Справа № 363/1346/14-ц Головуючий у І
інстанції Войнаренко Л.Ф.Провадження №
22-ц/780/4925/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 01 липня 2014 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди та
матеріального збитку, спричиненого
смертю потерпілого у
дорожньо-транспортній пригоді,-

встановила:

Позивач у березні 2014 року звернулася в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
таке.

30 березня 2011 року відбулася
дорожньо-транспортна пригода, в якій
загинув її батько - ОСОБА_1

На думку позивача, смерть її батька
сталась з вини відповідача, внаслідок
його винних дій.

Смертю батька позивачу та її родині
були спричинені моральні та
матеріальні збитки, пов'язані із з
втратою та похованням батька.

На підставі ст. ст. 23,1166,1167,1187,1201 ЦК
України позивач просила стягнути з
відповідача суму заподіяного
матеріального збитку в розмірі 26085
грн. та 10000000 грн. завданої моральної
шкоди.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 01 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 вказала, що суд необґрунтовано
не дослідив матеріали кримінальної
справи, яка знаходиться в провадженні
Вишгородського РВ ГУ МВС України в
Київській області, порушив принцип
змагальності сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 березня 2011 року
близько 15-ї години 20 хвилин на проїзній
частині автодороги
«Десна-Вишгород-Київ» в м. Вишгороді по
вулиці Набережній відбулося зіткнення
моторолера марки «VIPER» д.н.з НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки
«ЗІЛ-133ГЯ» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_2

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди водій моторолера ОСОБА_1 від
отриманих тілесних ушкоджень загинув
на місці пригоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що дорожньо-транспортна пригода
сталася внаслідок дії двох джерел
підвищеної небезпеки.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з недоведеності
позивачем того факту, що відповідач є
особою, яка заподіяла шкоду, а також, що
завдана шкода є наслідком дії джерела
підвищеної небезпеки, яким керував
відповідач. Разом з тим, позивач не
надала доказів, які б вказували на
наявність вини ОСОБА_2 в заподіянні
смерті потерпілому ОСОБА_1

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки він відповідає вимогам закону
та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні
ДТП не є обов»язковою умовою для
покладення на нього цивільної
відповідальності за заподіяння
позивачу матеріальної та моральної
шкоди колегія суддів вважає
необґрунтованим з таких міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок зіткнення
моторолера марки «VIPER» д.н.з НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки
«ЗІЛ-133ГЯ» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_2, тобто внаслідок дії двох
джерел підвищеної небезпеки, оскільки
наявність у моторолера двигуна (а.с.8)
відповідно до положень ч.1 ст. 1187 ЦК
України дає підстави вважати його
джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування матеріальної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», спір про відшкодування
шкоди, завданої при цьому самим
джерелам підвищеної небезпеки кожним
із їх володільців перед іншим із них,
вирішується за правилами статті 1188 ЦК,
а саме: шкода, завдана одному з
володільців із вини іншого,
відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути-підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів,
якими підтверджується факт втрат
майнового та морального характеру
позивача, які заподіяні протиправними
діями ОСОБА_2, внаслідок яких сталась
смерть ОСОБА_1, що встановлені
набравшим законної сили обвинувальним
вироком суду.

Надана позивачем копія постанови
слідчого відділу розслідування ДТП СУ
ГУ МВС України в Київській області від 8
червня 2012 року про порушення
кримінальної справи за фактом ДТП, в
результаті якої загинув ОСОБА_1(а.с.23) не
є доказом вини відповідача,
неправомірності дій відповідача,
причинно-наслідкового зв'язку між
такими діями та наслідками у вигляді
смерті ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах вимог,
заявлених в суді першої інстанції та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що висновки суду
відповідають установленим обставинам
справи та нормам матеріального права,
рішення є законним і обґрунтованим, а
підстави для його скасування відсутні.

При перегляді справи в апеляційному
порядку не встановлено підстав для
задоволення клопотання позивача про
винесення окремої ухвали в порядку
статті 211 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 01 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: