У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпат ської області у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Леска В.В.,
Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іршавського районного суду від 30
травня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний
нотаріус Іршавського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

31 жовтня 2012 року та 6 листопада 2012 року
ОСОБА_1 звернувся в суд з двома позовами
до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним.

Вимоги мотивував тим, що його батькові
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
належала 1/2 частина житлового будинку
АДРЕСА_1. З метою прийняття спадщини за
заповітом від 10 лютого 2009 року він
звернувся з відповідною заявою до
нотаріуса, однак такий письмово
повідомив йому, що дружина померлого
ОСОБА_2 також звернулася із заявою про
прийняття спадщини та надала новий
заповіт від 15 січня 2010 року, за яким на
випадок смерті ОСОБА_4 все своє майно
заповів саме їй.

Позивач у першому позові зазначав, що
ОСОБА_4 не міг скласти новий заповіт
добровільно при ясному розумінні своїх
дій, оскільки був важко хворий і
немічний, перебував на стаціонарному
лікуванні в онкологічному диспансері
та через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлював значення своїх дій і не
міг керувати ними.

У другому позові зазначив, що заповіт
підписаний не заповідачем.

Посилаючись на дані обставини та
положення ст. ст. 203, 215, 225, 1257 ЦК України,
позивач просив визнати недійсним
заповіт від 15 січня 2010 року, вчинений на
користь ОСОБА_2

Ухвалою Іршавського районного суду від
15 лютого 2012 року обидва позови
об'єднані в одне провадження.

Рішенням Іршавського районного
суду від 30 травня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Апелянт, його представник та нотаріус в
судове засідання апеляційного суду не
з'явились, про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення судових відправлень (т. 2
а.с.2,4,5). Клопотань про відкладення
розгляду справи від них не надходило. В
порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності позивача та
його представника.

Заслухавши суддю-доповідача,
позицію відповідача та її
представника, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд,
відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1254 ЦК України
передбачено, що заповідач має право у
будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено ті обставини, на
які він посилається в своїх позовних
заявах.

Такі висновки суду відповідають
матеріалам справи та нормам
матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
лютого 2009 року ОСОБА_4 склав заповіт,
яким все своє майно, де б воно не було і
з чого б воно не складалося, заповів
синові ОСОБА_1 (т.1 а.с.37). Проте 15 січня 2010
року ОСОБА_4 склав новий заповіт, за
яким все належне йому майно, де б воно
не знаходилось і з чого б воно не
складалося, заповів своїй дружині -
ОСОБА_5 з якою вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 8 липня 2006 року
(т. 1 а.с. 48). Заповіт посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 27 (т. 1
а.с.228,229).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 38).

Заповіт як односторонній правочин
підпорядковується загальним правилам
ЦК України щодо недійсності
правочинів. Недійсними є заповіти: в
яких волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі;
складені особою, яка не мала на це права
(особа не має необхідного обсягу
цивільної дієздатності для складання
заповіту); складені з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним. За позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Позивач просив визнати недійсним
заповіт з двох взаємовиключних підстав
- вважав, що заповіт підписаний не його
батьком, і в той же час зазначав, що на
час складання заповіту ОСОБА_4 не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними внаслідок тяжкої
хвороби.

Відповідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи № 1703 від
05.08.2014, яка за клопотанням позивача
призначалась апеляційним судом та була
проведена експертом Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, як рукописні тексти «Цей
заповіт записано з моїх слів правильно
мною прочитано вслух» у 1-му та 2-му
примірниках заповіту, так і підписи від
імені ОСОБА_4 у двох примірниках
заповіту, складеного та посвідченого 15
січня 2010 року, виконані ОСОБА_4 (т. 1
а.с.243-247).

Для встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підстави
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (ст. 145
ЦПК).

З матеріалів справи видно, що під час
розгляду справи в суді першої
інстанції позивачем заявлялося
клопотання про призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи, однак
суд його залишив без належного
реагування (т. 1 а.с. 59).

В той же час, незважаючи на тривалий
розгляд справи апеляційним судом,
такого клопотання позивач в суді
апеляційної інстанції не заявляв та
письмово не подавав.

Таким чином, в порушення положень ст. 10
ЦПК України, позивачем не доведено, що
заповідач ОСОБА_4 у момент складання
заповіту не усвідомлював значення
своїх дій та (або) не міг керувати ними,
та що оспорюваний заповіт підписаний
не ним.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про недоведеність позову є
правильним. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду, а
правильне по суті і справедливе
рішення суду не може бути скасоване з
одних лише формальних міркувань.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від
30 травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуюча

Судді: