У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ЧЕЙПЕШ С.І.

за участю представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» Гринихи Т.Ю. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені та в
інтересах якого діє мати ОСОБА_3, до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у
справах дітей Ужгородської міської
ради та приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання договору
іпотеки недійсним та зобов'язання
вчинити дії, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
3 лютого 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені та в
інтересах якого діє мати ОСОБА_3, подав
10.01.2013 зазначений позов до ПАТ КБ
«ПриватБанк», вказавши третіми
особами, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, Службу у
справах дітей Ужгородської міської
ради та приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 Позов мотивувався
наступним.

28.03.2007 ОСОБА_4 уклала з ПАТ КБ
«ПриватБанк» договір № MKMOGA00000169, на
підставі якого отримала у кредит 36000,00
дол. США зі сплатою за користування
коштами 15% річних та із строком
повернення кредиту до 27.03.2017. На
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 уклали 29.03.2007 з
банком договір іпотеки, за яким
передали кредитору в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, що належить їм на праві
спільної сумісної власності. На момент
укладення договору іпотеки позивач
постійно проживав у вищевказаній
квартирі зі своєю матір'ю ОСОБА_3,
відповідно, мав право на користування
цим житлом. Тож для передачі квартири в
іпотеку необхідним був дозвіл органу
опіки та піклування, що випливає з
положень ст.ст. 29, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК
України, ст. 177 СК України, ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», ст.ст. 17, 18 Закону
України «Про охорону дитинства».
Враховуючи, що відповідно до закону
будь-який правочин щодо нерухомого
майна, право користування яким має
дитина, міг бути укладений лише з
дозволу органу опіки та піклування, а
такий дозвіл на укладення договору
іпотеки не був одержаний, житлові права
позивача порушені.

Посилаючись на ці обставини, на
положення також ст. 203 ч. 6, ст. 215 ЦК
України, позивач просив: визнати
недійсним укладений ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 із ПАТ КБ «ПриватБанк» договір
іпотеки від 29.03.2007, посвідчений
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 618; зобов'язати
приватного нотаріуса Ужгородського
МНО ОСОБА_6 зняти заборону на
відчуження квартири, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, та виключити запис з
реєстру іпотек щодо вказаного
нерухомого майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 03.02.2014 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, від імені
та в інтересах якого діє мати ОСОБА_3,
порушує в апеляції питання про
скасування рішення суду як незаконного
та необґрунтованого, просить
задовольнити позов. В обґрунтування
скарги наводить ті ж доводи щодо
порушення житлових прав дитини, що були
покладені в основу позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача Гринихи Т.Ю.,
яка апеляцію не визнала, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України у відсутність інших учасників
процесу, обговоривши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до такого.

Відповідно до ст.ст. 11-16, 202, 204, 509, 525, 526, 629
ЦК України (тут і далі норми
матеріального права в редакції, чинній
на час виникнення відповідних
юридичних фактів), цивільні права та
обов'язки, що виникають із правочинів,
повинні виконуватися належним чином;
правомірність правочину презюмується;
особа при здійсненні своїх прав і
виконанні цивільних обов'язків повинна
діяти добросовісно, розумно,
передбачаючи наслідки, не допускаються
дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також
зловживання правом в інших формах.
Особа розпоряджається своїми
цивільними і процесуальними правами,
здійснює право на захист на власний
розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.
10 ч. 1, ст. 11 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Правочин може бути визнано недійсним
лише з підстав і в порядку,
установлених законом (ст.ст. 203, 215 ЦК
України). Водночас, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин), у цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається, правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування,
якщо наявність такого є обов'язковою, є
нікчемним (ст. 71 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 203 ч.ч. 1, 6,
ст. 215 ч.ч. 1, 2, ст. 224 ч. 1 ЦК України, ст. 177
ч.ч. 2, 4 СК України, ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III),
ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» (Закон
№ 2623-IV)). В силу положень ст. 395 ч. 1 п. 2, ст.
401, ст. 405 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 156
ЖК України, ст. 18 ч. 2 Закону № 2402-III, ст. 12
ч.ч. 2, 3 Закону № 2623-IV діти - члени сім'ї
власника житлового приміщення, які
проживають разом із власником, мають
право користування цим приміщенням
нарівні із власником, житлові права
дітей захищаються державою.

З матеріалів справи вбачається, що
29.03.2007 ОСОБА_4, ОСОБА_5 (мешканці АДРЕСА_2)
та ОСОБА_3 (мешканка АДРЕСА_1)
(іпотекодавці) уклали із Закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
(іпотекодержателем) договір іпотеки, що
був посвідчений приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 618 (а.с.
8-10). Договір укладено на забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_4 як
позичальника за кредитним договором
від 28.03.2007 № MKMOGA00000169, за яким був
одержаний кредит у розмірі 39600,00 дол.
США на строк по 27.03.2017 включно,
предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1,
яка відповідно до свідоцтва про право
власності від 27.06.2006, виданого на
підставі рішення Ужгородської міської
ради від 27.06.2006 № 148 (а.с. 13), належить
іпотекодавцям на праві спільної
сумісної власності. Іпотекодавці у
договорі засвідчили, що:

предмет іпотеки за цим договором
переданий в іпотеку ЗАТ КБ
«ПриватБанк» за договором іпотеки від
23.05.2006 № 2332, іпотекодержатель
погоджується на передачу предмета
іпотеки в іпотеку другої черги (п. 12.1.);
квартира передана в іпотеку за згодою
всіх співвласників (п. 12.5.); відносно
предмета іпотеки відсутні вимоги
третіх осіб, в т.ч., ті, що не
зареєстровані в установленому законом
порядку (п. 12.7.); при укладенні договору
іпотекодавцями враховані інтереси
дітей та інших членів сім'ї і осіб, які
мають право користування предметом
іпотеки (п. 12.9). Іпотекодавці
зобов'язалися не подавати документи з
метою реєстрації будь-яких осіб у
предметі іпотеки без письмової згоди
на це іпотекодержателя та
нотаріального посвідчення згоди цих
осіб на їх виселення в разі звернення
стягнення на предмет іпотеки (п. 18.12.).
18.06.2009 сторони договору іпотеки уклали
додатковий договір (правочин) № 1 до
договору, що був посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 909, а 06.11.2009 сторони уклали
додатковий договір (правочин) № 2 до
договору іпотеки, що був посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_7 за
реєстровим № 2270 (а.с. 11, 12).

Згідно із Свідоцтвом про народження
від 23.12.1998, виданим у Республіці
Болгарії, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином
ОСОБА_3 (а.с. 5, 6). За відміткою в паспорті
громадянина України серії НОМЕР_1,
виданому Ужгородським МВ УМВС України
в Закарпатській області 18.01.2000 р.,
ОСОБА_3 зареєстрована за адресою
АДРЕСА_1 з 08.12.1990 (а.с. 7). У поданій
позивачем довідці від 25.12.2012 р. № 1919,
виданій ТОВ «ОІР-СЕРВІС», зазначено, що
ОСОБА_3, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і син
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають за
адресою АДРЕСА_1, при цьому, час, з якого
проживають за указаною адресою діти, не
зазначено (а.с. 14). Водночас у довідці
ТОВ «ОІР-СЕРВІС» від 22.03.2007 р. № 1012, що
була ОСОБА_3 подана нотаріусу ОСОБА_6
при укладенні договору іпотеки,
вказано, що ОСОБА_3 проживала у
вищевказаній квартирі одна (а.с. 24).

Кредитний та іпотечний договори
нерозривно пов'язані між собою,
відсутність забезпечення кредиту
іпотекою унеможливлює надання кредиту.
Позичальник зобов'язаний повернути
кредитору заборговане, а той у випадку
порушення зобов'язання позичальником,
а також у разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, управі вимагати борг,
відшкодування збитків, сплати
неустойки, в т.ч. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки
(вищевказані норми ЦК України та ст.ст.
572, 589, 611, 614, 623-625, 1050, 1054 цього Кодексу,
ст.ст. 3, 7, 12, 33 Закону України «Про
іпотеку»).

У справі за позовом заінтересованої
особи, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину, про
визнання правочину недійсним
відповідачами є сторони правочину.
Позов, що спрямований на захист
порушеного права дитини, пред'явлений
лише до одного належного відповідача -
ПАТ КБ «ПриватБанк», тоді як стороною
договору іпотеки (іпотекодавцями) були
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, прав та
обов'язків яких безпосередньо
стосується спір. ОСОБА_4 і ОСОБА_5
(позичальника, іпотекодавців)
зазначено у справі третіми особами, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні відповідача.
За встановлених у справі обставин
ОСОБА_3 хоча і є законним представником
свого сина ОСОБА_2, проте одночасно є
іпотекодавцем, тому повинна за позовом
сина бути відповідачем у справі та не
може представляти його інтереси.
Участь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у справі в
якості третіх осіб, а також участь
ОСОБА_3 у справі в якості представника
позивача не відповідає їх дійсному
статусу, що ним, за характером позову,
мав бути процесуальний статус
відповідачів.

Вимоги позивача про зобов'язання
вчинити певні дії можуть бути звернені
лише до відповідача, саме на останнього
суд може покласти такий обов'язок у
випадку задоволення позову. Попри це,
нотаріус ОСОБА_6 брала участь у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача, а суд,
зобов'язавши нотаріуса вчинити прохані
позивачем дії, задовольнив вимогу, що
фактично була пред'явлена до третьої
особи.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК
України, про задоволення позову
рішення може бути прийняте за умови
його пред'явлення до належних
відповідачів, обґрунтованості та
доведеності позовних вимог. За умов,
коли позов про визнання договору
недійсним не був пред'явлений до усіх
сторін договору, а також коли вимогу
про зобов'язання вчинити певні дії було
пред'явлено до третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, позов не міг бути
задоволений незалежно від того, якими
фактичними обставинами та правовими
нормами він обґрунтовувався. Відтак, з
огляду на спосіб дій позивача відмова в
позові є вірною як така. Сама по собі
аргументація про те, що якраз мати
позивача, укладаючи договір,
зобов'язана була діяти добросовісно,
укладала договір усвідомлюючи його
зміст і наслідки, а тому повинна була
повідомити про обставини, якщо такі
існували, що могли викликати
необхідність отримання згоди органу
опіки та піклування на передачу майна в
іпотеку, проте, не повідомила таких
даних, подала документи, які свідчили
про протилежне, і гарантувала
можливість укладення договору, вірна
та узгоджується із наведеними вище
нормами закону. Утім, по суті ця
аргументація є зайвою, оскільки
відповідні факти належить
встановлювати із залученням до справи
учасників спірних правовідносин у
належному процесуальному статусі, що
забезпечує їм можливість реалізації
відповідних процесуальних прав.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що
відмова у позові не порушує прав
відповідача, у процесуальному
розумінні правильне і справедливе
рішення суду не може бути скасоване з
одних лише формальних міркувань, а
доводи апеляції не дають підстав для
скасування рішення суду із
задоволенням позову, на підставі ст. 308
ЦПК України скаргу слід відхилити,
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
від імені та в інтересах якого діє мати
ОСОБА_3, відхилити, рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
3 лютого 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді