4)
надала нотаріусу заяву про згоду на
купівлю її чоловіком зазначеної
квартири, що посвідчено приватним
нотаріусом (п. 4.10.).

Суд не приймає до уваги посилання
представника позивача за зустрічним
позовом про визнання за ОСОБА_4 право
власності на 2/3 частину спірної
квартири, оскільки, під час судового
розгляду не представлено доказів того,
що розмір аліментів, які одержує
ОСОБА_4, з якою проживає малолітня
дитина сторін, недостатній для
забезпечення фізичного духовного
розвитку та лікування дитини, тому
вимоги в цій частині є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь ОСОБА_4 підлягають стягненню
судові витрати пропорційно
задоволеним вимогам позивача за
зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш
и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності на
квартиру відмовити за
необґрунтованістю.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл
майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 як об»єкт
права спільної сумісної власності
подружжя.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 297 грн. 16 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Новокаховський міський суд
Херсонської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а особами,
які не були присутніми у судовому
засіданні - у той же строк з моменту
отримання копії рішення. Рішення
набуває чинності після закінчення
строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2014
року.

Суддя Г. М. Чирський