Справа № 466/9974/13
Головуючий у 1 інстанції: Глинська
Провадження № 22-ц/783/4699/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
позивача ОСОБА_2,

його
представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 22 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про розірвання
договору, стягнення коштів,
відшкодування моральної шкоди,
зустрічним позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки за договором,-

в с т а
н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
розірвати договір на виконання робіт
по виготовленню та передачі у
власність ПВХ конструкцій, укладений 19
травня 2013 року між ним та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_4,
зобов»язати останнього повернути йому
кошти в сумі 12052 грн. 09 коп., які він
отримав у кредит в ПАТ «Альфа-Банк»
відповідно до кредитного договору від
19 травня 2013 року №401445171 і які були
перераховані відповідачеві для
виконання договору, а також
зобов»язати відповідача сплатити йому
2500 грн. на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок невиконання
умов договору.

У лютому 2014 року ФОП ОСОБА_4 звернувся
до суду із зустрічним позовом, в якому
просив стягнути з ОСОБА_2 неустойку в
розмірі 2521 грн. 91 коп. за невиконання
останнім свого зобов»язання по
прийняттю виготовлених відповідно до
вказаного вище договору виробів.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 22 травня 2014 року у
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить
рішення скасувати в частині відмови у
задоволенні його позовних вимог і
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення його позову в повному
обсязі. На думку апелянта, суд першої
інстанції неповно та невсебічно
з»ясував обставини, що мають значення
для справи, не дослідив і не дав
належної оцінки доказам, які є в
матеріалах справи, не сприяв повному,
об»єктивному та неупередженому їх
розгляду, а також допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що
судом не було проаналізовано умов
укладеного між ними договору, який за
своєю правовою природою є договором
побутового підряду, на відповідність
вимогам закону, не було взято до уваги
обставини, за яких укладався цей
договір, а саме: договір був
виготовлений дрібним шрифтом, наданий
позивачеві для ознайомлення ввечері
при поганому освітленні, внаслідок
чого він не отримав всієї необхідної
для нього інформації. Вважає, що суд,
встановивши факт прострочення
відповідачем виконання замовлення на 28
днів, безпідставно не визнав цю
обставину істотним порушенням умов
договору, а відтак, дійшов помилкового
висновку про відсутність підстав для
розірвання договору у судовому
порядку. Крім того, апелянт вказує на
те, що суд не врахував обставин, які
змусили його укласти такий договір, а
саме: перевищення допустимих норм шуму,
який виникає внаслідок розташування у
місці його проживання трамвайної та
залізничної колій. Стверджує, що саме
існування цієї обставини та у зв»язку з
невиконанням відповідачем замовлення
в обумовлений строк, змусило його у
короткий термін шукати нового
підрядника, у зв»язку з чим він поніс
додаткові переживання та стреси.

В судове засідання ОСОБА_4 не з»явився,
хоча про час та місце розгляду справи
був повідомлений під розписку (а.с.84),
клопотань про відкладення розгляду
справи від нього не надходило, а тому
апеляційний суд, відповідно до вимог
ст.305 ЦПК України, розглянув справу у
його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянта в підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2013 року
між ОСОБА_2 (замовником) та ФОП ОСОБА_4
(виконавцем) було укладено договір №60
на виконання робіт по виготовленню та
передачі у власність ПВХ конструкцій,
загальною площею 14 кв.м., коричневого
кольору, профілю LIDER.

За умовами договору, вартість виробів
становить 12302 грн., вартість монтажних
робіт - 248 грн.

Згідно з п.7.6 договору, замовник
повідомлений про неможливість
розірвання договору на виробництво та
встановлення ПВХ конструкцій
відповідно до додатку №3 до постанови
Кабінету Міністрів України від 19.03.1994
року №172, яким затверджений перелік
товарів належної якості, що не
підлягають обміну (поверненню).

У відповідності до кредитного
договору, укладеного 19 травня 2013 року
між ПАТ «Альфа-Банк» (позикодавцем) та
ОСОБА_2 (позичальником), з метою оплати
вартості замовлення, позичальник взяв
кредит в сумі 12052 грн. 09 коп., які в
подальшому були перераховані на
рахунок відповідача ФОП ОСОБА_4

У відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Для розірвання договору на підставі
ст.652 ЦК України внаслідок істотної
зміни обставин, необхідним є наявність
одночасно всіх умов, які визначені у
частині другій цієї статті.

Враховуючи норми вказаних вище статей
ЦК України та встановлення судом лише
факту прострочення виконавцем
виконання замовлення на 28 днів за
відсутності доведеності позивачем
факту заподіяння йому таким
простроченням шкоди, внаслідок чого
він значною мірою позбавився того, на
що він розраховував при укладенні
договору, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що правових підстав для розірвання
договору, укладеного між сторонами,
немає, що не перешкоджає ОСОБА_2, як
стороні договору, захистити своє
порушене право шляхом пред»явлення до
виконавця вимоги про сплату неустойки
за прострочення виконання
зобов»язання.

Всі інші доводи апелянта щодо
неврахування судом обставин, за яких
ним було укладено вказаний вище
договір, не мають правового значення
для вирішення питання по суті його
вимоги про розірвання договору.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив фактичні
обставини справи, давши належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
правильно вирішив спір, застосувавши
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 22 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.