Справа № 683/1354/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючої: судді
Сагайдак І.М.

секретаря Матвіюк О.В.

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її
представника - адвоката ОСОБА_2;

відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та їх представника -

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку у
подвійному розмірі, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_4 і просить:

- стягнути з ОСОБА_3 подвійну суму
внесеного нею завдатку за попереднім
договором купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1;

- стягнути солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 13891 грн. 13 коп. понесених нею
витрат на підведення до житлового
будинку АДРЕСА_1 газомережі та її
підключення, побудову криниці, ремонт
хліва;

- стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 10000
грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого
позову посилається на те, що у
листопаді 2005 року ОСОБА_3 умовила її
придбати у неї 1/2 частину житлового
будинку та хлів, що розташовані в
АДРЕСА_1. На підтвердження намірів
купити частину будинку вона у 2005 та у 2006
роках передала для ОСОБА_3 завдаток на
загальну суму 2000 грн. Крім того, ОСОБА_3
зобов»язала її оформити для неї
технічну документацію на цю частину
будинку та кадастровий номер на
присадибну земельну ділянку,
виготовити проект та підвести до
будинку газову мережу, викопати
криницю, зробити ремонт частини
будинку та відремонтувати хлів. Після
того, як вона здійснила ці роботи
ОСОБА_3 відмовилась укладати з нею
договір купівлі-продажу і продала
належну їй частину будинку для
неповнолітньої ОСОБА_6 Рішенням
Старокостянтинівського районного суду
від 12 травня 2014 року за позовом ОСОБА_4
її разом із чоловіком виселено з
будинку АДРЕСА_1.

Тому, просить стягнути з ОСОБА_3
сплачений нею завдаток за будинок у
подвійному розмірі в сумі 4000 грн.

Крім того, відповідачами не
відшкодовано їй тих витрат, які вона
понесла на облаштування будинку, а саме
на газифікацію будинку в сумі 1571,28 грн.
та 4319,85 грн., на облаштування криниці в
сумі 5000 грн., на ремонт хліва в сумі 3000
грн., на оформлення технічної
документації на будинок та кадастровий
номер на присадибну земельну ділянку,
що загалом складає 13891 грн. 13 коп., які
просить солідарно стягнути з
відповідачів.

Також зазначає, що через
шахрайські дії відповідачів її
виселили на вулицю, залишили без
засобів до існування, вона відчуває
себе обманутою, розгубленою, а тому за
свої душевні страждання просить
стягнути з відповідачів 10000 грн.
моральної шкоди.

В ході судового розгляду справи
ОСОБА_1 уточнила заявлені позовні
вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди і просить стягнути з
відповідачів на свою користь в рівних
частках 10000 грн. моральної шкоди, тобто
по 5000 грн. з кожного.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні
вимоги у повному обсязі і просить позов
задоволити, посилаючись на те, що у
листопаді 2005 року домовилась із ОСОБА_3
про купівлю у неї за 5000 грн. 1/2 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1. В рахунок
вартості будинку вона передала для
ОСОБА_3 у 2005 році та у 2006 році 2000 грн., про
що є відповідні розписки, решту коштів
вона також сплатила, однак розписок не
брала. За згодою ОСОБА_3 вона поселилась
у будинок і проживала там до 2014 року. За
цей час вона відремонтувала хліва, на
що витратила 3000 грн., викопала криницю,
на що затратила 1300 грн. та 420 грн. на
придбання шлангу та насосу,
здійснювала оплату послуг
Старокостянтинівського БТІ, щоб
оформити за ОСОБА_3 право власності на
частину будинку для того, щоб в
подальшому можна було укласти договір
купівлі-продажу, здійснила підведення
до частини будинку газу, на що
витратила 4319 грн. 85 коп. на придбання
матеріалів, 900 грн. за послуги трактора,
а також 1571 грн. 20 коп. та 3108 грн. 96 коп. за
виконані роботи по підведенню газу.

Представник позивачки - адвокат
ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні
вимоги у повному обсязі та просить
позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечила, посилаючись на те, що не
домовлялась із ОСОБА_1 про продаж їй
частини будинку. Зазначила, що ОСОБА_1
проживала у будинку як квартирант, а
кошти які вона їй сплатила по розписках
є платою за проживання. Також вказала,
що усі проплати за послуги БТІ
здійснювала вона особисто, а щодо інших
витрат ОСОБА_1 їй нічого не відомо.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову
також заперечила, посилаючись на те, що
28 березня 2014 року ОСОБА_3 продала
належну їй частину будинку по АДРЕСА_1
для її неповнолітньої доньки ОСОБА_6, а
тому вважає, що вимоги ОСОБА_1 до неї про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди є безпідставними.

Представник відповідачів -
адвокат ОСОБА_5 вважає позов
безпідставним, а викладені у позові
обставини такими, що не підтверджені
жодними належними доказами, а тому
просить в позові відмовити у повному
обсязі.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17 жовтня
1987 року будинок АДРЕСА_1 був об»єктом
спільної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
частка кожного з яких у будинку
складала 1/2 частину. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7
померла. Після її смерті відкрилась
спадщина, до складу якої увійшла 1/2
частина будинковолодіння АДРЕСА_1.
Відповідачка ОСОБА_3 є єдиною
спадкоємицею ОСОБА_7, яка у
встановленому законом порядку
прийняла спадщину й 03 вересня 2010 року
оформила свої спадкові права на
зазначену частину будинковолодіння.

Зазначені обставини
підтверджуються: матеріалами
інвентарної справи №49 на
будинковолодіння по АДРЕСА_1,
свідоцтвом про право власності на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1, яке видано 13
жовтня 1987 року виконкомом
Григорівської сільської ради народних
депутатів Старокостянтинівського
району на ім»я ОСОБА_7, свідоцтвом про
право власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1, яке видано 13 жовтня 1987 року
виконкомом Григорівської сільської
ради народних депутатів
Старокостянтинівського району на ім»я
ОСОБА_8, свідоцтвом про смерть ОСОБА_7,
свідоцтвом про право на спадщину за
законом, яке видано 03 вересня 2010 року
державним нотаріусом
Старокостянтинівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_9 на ім»я
ОСОБА_3 на належну ОСОБА_7 12 частину
будинку АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що у
листопаді 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
була досягнута усна домовленість щодо
укладення договору купівлі-продажу
належної останній 1/2 частини
будинковолодіння АДРЕСА_1. 09 листопада
2005 року на підтвердження наміру
придбати будинковолодіння ОСОБА_1
передала ОСОБА_3 1000 грн. Про отримання
зазначених коштів ОСОБА_3 особисто
написала розписку, у якій сторони
визначили зазначені кошти «як внесок
за будинок». 24 березня 2006 року ОСОБА_1
знову передала для ОСОБА_3 1000 грн. Про
отримання зазначених коштів ОСОБА_3
особисто написала розписку, у якій
зазначені кошти визначила, як «гроші за
будинок».

В подальшому договору
купівлі-продажу будинковолодіння між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено не було,
оскільки 28 березня 2014 року ОСОБА_3
відчужила належну їй частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1 для
малолітньої ОСОБА_6, законними
представниками якої є її батьки ОСОБА_4
та ОСОБА_10

Зазначені обставини
підтверджуються: оригіналом розписки
від 09 листопада 2005 року, оригіналом
розписки від 24 березня 2006 року, які
знаходились у позивачки та долучені
нею до матеріалів справи, договором
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, який укладено 28 березня 2014
року між ОСОБА_11, яка діяла на підставі
довіреностей від ОСОБА_8 та ОСОБА_3, з
одного боку та ОСОБА_6, від імені якої
діяли її законні представники ОСОБА_4
та ОСОБА_12, з другого боку, та
посвідчено 28 березня 2014 року державним
нотаріусом Старокостянтинівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_13

Відповідно до ст.570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов»язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Виходячи зі змісту зазначеної
норми, завдаток є доказом існування
зобов»язання, виконує платіжну функцію
та є способом забезпечення виконання
зобов»язання.

Таким чином, внесення завдатку як
способу забезпечення виконання
зобов»язання може мати місце лише у
разі наявності зобов»язання, тобто
укладеного між сторонами договору,
яким визначено предмет та істотні
умови.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було
укладено договору купівлі-продажу
частини будинку, який б за формою і
змістом відповідав вимогам закону, а
сторони лише домовились укласти такий
договір в майбутньому, тому передані
позивачкою відповідачці грошові кошти
в сумі 2000 грн. є авансом, який підлягає
поверненню ОСОБА_1

Саме до цього зводяться правові
висновки, що висловлені Верховним
Судом України в постанові від 13 лютого
2013 року (справа №6-176цс12), які згідно зі
ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для
судів.

Оскільки, виходячи із встановлених
обставин, правова природа отриманих
відповідачкою ОСОБА_3 коштів визначена
законом, то посилання позивачки на те,
що ці кошти є завдатком, правового
значення не має і не може тягти за собою
наслідків, передбачених ст. 571 ЦК
України.

Крім того, обов»язок по поверненню
авансу не ставиться в залежність від
того, з чиєї вини не був укладений
договір, який сторони мали намір
укласти та в рахунок плати по якому
відповідачка отримала аванс.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 слід
стягнути з ОСОБА_3 отримані нею як аванс
кошти по розписках від 09 листопада 2005
року та від 24 березня 2006 року в сумі 2000
грн.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона не
домовлялась із ОСОБА_1 про продаж їй
будинку, а лише здавала їй будинок як
наймачу, за що отримувала від ОСОБА_1
відповідну плату, є голослівними та не
підтверджені жодними належними та
допустими доказами, й спростовуються
власноручно написаними ОСОБА_3
розписками від 09 листопада 2005 року та
від 24 березня 2006 року, з яких
вбачається, що кошти в сумі 2000 грн.
ОСОБА_3 отримала саме за продаж будинку.

Не заслуговують на увагу і посилання
представника відповідачів - адвоката
ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_1 пропущено строк
позовної давності по вимогах щодо
повернення грошових коштів по
розписках від 09 листопада 2005 року та 24
березня 2006 року, оскільки відповідно до
ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Суд вважає, що
саме з моменту відчуження
відповідачкою ОСОБА_3 належної їй
частки будинковолодіння не для ОСОБА_1,
а для ОСОБА_6, а саме з 28 березня 2014 року
було порушено право позивачки ОСОБА_1, а
тому заява про застосування строку
позовної давності є безпідставною.

Судом також встановлено і сторонами не
оспорюється, що ОСОБА_1 з листопада 2005
року проживала у АДРЕСА_1.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 12 травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області від 16 липня 2014
року, ОСОБА_1, а також її чоловіка
ОСОБА_14 виселено з житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
вказує, що за період проживання у
АДРЕСА_1 нею вкладено значні кошти на
поліпшення будинковолодіння, а саме:
здійснено ремонт хліва, на що витрачено
3000 грн., разом із ОСОБА_11, яка проживає в
другій половині будинку, вона викопала
криницю, на що потратила 1300 грн. та 420
грн. на купівлю шлангу та насоса, разом
із ОСОБА_11 вона проводила газ до
будинку, витративши 4319 грн.85 коп. на
купівлю будівельних матеріалів, 900 грн.
- винаймала трактор, а також за самі
роботи по газифікації нею було
сплачено у червні 2013 року 1571 грн. 28 коп.
та 3108 грн. 96 коп., крім того, вона за свій
рахунок оформляла за ОСОБА_3 право
власності на частину спірного будинку,
за що проводила оплату робіт
Старокостянтинівського БТІ 30
листопада 2007 року, 06 березня 2009 року, 24
лютого 2011 року, 15 жовтня 2010 року, 05
травня 2011 року, а також оплачувала
послуги Хмельницької регіональної
філії Центр ДЗК 23 вересня 2010 року та 30
вересня 2011 року.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України
передбачено, що особа, яка набула майно
бо зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов»язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Звертаючись до суду із вимогами про
відшкодування витрат в сумі 3000 грн.,
понесених на ремонт хліва, ОСОБА_1 не
надала жодних доказів, які б свідчили
про проведення нею такого ремонту та
підтверджували фактично понесені
затрати на такий ремонт, а тому в цій
частині її вимоги задоволенню не
підлягають.

Що стосується вимог про відшкодування
витрат на облаштування криниці в сумі
1300 грн. та придбання шлангу й насосу, то
ці витрати також належним чином не
підтверджені позивачкою. Показання
допитаного судом свідка ОСОБА_15, який
вказав, що за облаштування криниці у 2010
році на території будинковолодіння по
АДРЕСА_1 чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_14
заплатив йому 1300 грн. та придбав насос
за 300 грн., який він поставив у криницю,
є недопустимим доказом в розумінні ч.2
ст.59 ЦПК України, оскільки факт
отримання та передачі грошових коштів
не може бути підтверджений показаннями
свідка.

Не підлягають до задоволення і вимоги
позивачки щодо стягнення з
відповідачів коштів, витрачених нею на
підведення до спірного будинку
газомережі, оскільки такі витрати не
підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013
році за замовленням ОСОБА_1
Старокостянтинівська філія ПАТ
«Хмельницькгаз» виготовила робочий
проект по газифікації житлового
будинку по АДРЕСА_1. Разом з тим, за
повідомленням виконавчого комітету
Григорівської сільської ради
Старокостянтинівського району №745 від
11 серпня 2014 року 1/2 частині житлового
будинку по АДРЕСА_1 не присвоювалась
адреса АДРЕСА_1.

Суд не приймає до уваги товарний чек
№ЗСД 000214 від 21 травня 2013 року на суму 4319
грн. 85 коп., оскільки позивачкою надано
лише його ксерокопію, з якої
вбачається, що ОСОБА_16 отримали по
товарному чеку матеріали, а саме труби,
заглушки тощо, проте хто провів оплату
цих товарів із наданої ксерокопії
товарного чеку не вбачається.

Надані позивачкою акти №136 та №138
приймання виконаних будівельних робіт
на суму 1517 грн. 28 коп. та на суму 3108 грн. 96
коп. відповідно, свідчать лише про
проведені роботи по газифікації
житлового будинку по АДРЕСА_1, і жодним
чином не підтверджують факту
проведення оплати цих робіт саме
позивачкою. Крім того, відповідачами
надано оригінал квитанції №к14/4/42 від 04
червня 2013 року, згідно якої грошові
кошти в сумі 3108 грн. 96 коп. оплачено
ОСОБА_11

Послуги екскаватора в сумі 1800 грн.
також оплачені 25 травня 2013 року ОСОБА_11,
що підтверджується квитанцією ТОВ
«Альфа-газ» від 25 травня 2013 року. ОСОБА_1
не надала жодних доказів того, що
половину цих коштів в сумі 900 грн.
сплачено нею.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона за
власний кошт проводила оплату робіт у
Старокостянтинівському БТІ по
виготовленню документації на
оформлення за ОСОБА_3 права власності
на 1/2 частину спірного будинку, а саме 30
листопада 2007 року на суму 120 грн., 06
березня 2009 року на суму 103 грн. 42 коп., 24
лютого 2011 року на суму 278 грн. 68 коп., 15
жовтня 2010 року на суму 199 грн. 98 коп., 05
травня 2011 року на суму 200 грн. 01 коп., не
знайшли свого підтвердження та
спростовуються повідомленням
Старокостянтинівського БТІ №85 від 28
серпня 2014 року, згідно якого усі
замовлення на оформлення спадщини на 1/2
частину будинку по АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_7 надходили від ОСОБА_3 й
оплату послуг проводила ОСОБА_3, а також
матеріалами інвентарної справи №49 на
будинковолодіння по АДРЕСА_1, у якій
наявні оригінали усіх вищезазначених
квитанцій, у яких платником зазначена
ОСОБА_3

Що стосується оплати послуг
Хмельницької регіональної філії Центр
ДЗК 23 вересня 2010 року та 30 вересня 2011
року, то згідно квитанцій про оплату
цих послуг №12/1 та №ПН730 відповідно
платником також є ОСОБА_3

Та обставина, що оригінали деяких із
вищезазначених квитанцій знаходяться
у позивачки ОСОБА_1 не свідчить про те,
що оплату по цих квитанціях
здійснювала вона, оскільки платником
по цих квитанціях зазначено ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_1 не доведено розміру
понесених витрат на підведення до
будинку газомережі, побудову криниці,
ремонт хліва, оплату послуг по
оформленню спадщини на ім»я ОСОБА_3,
тому у суду відсутні будь-які підстави
для стягнення грошових коштів в сумі
13891 грн. 13 коп. з відповідачів.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку із протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім»ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку із знищенням або
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи.

Відповідно до роз»ясень, даних в п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов»язковому
з»ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв»язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Позивачка ОСОБА_1 не надала доказів на
підтвердження факту заподіяння їй
відповідачами будь-яких моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, належним чином
не обґрунтувала за яких обставин та
якими саме діями чи бездіяльністю
заподіяно їй моральної шкоди, не довела
наявність причинного зв»язку між
протиправною поведінкою відповідачів
та наявністю шкоди, хоча обов»язок по
доведенню цих обставин покладається
саме на позивачку.

Посилання позивачки на те, що
відповідачі виселили її з будинку та
обманули, саме по собі не є підставою
для стягнення з них моральної шкоди без
доведення позивачкою наявності такої
шкоди, протиправних дій її заподіювача
та причинного зв»язку між шкодою та
протиправними діями її заподіювача, а
такого в ході судового розгляду справи
позивачкою доведено не було.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів в
рівних частках 10000 грн. моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

При розподілі судових витрат, суд
виходить з положень ст.88 ЦПК України,
згідно якої якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 2000
грн., що складає 12,59 % (2000 грн. х 100% : 15891,13
грн.), тому на користь позивачки з
ОСОБА_3 слід стягнути 30 грн. 67 коп. (243,60
грн. х 12,59 % : 100%) сплаченого судового
збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 2000 грн., а також 30
грн. 67 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: