РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17152/13-ц

пр. № 2/759/650/14

20 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді
Лопатюк Н.Г.,

при секретарі
Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3; треті особи: Київська товарна
біржа «Союзавто», ОСОБА_4 про визнання
недійсним біржового контракту та
застосування наслідків недійсності
правочину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2; третя особа:
Київська товарна біржа «Союзавто» про
визнання недійсним біржового
контракту та застосування наслідків
недісйності вказаного правочину.

Після усунення недоліків
позовної заяви відповідно до ухвали
судді Святошинського районного суду м.
Києва від 31 жовтня 2013 року,
представником позивача подано до суду
позовну заяву в новій редакції, згідно
якої ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3; треті
особи: Київська товарна біржа
«Союзавто», ОСОБА_4 про визнання
недійсним біржового контракту та
застосування наслідків недійсності
вказаного правочину.

Свої позовні вимоги мотивувала
тим, що 03.11.2008 року на Київській
товарній біржі «Союзавто» було
укладено Біржовий контракт №СА8110301Б,
за яким ОСОБА_1 ніби-то продала ОСОБА_2
транспортний засіб - «TOYOTA LAND CRUISER», 2005
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, за 10 грн. 00
коп.

Зазначений біржовий контракт
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не укладала та не
підписувала.

На час укладання оспорюваного
контракту, остання взагалі перебувала
за межами України, про що свідчать
відмітки у її закордонних паспортах та
довідка Державної прикордонної служби
України.

Відповідно до тексту Біржового
контракту, від імені ОСОБА_1 діяв член
біржі - ФОП ОСОБА_3, який не мав жодних
повноважень діяти від імені останньої.

ОСОБА_1 або уповноважені нею особи
жодних договорів з Київською товарною
біржою «Союзавто» на предмет надання
послуг з продажу автомобіля не
укладала.

Про факт укладення оспорюваного
Контракту, позивач дізналась в 2010 році
від слідчого під час розслідування
кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та
інших за ч.3 ст.28, ч.2 ст.358, ч.1 ст.255, ч.4
ст.28, ч.4 ст.190 КК України, які
обвинувачувались у заволодінні
транспортними засобами та грошовими
коштами громадян, шляхом вчинення
шахрайських дій, в тому числі по факту
незаконного заволодіння автомобілем
ОСОБА_1

На стадії досудового слідства по
вищезазначеній кримінальній справі,
ОСОБА_2 був допитаний в якості свідка.

На даний час кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших
розглядається Солом'янським районним
судом м. Києва.

В межах даної кримінальної
справи, Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром ГУ
МВС України в м. Києві проведено
почеркознавчу експертизу. Згідно
висновку експерта №13/тдд від 18.01.2011
року, Біржовий контракт №СА8110301Б від
03.11.2008 року підписаний не ОСОБА_1

Вартість автомобіля відповідно
до автотоврознавчого дослідження від
05.11.2008 року, проведеного ОСОБА_2,
становить 158 576 грн. 00 коп.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва, відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
автомобіль та витребування його від
набувача, з тих правових підстав, що
позивач не являлась членом Київської
товарної біржі «Союзавто», договорів з
Товарною біржою не укладала, а тому
Біржовий контракт купівлі-продажу
транспортного засобу не відповідає
наведеним в рішенні суду нормам
законодавства України, у зв'язку з чим є
недісйним.

В ході судового розгляду було
встановлено, що позивачу належав на
праві власності транспортний засіб -
«TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, номер
кузова НОМЕР_2, колір сірий. 28.08.2008 року
ОСОБА_1 видала довіреність своїй матері
- ОСОБА_6 з правом розпоряджатися (в тому
числі продавати, керувати, знімати з
обліку і т.д.) належним їй автомобілем.

Крім того, мати останньої,
реалізуючи наміри замінити автомобіль
на новий, звернулась до ОСОБА_4 з
проханням допомогти продати
автомобіль, при цьому довіреність на
продаж автомобіля ОСОБА_4 не
видавалась.

В подальшому, ОСОБА_4 було
передано позивачем автомобіль,
оскільки останній повідомив, що у нього
є потенційний покупець і йому
необхідно показати автомобіль. Після
цього він повідомив, що автомобіль
продано.

Надалі, намагання зв'язатися з
ОСОБА_4 та повернути автомобіль, не
здійснились.

Вищевказане рішення суду не
оскаржувалось та набрало законної
сили.

ОСОБА_1 членом Київської товарної
біржі «Союзавто» дійсно не являлась,
жодних договорів з Товарною біржою не
укладала.

Таким чином, Біржовий контракт
купівлі-продажу транспортного засобу
№СА8110301Б від 03.11.2008 року, не відповідає
вимогам діючого законодавства України,
а тому є недісйним.

На підставі наведеного, позивач в
особі свого представника звернулась до
суду з даним позовом та просить
ухвалити рішення, яким визнати
недійсним вищезазначений Біржовий
контракт, а також застосувати наслідки
недійсності правочину, зобов'язавши
ОСОБА_2 повернути автомобіль «TOYOTA LAND
CRUISER», 2005 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, номер кузова
НОМЕР_2, який був переданий у власність
останнього на підставі Біржового
контракту - ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі та просила суд їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2
заперечувала проти задоволення позову
в повному обсязі.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи неодноразово
повідомлявся належним чином, про що
свідчать чисельні конверти зі
зворотніми повідомленнями, які
повертались на адресу суду за
закінченням встановленого строку їх
зберігання, крім того, 04.04.2014 року
останнім було особисто отримано
судовий виклик, з чого випливає, що
ОСОБА_3 повідомлений про перебування в
провадженні суду даної цивільної
справи, однак свідомо ігнорує судові
виклики та не користується своїм
правом з'явитись до суду для дачі своїх
пояснень (заперечень). Про час та місце
розгляду даного судового засідання
також повідомлявся належним чином,
однак на виклик суду не з'явився, причин
неявки суду не повідомив, жодних заяв
про відкладення розгляду справи або
про розгляд справи у його відсутності
не надсилав, а тому суд вважає за
можливе слухати справу у відсутності
останнього.

Представник третьої особи
Київської товарної біржі «Союзавто» в
судове засідання не з'явився, про час та
місце слухання справи неодноразово
повідомлявся належним чином, про що
свідчать чисельні конверти зі
зворотніми повідомленнями, які
повертались на адресу суду у зв'язку із
закінченням встановленого строку їх
зберігання, причини неявки суду не
повідомив, а тому суд вважає за можливе
слухати справу у відсутності
представника.

Третя особа ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, оскільки на
даний час знаходиться в Київському
слідчому ізоляторі №13 Управління
Державного Департаменту України з
питань виконання покарань в м. Києві та
Київській області, копію ухвали судді
про відкриття провадження у справі,
копію позовної заяви та додатки до неї
було вручено останньому у
встановленому законом порядку, про що
свідчить розписка ОСОБА_4, яка
міститься в матеріалах даної справи,
жодних пояснень останнього на адресу
суду не направлялось, а тому суд вважає
за можливе слухати справу у його
відсутності.

Вислухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача ОСОБА_2, з'ясувавши
фактичні обставини даної справи,
дослідивши письмові докази у їх
сукупності та співставленні, суд
дійшов до висновку про наявність
законних підстав для задоволення
позовних вимог, зважаючи на наступне.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду
встановлено, що ОСОБА_1 на праві
власності належав транспортний засіб -
автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.52 -
копія свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу).

З свідоцтва про шлюб вбачається,
що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, 06 вересня 2013 року
зареєстрували шлюб у Відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві, актовий запис №1731.
Після державної реєстрації шлюбу
чоловіку та дружині присвоєні прізвища
ОСОБА_1 (а.с.39 - копія свідоцтва про шлюб).

Як вбачається з фотокопії
Біржового контракту купівлі-продажу
транспортного засобу, 03.11.2008 року на
Київській товарній біржі «Союзавто»
було укладено Біржовий контракт
№СА8110301Б, за яким ОСОБА_1 продала ОСОБА_2
транспортний засіб - «TOYOTA LAND CRUISER», 2005
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, за 10 грн. 00
коп. (а.с.47 - фотокопія біржового
контракту).

Як пояснила представник позивача
в судовому засіданні, зазначений
біржовий контракт ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не
укладала та не підписувала.

Крім того, на час укладання
оспорюваного контракту, позивач
взагалі перебувала а межами України,
про що свідчать відмітки у її
закордонних паспортах та довідка
Державної прикордонної служби України.

Відповідно до тексту Біржового
контракту, від імені ОСОБА_1 діяв член
біржі - ФОП ОСОБА_3, який не мав жодних
повноважень діяти від імені останньої.

Також, представник позивача
пояснила, що ОСОБА_1 або уповноважені
нею особи жодних договорів з Київською
товарною біржою «Союзавто» на предмет
надання послуг з продажу автомобіля не
укладала.

Про факт укладення оспорюваного
Контракту, позивач дізналась в 2010 році
від слідчого під час розслідування
кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та
інших за ч.3 ст.28, ч.2 ст.358, ч.1 ст.255, ч.4
ст.28, ч.4 ст.190 КК України, які
обвинувачувались у заволодінні
транспортними засобами та грошовими
коштами громадян, шляхом вчинення
шахрайських дій, в тому числі по факту
незаконного заволодіння автомобілем
ОСОБА_1 На стадії досудового слідства
по вищезазначеній кримінальній справі,
ОСОБА_2 був допитаний в якості свідка.

На даний час кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших
розглядається Солом'янським районним
судом м. Києва.

В межах вищевказаної
кримінальної справи, Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром ГУ
МВС України в м. Києві проведено
почеркознавчу експертизу.

Згідно з фотокопії висновку
експерта №13/тдд від 18.01.2011 року, яка
міститься в матеріалах даної справи,
Біржовий контракт №СА8110301Б від 03.11.2008
року підписаний не ОСОБА_1 (а.с.49-51 -
копія висновку експерта).

Вартість автомобіля відповідно
до автотоврознавчого дослідження від
05.11.2008 року, проведеного ОСОБА_2,
становить 158 576 грн. 00 коп. (а.с.54 - копія
висновку).

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 20 січня 2011
року, відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на автомобіль та
витребування його від набувача, з тих
правових підстав, що позивач не
являлась членом Київської товарної
біржі «Союзавто», договорів з Товарною
біржою не укладала, а тому Біржовий
контракт купівлі-продажу
транспортного засобу не відповідає
наведеним в рішенні суду нормам
законодавства України, у зв'язку з чим є
недійсним (а.с.55-56 - копія рішення суду).

Ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 16 травня 2012 року, апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - відхилено,
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 20 січня 2012 року - залишено
без змін (а.с.57 - копія ухвали суду).

В ході розгляду цивільної справи
судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_1 належав на праві
власності транспортний засіб -
автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, колір
сірий. 28.08.2008 року ОСОБА_1 видала
довіреність своїй матері - ОСОБА_6 з
правом розпоряджатися (в тому числі
продавати, керувати, знімати з обліку і
т.д.) належним їй автомобілем (а.с.55-56 -
копія рішення суду).

Крім того, встановлено, що мати
останньої, реалізуючи наміри замінити
автомобіль на новий, звернулась до
ОСОБА_4 з проханням допомогти продати
автомобіль, при цьому довіреність на
продаж автомобіля ОСОБА_4 не
видавалась.В подальшому, ОСОБА_4 було
передано позивачем автомобіль,
оскільки останній повідомив, що у нього
є потенційний покупець і йому
необхідно показати автомобіль. Після
цього він повідомив, що автомобіль
продано.

Надалі, намагання зв'язатися з
ОСОБА_4 та повернути автомобіль, не
здійснились (а.с.58 - копія вимоги; а.с.59 -
копія конверту).

Як встановлено в ході судового
розгляду, ОСОБА_1 членом Київської
товарної біржі «Союзавто» дійсно не
являлась, жодних договорів з Товарною
біржою не укладала.

Як вбачається з фотокопії ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 20 червня
2013 року, вирок Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року,
постановлений відносно ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_4 -
скасовано, матеріали кримінальної
справи повернуто до Солом'янського
районного суду м. Києва на новий
розгляд в іншому складі суддів.
Запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою - залишено без змін (а.с.60-64 -
копія ухвали суду).

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_13,
заперечувала проти задоволення
позовних вимог в повному обсязі,
просила застосувати строк позовної
давності, оскільки позивач дізналась
про своє порушене право 21 вересня 2008
року.

Також, остання надала свої
письмові заперечення проти позову, у
яких, зокрема, зазначила, що у діях
позивача як власника була наявність
волі на передачу майна іншій особі, що
виключає можливість його витребування
від добросовісного набувача.

Вважає, що дії позивача були
характерним проявом дійсної волі,
спрямованої на відчуження автомобіля в
обраний ними спосіб.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснила, що про існування
Біржового контракту позивач дізналась
під час її допиту в якості свідка по
кримінальній справі 25 жовтня 2010 року,
коли слідчий надав контракт для огляду,
у зв'язку з чим позивачем не порушено
строк позовної давності.

Крім того, представником
відповідача не надано посилань на
обставини та докази, якими
підтверджується добросовісне набуття
ОСОБА_2 права власності на автомобіль
позивача.

Отже, задовольняючи позовні
вимоги, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно
дозакону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст.658 ЦК України, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Виходячи зі змісту ст.215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлено законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповіднодо ч.1-3 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

В частинах 5,6 вищезазначеної
норми визначено, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі,- відшкодувати ватість
того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування.

Отже, правочин - правомірна, тобто
не заборонена законом, вольова дія
суб'єкта цивільних правовідносин, що
спрямована на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність є
конститутивною ознакою правочину як
юридичного факту. Презумпція
правомірності правочину закріплена у
ст.204 ЦК та може бути спростована
насамперед нормою закону, яка містить
відповідну заборону.

Виходячи з роз'яснень пункту 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року,
судам відповідно до статті 215 ЦК
України необхідно розмежовувати види
недісйності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом, та оспорювані -
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом. Нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Виходячи зі змісту ст.15 Закону
України «Про товарну біржу», біржовою
операцією визнається угода, що
відповідає сукупності зазначених умов:
а) якщо вона являє собою купівлю-продаж,
поставку та обмін товарів, допущених
до обігу на товарній біржі; б) якщо її
учасниками є члени біржі; в) якщо вона
подана до реєстрації та зареєстрована
на біржі не пізніше наступного за
здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з
моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється
здійснювати тільки членам біржі або
брокерам.

Відповідно до ст. 16
вищезазначеного Закону, брокери є
фізичними особами, зареєстрованими
на біржі відповідно до її статуту,
обов'язки яких полягають у виконанні
доручень членів біржі, яких вони
представляють, щодо здійснення
біржових операцій шляхом
підшукування контрактів і поданні
здійснюваних ними операцій для
реєстрації на біржі. Кількість
брокерів кожної товарної біржі
визначається біржовим комітетом
(радою біржі). Брокери вправі
пересвідчитися в наявності та якості
запропонованого товару, а також у
платоспроможності покупця,
пропонувати альтернативні умови
контрактів та здійснювати будь-які
інші дії, що не суперечать інтересам
клієнтів. Брокерам забороняється
розголошувати комерційні таємниці
щодо здійснюваних за їх участю
біржових операцій клієнтів, одночасно
обслуговувати двох або більше
клієнтів, інтереси яких суперечать.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснила, що Біржовий
контракт ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не укладала та
не підписувала. На час укладення
оспорюваного правочину вона взагалі
перебувала за межами України, про що
свідчать відмітки у закордонних
паспортах позивача та довідка
Державної прикордонної служби України,
що знайшло своє підтвердження в ході
судового розгляду (а.с.40-44 - копія
закордонних паспортів; а.с.45 - копія
довідки Державної прикордонної служби
України).

Як встановлено в ході судового
розгляду, про факт укладення
оспорюваного Контракту позивач
дізналась в 2010 році, від слідчого під
час розслідування кримінальної справи
відносно ОСОБА_4 та інших, які
обвинувачуються у заволодіння
транспортними засобами та грошовими
коштами громадян, шляхом вчинення
шахрайських дій, у тому числі по факту
незаконного володіння автомобілем
ОСОБА_1, а тому суд дійшов до висновку,
що позиваче не було порушено строк
позовної давності при зверненні до
суду з даним позовом.

Таким чином, в ході судового
розгляду встановлено, що позивач
членом Київської товарної біржі
«Союзавто» дійсно не являлась,
оспорюваний правочин з ОСОБА_2 не
укладала, що знайшло своє
підтвердження в ході судового
розгляду, зокрема: у відмітках в
закордонних паспортах позивача та
відомостях Державної прикордонної
служби України, що підтвердило
перебування останньої за межами
України на час укладення оспорюваного
правочину, висновком експерта №13/тдд
від 18.01.2011 року, згідно якого Біржовий
контракт №СА8110301Б від 03.11.2008 року
підписаний не ОСОБА_1, висновком
автотоврознавчого дослідження від
05.11.2008 року, проведеного ОСОБА_2, згідно
якого вартість автомобіля становить 158
576 грн. 00 коп., обставинами,
встановленими рішенням Святошинського
районного суду м. Києва, зокрема щодо
того, що позивач не являлась членом
Київської товарної біржі «Союзавто»,
договорів з Товарною біржою не
укладала, а тому Біржовий контракт
купівлі-продажу транспортного засобу
не відповідає нормам діючого
законодавства України, а тому суд
дійшов до висновку про обгрунтованість
даного позову та наявність законних
підстав для його задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.203, 215, 216, 316, 658 ЦК України, Законом
України «Про товарну біржу»,
роз'ясненнями Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року, ст.ст. 10, 11, 57-61, 208-209, 212-215, 292-294
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3; треті особи: Київська товарна
біржа «Союзавто», ОСОБА_4 про визнання
недійсним біржового контракту та
застосування наслідків недійсності
правочину - задовольнити.

Визнати недійсним біржовий
контракт купівлі-продажу
транспортного засобу, реєстраційний
номер №СА8110301Б щодо купівлі-продажу
транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», 2005
року випуску, номер кузова НОМЕР_2,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
Київській товарній біржі «Союзавто»
03.11.2008 року.

Застосувати наслідки недійсності
вказаного правочину, зобов'язавши
ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 транспортний
засіб «TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Лопатюк
Н.Г.