Номер провадження: 22-ц/785/6249/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту мешкання однією
сім'єю, встановлення факту знаходження
на утриманні та визнання права
власності на майно, за апеляційними
скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 12 травня 2014 року,

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 12.11.1991 року по 18.01.2001 рік вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_6

18.01.2001 року шлюб між нею та ОСОБА_6 ВРАЦС
району Рішкань м. Кишинів було
розірвано, однак вони фактично
продовжували спільне мешкання у м.
Кишинів та ведення спільного
господарства. У 1998 році ї чоловік
захворів раковою хворобою, у 1998 року
йому було надано І групу інвалідності
та згідно акту консиліуму медичних
експертиз життєдіяльності у медичних
документах було зазначено, що ОСОБА_6
потребує постійного догляду
сторонньої особи. В подальшому
рішенням консиліуму медичних
експертиз життєдіяльності (запис № 235)
йому було встановлено ІІ групу
інвалідності - довічно та заборонено
працювати.

При таких обставинах, з 1998 року по день
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6
перебував у безпорадному стані, не міг
самостійно за собою доглядати та
утримувати себе. На протязі більш 10
років вона піклувалась про нього,
матеріально забезпечувала, придбала
усі необхідні ліки, що дорого коштують,
готувала дієтичну пищу, купала його,
оскільки самостійно він не міг цього
зробити.

За час шлюбу вона разом із чоловіком у
його матері за спільні кошти придбали
будинок АДРЕСА_3 Ізмаїльського району
Одеської області, договір
купівлі-продажу якого було
зареєстровано на Одеській товарній
біржі за № 5353 від 11.04.2000 року.

Вважає, що вона на підставі ст. 22 КпШС
має право на 1/2 вказаного майна,
придбаного за час шлюбу, яке є спільною
сумісною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_6
відкрилась спадщина на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_3 Заповіт на спадкове
майно - відсутній.

Місцем відкриття спадщини є останнє їх
сумісне місце мешкання - АДРЕСА_1,
звідки вона його і поховала.

У спадкодавця від першого шлюбу
залишилось двоє неповнолітніх дітей:
син - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_7. Дочка на
протязі шести місяців відмовилась від
своєї частки спадку на користь брата
ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона також
померла. Таким чином, спадкоємцем
першої черги залишився син померлого -
ОСОБА_4.

Вважає, що вона має право ще на 1/3
вказаного нерухомого майна у
відповідності до ч.2 ст. 1259 ЦК України,
згідно якій фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані, оскільки разом із
спадкоємцями першої черги - дітьми
спадкодавця: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у рівних
долях - по 1/3 частини має право на
спадок.

Уточнивши предмет позову, просила суд
визнати за нею право власності на 3/4
будинку із розрахунку, що на 1/2 - вона
має право як на майно, придбане за час
шлюбу, і яке є спільною сумісною
власністю подружжя та інша ?
спадкується між нею та відповідачем по
1/4 частині.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, суду додатково
пояснила, що шлюб із померлим чоловіком
було розірвано фіктивно, - для
отримання громадянства Російської
Федерації з метою заробітку і
придбання ліків, що дорого коштують. У
2007 році вона отримала громадянство Р.Ф.,
ОСОБА_6 у наданні громадянства -
відмовили. Проте і після розірвання
шлюбу вони мешкали у м. Кишинев однією
сім'єю, поховала вона його також з цього
житла. 29.10.1998 року та у червні 1999 року
йому було зроблено хірургічні
операції. На період хвороби та на час
проведення операцій вона доглядала
його, домоглась встановлення йому
групи інвалідності по життєво. У період
з 08.11.2008 року по 16.11.2008 року у Воронеж, де
вона заробляла гроші, він приїжджав до
неї, де вони отримали консультацію у
Вороніжському онкологічному
диспансері. З 01.09.2000 року по серпень 2001
року у них у Кишиневі навчався і
проживав син ОСОБА_9 - відповідач
ОСОБА_10, з 2005 року по 2007 рік у їх сім'ї
проживала дочка ОСОБА_7 (а.с.213-217).

Відповідач ОСОБА_4 - обставини справи
визнав частково, у задоволенні
позовних вимог просив відмовити. У
судовому засіданні відповідач та
представник відповідача суду пояснили,
що позивач та ОСОБА_6 після розірвання
шлюбу однією сім'єю не мешкали, ОСОБА_4
дійсно деякий час проживав із ними у
Кишиневі, однак, батько із позивачем
постійно сварились, тому він від них
переїхав, коли ОСОБА_7 із ними тимчасово
жила - також мали місце сварки.
Відповідач зазначив, що за рік чи пів
року до смерті батько мешкав один,
позивач жила у Вороніжі, працювала там,
батько на її утриманні не знаходився,
оскільки отримував пенсію, а по серпень
2009 р.- заробітну плату. Крім цього, у
січні 2007 року батько за власні кошти
придбав автомобіль, що спростовує той
факт, що він знаходився на утриманні
позивача, подав письмові заперечення
(а.с.36-39).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 12 травня 2014
року позов ОСОБА_3 було задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
нерухомого майна, а саме: на 1/2 будинку
АДРЕСА_3

У задоволенні інших позовних вимог
було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржують в
апеляційному порядку представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_4

В скаргах з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання: представником
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про скасування рішення
суду та ухвалення нового про визнання
за позивачем право власності на
будинок АДРЕСА_3 Ізмаїльського району
Одеської області; ОСОБА_4 про
скасування судового рішення та
ухвалення нового про відмову позивачу
у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційних скарг, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 12.11.1991 року органом
ЗАГСу Примерією Микеуци Стрешенського
району Р. Молдова зареєстровано шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, актовий запис № 21
та 18.01.2001 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
відділом РАЦС району Ришкань м.
Кишинів, актовий запис № 36 розірвано.

Відповідно до договору № 5353 від 11.04.2000
року зареєстрованого на Одеській
товарній біржі в м. Ізмаїл, 11.04.2000 року
між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 було укладено
договір купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_3 Ізмаїльського району Одеської
області. Згідно запису у Договорі,
останній подальшому нотаріальному
посвідченню не підлягає.

Згідно свідоцтву про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер,
запис № 3496.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями
першої черги залишились його діти: син
ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_7.

03.03.2010 року ОСОБА_8 подала заяву до
приватного нотаріуса щодо відмови від
прийняття спадщини після померлого
батька - ОСОБА_6

03.03.2010 року ОСОБА_4 подав заяву до
приватного нотаріуса щодо прийняття
спадщини після померлого батька -
ОСОБА_6

Частинами 1-3 ст. 10 ЦПК України
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем доказів у
спростування доводів позовних вимог у
зазначеній частині суду не надано, тому
з урахуванням встановленого районний
суд прийшов до правильного висновку
щодо визнання права власності за
позивачем на 1/2 спадкового майна за
нормами ст. 22 КпШС України.

Згідно ст. ст. 1261, 1264 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом,
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки;
у четверту чергу право на спадкування
за законом мають особи, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Змінити черговість одержання права на
спадкування позивач суд не просив.

Черговість одержання права на
спадкування може бути змінена шляхом
договору між спадкоємцями, які
прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на
підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості
застосовується на підставі
задоволення позову спадкоємця
наступних черг до спадкоємців тієї
черги, які безпосередньо закликаються
до спадкування. Право на пред'явлення
позову про зміну черговості
спадкування мають лише спадкоємці за
законом.

Підставами для задоволення такого
позову є сукупність наступних
юридичних фактів, встановлених у
судовому порядку: 1) здійснення опіки
над спадкодавцем, тобто надання йому
нематеріальних послуг (спілкування,
поради та консультації, поздоровлення
зі святами); 2) матеріальне забезпечення
спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої
допомоги спадкодавцеві, тобто такої
допомоги, яка має матеріалізоване
вираження, - прибирання приміщення,
приготування їжі, ремонт квартири; 4)
тривалий час здійснення дій,
визначених у пунктах 1- 3; 5) безпорадний
стан спадкодавця, тобто такий стан, під
час якого особа неспроможна самостійно
забезпечувати свої потреби, викликаний
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом. Для задоволення позову
необхідна наявність всіх п'яти
вищезазначених обставин.

Згідно висновку консиліуму медичної
експертизи життєдіяльності № 028548
серії DM-EM-3 на підставі акту про медичну
експертизу життєдіяльності від 02.12.1998
року ОСОБА_6 до 02.12.2000 року встановлено І
групу інвалідності із рекомендацією
умов та характеру праці: є необхідною
постійна допомога іншої особи.

Як вбачається з довідки серії ЕМ № 126788
консиліумом медичних експертиз
життєдіяльності - онкологія (запис № 235
від 05.02.2004 року) ОСОБА_6 встановлено ІІ
групу інвалідності по життєво.

Із трьох довідок б/н від 26.08.2011 року, від
24.08.2011 року та № 05/08 від 26.08.2011 року
вбачається, що ОСОБА_6 отримував
заробітну плату з 2005 року по серпень 2009
року.

Довідкою № 237 VP від 18.08.2004 року
підтверджено, що ОСОБА_6 було придбано
транспортний засіб, який був
зареєстрований на його ім'я.

Оскільки судом першої інстанції не
встановлено сукупність зазначених
юридичних фактів, а із показань свідків
та наданих суду доказів не можна
зробити висновок щодо тривалого часу
матеріального забезпечення
спадкодавця позивачем та безпорадного
стану спадкодавця, тобто такого стану,
під час якого він неспроможний був
самостійно забезпечувати свої потреби
тощо, тому з урахуванням встановленого,
районний суд, всупереч твердженню
апелянта прийшов до правильного
висновку про відмову позивачу у
задоволенні вимог щодо визнання факту
проживання з покійним ОСОБА_6 з 18.01.2001
року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1
року однією сім'єю без шлюбу,
встановлення факту того, що ОСОБА_6 з 1998
року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1
року знаходився на утриманні позивача
за адресою: Р. Молдова, АДРЕСА_2, а також
визнання за позивачем право власності
ще на 1/4 вищевказаного нерухомого майна
як на спадщину в порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК
України.

Згідно із п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому
порядку можуть бути встановлені також
інші факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 259 ЦПК
України у рішенні суду повинно бути
зазначено відомості про факт,
установлений судом, мету його
встановлення, а також докази, на
підставі яких суд установив цей факт.

Отже, за положеннями ст. ст.256-259 ЦПК
України суд може окремо від інших
позовних вимог установити факт, який
має юридичне значення, якщо його
встановлення не пов'язане з
обґрунтуванням позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в рішенні від
21.10.2009 року у справі №6-22954св07.

Зважаючи на те, що факт, який позивач
просить встановити, пов'язаний з
обґрунтуванням позовних вимог, у
задоволенні яких належить відмовити,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог також і в
частині встановлення факту проживання
позивача із ОСОБА_6 однією сім'єю без
шлюбу.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову ОСОБА_3 Вказані висновки суду
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 12 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева