АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1990/22-ц-540/12Головуючий у 1-й
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/1/14 Доповідач - Демкович
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хома М. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 06 березня 2012
року

по справі за позовом автогосподарства
УМВС України у Тернопільській області
/надалі «Автогосподарство»/

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою
на рішення суду першої інстанції від
06.03.12, вважаючи, що воно постановлене з
порушенням норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, є необґрунтованим
і незаконним, просить його скасувати та
закрити провадження у даній справі з
мотивів безпідставності звернення до
суду позивача з цивільним позовом, у
тому числі спливу позовної давності.
Також просив повернути понесені ним
судові витрати при подачі скарги.

Порушення вбачає в тому, що суд неповно
з'ясував істотні обставини, що мають
значення для вірного вирішення спору, а
саме: не взято до уваги того факту, що
15.08.05 автомобіль «SKODA OCTAVIA», державний
номерний знак 0010 із номером двигуна
НОМЕР_2, 2004 року випуску, який був
закріплений по службі за відповідачем
ОСОБА_1 вибув із володіння
автогосподарства Управління МВС
України в Тернопільській області.

Зазначає, що судом всупереч ст. 256 ЦК
України не застосовано строки позовної
давності.

Вказує, що при визначенні розміру
відшкодування за основу взята сума,
обрахована внаслідок індексації
пошкодженого під час автопригоди
транспортного засобу, хоча фактично
повинна була проводитися авто-
товарознавча експертиза, про що він
клопотав під час судового розгляду
справи, яка б визначила вартість
автомобіля після
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 15.08.05.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 06.03.12 позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Автогосподарства 124540,00 грн.
матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 у
дохід держави 1245,40 грн. судового збору.
Також стягнуто з відповідача на
користь Автогосподарства 120,00 грн.
понесених останнім витрат по сплаті
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи у суді.

У суді апелянт підтримав вимоги скарги,
посилаючись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача апеляційну
скаргу не визнав та просив рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши учасників судового процесу,
перевіривши юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України й,
застосовуючи преюдицію вироку в
кримінальній справі, стягнув заподіяну
шкоду.

При цьому, обставини спричинення шкоди
констатовані у рішенні суду з
посиланням на вирок Тернопільського
міськрайонного суду від 04.05.11 та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 20.07.11, якими відповідача
засуджено за вчинення злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 27 - ст. 290, ч. 2 ст. 191,
ч. 3 ст. 364 КК України.

На час перегляду справи судом
апеляційної інстанції вказівні
рішення судів у кримінальній справі
скасовані й постановою
Тернопільського міськрайонного суду
від 08.05.14 закрите провадження за ч. 3 ст.
364 КК України за відсутністю в діях
ОСОБА_1 складу даного злочину в зв'язку
із його декриміналізацією.

Постановою того ж суду від 15.05.14
кримінальну справу про обвинувачення
відповідача у вчиненні ним злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 191, ст. 290 та ст. 198 КК
України повернуто прокурору
Тернопільської області для
провадження досудового розслідування
з мотивів неповноти та неправильності
досудового слідства, яка не може бути
усунута в судовому засіданні.

Дані обставини стали підставою для
відновлення апеляційного провадження,
яке було зупинене ухвалою від 17.05.12.

Колегія суддів приходить до
переконання, що хоча і скасовані вирок
та ухвала у кримінальній, які стали
обґрунтуванням оскаржуваного рішення,
однак суд першої інстанції вірно дав
аналіз діям ОСОБА_1 щодо спричинення
шкоди й вірно застосував норми
матеріального права стосовно підстав
відповідальності останнього перед
позивачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.03.05 по
14.03.07 перебував на посаді помічника
міністра внутрішніх справ України
(представник міністра внутрішніх
справ України в Тернопільській
області).

Із показів представника позивача
встановлено, що 04.02.05 автогосподарство
УМВС України в Тернопільській області
з центральної бази ресурсного
забезпечення МВС України в
Тернопільській області отримало для
службового користування новий
автомобіль «Шкода Октавія», 2004 року
випуску, зеленого кольору, кузов
НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, з об'ємом двигуна
1,8Т, балансовою вартістю 127738,00 грн.

26.04.05 наказом начальника відділу
ресурсного забезпечення №16
вищевказаний ТЗ закріплено за
помічником міністра внутрішніх справ
України в Тернопільській області
ОСОБА_1

15.08.05 автомобіль Шкода Октавія
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_1 у м. Шумськ по вул. Чирянка
потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду, внаслідок якої був
пошкоджений.

На момент розгляду спору в суді першої
інстанції транспортний засіб не
повернутий позивачу і його
місцезнаходження, або
місцезнаходження його агрегатів та
вузлів та їх доля невідомі.

Із позовної заяви вбачається, що
постановою прокуратури Кременецького
району Тернопільської області від 07.02.06
кримінальна справа по факту
вищевказаної ДТП закрита на підставі п.
2 ст. 6 КПК України. У постанові вказано,
що пошкоджений автомобіль необхідно
повернути в автогосподарство УМВС
України в Тернопільській області.

У порушення постанови прокуратури
Кременецького району та вимог п. 2.11
Настанови з автомобільної служби в
органах внутрішніх справ України,
затвердженої наказом МВС України № 818
від 21.11.95 /по тексту «Настанова»/, ОСОБА_1
не доставив автомобіль для проведення
ремонту в гараж автогосподарства, чим
не дав можливості здійснити оцінку
пошкодженого майна.

У судовому засіданні даних фактів
ОСОБА_1 не заперечив. Визнав, що
транспортний засіб був закріплений за
ним й перебував у його володінні. Після
ДТП він вважав, що пошкоджений
транспортний засіб необхідно
відновити за власний рахунок, а тому не
повернув його позивачу, й передав для
ремонту приватній особі. Про те, що він
був підмінений іншим транспортним
засобом йому не було відомо.

Також ці факти ствердила й представник
позивача, зазначивши, що транспортний
засіб так і не був переданий після ДТП
по даний час Автогосподарству. Вказує,
що внаслідок махінацій та зловживань
службовим становищем відповідач
підмінив його іншим автомобілем, який,
як у подальшому з'ясувалося, був
викрадений й з перебитим
ідентифікаційний номер кузова
поставлений на облік у позивача й
використовувався до моменту
встановлення факту підроблення. На
даний момент він повернутий його
власнику, а отриманий ОСОБА_1
транспортний засіб знищений.
Зазначила, що до моменту звільнення
відповідач користувався підміненим
автомобілем, перереєструвавши його у
МРЕВ ДАІ під тим самим номером, лише
змінивши його колір із зеленого на
сірий.

Із копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу вбачається, що
реєстрація ТЗ проведена 21.06.06, колір
автомобіля - сірий.

Даний документ спростовує твердження
відповідача про те, що він не був
обізнаний про підміну пошкодженого
автомобіля іншим.

У силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно із п. 2.11 Настанови, за
необхідності дозволяється проводити
ремонтні роботи на підприємствах (в
організаціях) інших міністерств і
відомств, спеціалізованих станціях
технічного обслуговування, про що
ставиться до відома начальник
автотранспортного господарства із
зазначенням усіх даних про СТО, де буде
проводитися такий ремонт.

Відповідач, як працівник міліції,
будучи обізнаним з вимогами Закону
України «Про міліції», Настановами,
Положенням про матеріальну
відповідальність військовослужбовців
за шкоду, заподіяну державі,
затвердженим постановою ВР України №
243/95 - ВР від 23.06.95 /по тексту «Положення»/
умисно, з метою приховати факт
спричинення майнової шкоди
Автогосподарству не повідомив
керівництво УМВС України в
Тернопільській області та
автогосподарство УМВС України в
Тернопільській області про
пошкодження ним службового автомобіля
та не передав автомобіль в
автогосподарство для зберігання й
ремонту.

Матеріали справи не містять даних про
технічний стан та розмір спричинених
збитків після ДТП.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 Положення, дія
останнього поширюється на рядовий та
начальницький склад МВС України.

За змістом п.п. 2, 13, 31 Положення
військове майно - це державне майно,
закріплене за відповідними
військовими частинами.

У разі умисного знищення,
пошкодження, псування, розкрадання,
незаконного витрачання військового
майна або вчинення інших умисних
протиправних дій особи, на яких
поширюється дія цього Положення,
несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини державі.

Відповідно до довідки № 834 від 08.12.11,
виданої Автогосподарством, вартість
автомобіля становить 124540,00 грн.

У відповідності до ст. 1166 ЦК
України, визначено, що майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Тому, судом першої інстанції
вірно застосовано вказану статтю
матеріального права й вірно покладено
відповідальність на позивача.

Твердження апелянта щодо
необґрунтованості балансової вартості
колегія суддів до уваги не бере,
оскільки у відповідності до ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Також не заслуговують на увагу доводи
апелянта щодо невірного обрахунку
розміру майнової шкоди, який вважає, що
шкоду слід визначати по залишковій
вартості автомобіля після ДТП, так як
своїми умисними протиправними діями
він спричинив втрату позивачем, як
власником, зазначеного транспортного
засобу.

Останній не довів, що у нього був
відсутній умисел на знищення майна.
Послідовність дій останнього свідчить
про протилежне.

Аналізуючи усі обставини справи у їх
сукупності, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін, а
доводи апеляційної скарги, у силу ст. 303
ЦПК України, не доводять його
незаконності.

Слід зазначити, що безпідставними є
твердження апелянта про незаконність
відмови суду у проведенні
автотранспортної експертизи так як
відсутній об'єкт дослідження, а інших
даних, які б могли свідчити про його
технічний стан після ДТП, суду не
надані.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Також є необґрунтованими доводи
апелянта щодо незастосування строку
позовної давності, оскільки суд першої
інстанції вірно послався на ч. 1 ст. 261 ЦК
України, зазначивши, що про незаконні
дії по заміні пошкодженого
транспортного засобу та про
неправомірні дії відповідача із
службовим автомобілем позивач
дізнався в процесі розгляду
кримінальної справи щодо останнього, у
якій був постановлений вирок 04.05.11. Із
позовом автогосподарство звернулося
12.09.11.

У даному випадку наявні усі елементи,
необхідні для покладення
цивільно-правової відповідальності на
відповідача, як от: протиправна
поведінка останнього, описана вище,
майнова шкода (відсутність ТЗ),
причинний зв'язок між цими елементами
та його вина.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 06 березня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович