Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3975/14
Головуючий у 1 інстанції: Прінь
Суддя-доповідач: Бабак
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Мельнику
З.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на ухвалу Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 липня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, у якому просило суд в рахунок
погашення боргу за кредитним договором
№ВЛ 024-07 від 20.11.2007 року, що на 24.03.2014 року
становить 376046 грн. 55 коп. і складовими
частинами якого є 279429,58 грн. - борг за
кредитом, 58737 грн. 73 коп. - проценти за
користування кредитом, 6855 грн. 98 коп. -
винагорода, 12163 грн. 90 коп. - пеня, 18859 грн.
36 коп. - штраф звернути стягнення на
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
належить на праві власності
відповідачу шляхом продажу будинку
позивачем від власного імені за
договором купівлі-продажу в порядку,
визначеному ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» за ціною, що буде визначена на
підставі висновку оцінювача з наданням
позивачу права отримати витяги з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, отримати кадастровий номер
земельної ділянки, отримати матеріали
технічної інвентаризації, технічний
паспорт, дублікат правовстановлюючого
документу, витяг з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, витяг з Державного реєстру
іпотек, витяги з Державного реєстру
правочинів та наданням інших прав,
необхідних для здійснення продажу;
зобов'язати відповідача передати
житловий будинок в управління позивачу
на період до його реалізації; стягнути
з відповідача судові витрати.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 липня 2014
року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ПАТ КБ
«ПриватБанк» подало апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на те, що ухвала
суду першої інстанції є незаконною та
необґрунтованою, висновки суду не
відповідають обставинам справи, ухвала
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ
«ПриватБанк» підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати ухвалу, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції, та
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України
підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
підприємницька діяльність фізичної
особи-підприємця припинена у зв'язку з
визнанням її банкрутом, а тому, в силу
ст. 1,2 Господарського Кодексу України
та ст. 1,12 Господарського
процесуального Кодексу України, спір
підлягає розгляду в господарському
суді.

З таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки він не відповідає обставинам
справи.

У відповідності з п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК
України, суд закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
належить на праві ОСОБА_3 (а.с.3-4).

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі, суд першої
інстанції не врахував, що
правовідносини між сторонами виникли
із отримання кредиту ФОП ОСОБА_3 На
забезпечення виконання умов
кредитного договору між Банком та ФОП
ОСОБА_3 укладений договір іпотеки (а.с.
21-23).

Відповідно до ч. 5 ст. 3, ст. 17 Закону
України "Про іпотеку" іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання і припиняється, зокрема, у
разі припинення основного
зобов'язання.

Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання
припиняється ліквідацією юридичної
особи (боржника або кредитора), крім
випадків, коли законом або іншими
нормативно-правовими актами виконання
зобов'язання ліквідованої юридичної
особи покладається на іншу юридичну
особу, зокрема за зобов'язаннями про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Проте до підприємницької діяльності
фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють діяльність
юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців"
передбачено, що фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична
особа - підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Фізична особа підприємець, яка
перебуває у шлюбі, відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
особистим майном і часткою у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка належатиме їй при поділі цього
майна.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична
особа, яка неспроможна задовольнити
вимоги кредиторів, пов'язані зі
здійсненням нею підприємницької
діяльності, може бути визнана
банкрутом у порядку, встановленому
законом.

Особливості банкрутства суб'єкта
підприємницької діяльності -
громадянина передбачено ст. ст. 47-49
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Статтею 49 вказаного Закону передбачено
порядок задоволення вимог кредиторів.

Після завершення розрахунків з
кредиторами громадянин-підприємець,
визнаний банкрутом, звільняється від
подальшого виконання вимог кредиторів,
що були заявлені після визнання
громадянина-підприємця банкрутом, за
винятком вимог, передбачених абзацом
другим цієї частини. Вимоги кредиторів
щодо відшкодування шкоди, заподіяної
життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо
стягнення аліментів, вимоги щодо
стягнення на майно, яке перебуває у
заставі з підстав, не пов'язаних із
здійсненням громадянином підприємцем
підприємницької діяльності, а також
інші вимоги особистого характеру, які
не були задоволені в порядку виконання
постанови господарського суду про
визнання громадянина підприємця
банкрутом або які погашені частково чи
не заявлені після визнання
громадянина-підприємця банкрутом,
можуть бути заявлені після закінчення
провадження у справі про банкрутство
громадянина підприємця відповідно в
повному обсязі або в незадоволеній їх
частині в порядку, встановленому
цивільним законодавством України.

Протягом п'яти років після визнання
громадянина-підприємця банкрутом не
може бути порушено провадження у
справі про банкрутство за його заявою.

У разі визнання громадянина-підприємця
банкрутом за заявою кредитора протягом
п'яти років після завершення
розрахунків із кредиторами такий
громадянин підприємець не
звільняється від подальшого виконання
вимог кредиторів.

Незадоволені вимоги кредиторів можуть
бути заявлені в порядку, встановленому
цивільним законодавством України.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції, дійшов помилкового
висновку, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Зокрема, не враховано, що відповідно до
ст. ст. 51, 52, 598,609 ЦК України, 47,49 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", однією із
особливостей підстав припинення
зобов'язань для фізичної
особи-підприємця є те, що у випадку
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця (виключення
з реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності) її зобов'язання за
укладеними договорами не припиняються,
а залишаються за нею як фізичною
особою, оскільки фізична особа не
перестає існувати. Фізична особа
підприємець відповідає за своїми
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

За таких обставин, ухвалу суду про
закриття провадження у справі не можна
визнати законною та обґрунтованою,
тому відповідно ст. 311 ЦПК України,
ухвала підлягає скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 липня 2014 року скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: