АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: П'ятничук
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 03 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві
про визнання права власності на
обов'язкову долю в спадковому майні, в
порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 рокуОСОБА_2 звернулася в суд
із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просила
визнати за нею, як за спадкоємицею за
законом, право власності в порядку
спадкування на 14/90 частин, які
складаються з 7/90 частини, яка б могла
належати ОСОБА_5 та 7/90 частин, які могли
б належати ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідачі протиправно позбавляють
її тривалий час права на отримання
належної їй частини від спадкового
майна, не надаючи правовстановлюючих
документів.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 03 березня 2014 року -
позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на 31/90
частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 17 липня 2014 року виправлено
описки в рішенні суду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що суд вийшов за межі
позовних вимог, фактично визнаючи дії
нотаріуса щодо прийому заяв про
прийняття спадщини такими, що
суперечать законодавству.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 відмовилися від своєї спадщини
на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з його
доведеності та обґрунтованості.

Проте, в повній мірі з таким висновком
суду погодитись неможливо, оскільки
такого висновку суд дійшов, не
з'ясувавши дійсні обставини спору, не
перевіривши доводи і заперечення
сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно з
свідоцтва про право власності на житло
від 28.07.1993 р., квартира АДРЕСА_1 належить
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 ( а.с. 49).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 52).

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за законом від 20.01.1998 р., 1/3
частина квартири яка належала ОСОБА_8
успадкована його дружиною - ОСОБА_7 та
донькою померлого ОСОБА_3, тобто кожній
стало належати по Ѕ частини всієї
квартири. (а.с. 50,51).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33).

Державним нотаріусом Дванадцятої КДНК
Сибігою С.Е. 11.12.1997 p. посвідчено заповіт
від імені ОСОБА_7 відповідно до якого,
остання заповідає все належне їй майно
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
в рівних долях кожному (а.с. 37).

Відповідно до копії спадкової справи
вбачається, що після смерті ОСОБА_7 з
завами про прийняття спадщини
звернулись: 28.09.2000 p. - ОСОБА_2, 25.10.2000 p.-
ОСОБА_4, 17.01.2001 p. - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 яка
вказує, що звертається від себе та від
імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі
довіреностей посвідчених консулом
Посольства України в Бразилії 20.11.2000 p.
за реєстром №70,№71, 22.08.2006 p. ОСОБА_3,
22.08.2006 p. ОСОБА_1

22.08.2006 p. ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до нотаріуса із заявами, в
яких вказують, що спадщину вони не
приймали та не приймають, на спадкове
майно не претендують і не заперечують
проти видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 в рівних долях кожній.

Задовольняючи позов та визначаючи
частку у спадщині за законом за ОСОБА_2
на 31/90 частини квартири, що належала
ОСОБА_7, суд виходив з того, що 1/9 є
обов'язковою часткою, оскільки ОСОБА_2
на час відкриття спадщини була
непрацездатною пенсіонеркою, а 7/90 які б
належали ОСОБА_6 в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_7, і 14/90 частини, які
мали успадкувати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і
відмовились від спадкування.

Проте, такі висновки суду є
передчасними, з огляду на таке.

Згідно ст. 534 ЦК України в ред.. 1963 року,
кожний громадянин може залишити за
заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям. Заповідач може у
заповіті позбавити права спадкоємства
одного, кількох або всіх спадкоємців за
законом.

Відповідно до ст. 535 ЦК України в ред. 1963
року неповнолітні або непрацездатні
діти спадкодавця (в тому числі
усиновлені), а також непрацездатні
дружина, батьки (усиновителі) і
утриманці померлого успадковують,
незалежно від змісту заповіту, не менше
двох третин частки, яка належала б
кожному з них при спадкоємстві за
законом (обов'язкова частка). При
визначенні розміру обов'язкової частки
враховується і вартість спадкового
майна, що складається з предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку.

Враховуючи те, що позивач є донькою
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, і на
момент її смерті та на час відкриття
спадщини мала статус непрацездатної
пенсіонерки за віком і не працювала,
вимоги про визнання за нею права
власності на обов'язкову долю в
спадковому майні, що становить 1/9
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування є такими, що ґрунтуються на
вимогах закону.

Згідно статей 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для
прийняття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

За п. 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами України справ про спадкування»
№4 від 24.06.1983 року якщо позивач у
шестимісячний строк вступив у
управління або володіння спадковим
майном або його частиною, суд з цих
підстав вирішує питання про визнання
права власності на спадкове майно, а не
про продовження пропущеного строку для
прийняття спадщини.

Відповідно до положень п. 113, діючої на
час відкриття спадщини, Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України (затв. Наказом МЮ
України №18/5 від 18.06.1994 p.) доказом вступу
в управління або володіння спадковим
майном можуть бути довідки
житлово-експлуатаційної організації
(виконкому місцевої ради і т.ін) про те,
що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або про те, що ним було взято майно
спадкодавця, довідки податкових
страхових чи інших органів про сплату
спадкоємцем податків, страхових
платежів чи інших обов'язкових
платежів з майна спадкодавця чи інші
документи, які підтверджують зазначені
факти,

Згідно довідки за формою №3 за серпень
2006р. наданої відповідачами державному
нотаріусу в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_1 ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
прийняли спадщину та не відмовилися
від її прийняття у встановлений ч.1 ст.
553 ЦК УРСР строк, то належні їм частки
спадкуються ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у
відповідності до ч. 2 ст. 554 ЦК УРСР у
порядку прирощення спадкових часток як
призначеними спадкоємцями за
заповітом.

Умовами ст. 553 ЦК УРСР 1963 року визначено,
що спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини
на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.

Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття спадщини
(стаття 549 цього Кодексу).

Право відмови від спадщини надане як
спадкоємцям за законом, так і
спадкоємцям за заповітом. He
допускається відмова від спадщини,
якщо спадкоємець подав у нотаріальну
контору за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття ним спадщини або
про видачу свідоцтва про право на
спадщину.

Відмова від спадщини без вказівки, на
користь кого спадкоємець
відмовляється від спадщини, спричиняє
ті ж наслідки, що й неприйняття
спадщини. Спадкоємці, відмовляючись
від спадщини, можуть одночасно заявити,
що вони відмовляються від своєї частки
на користь інших осіб. При цьому до кола
цих осіб включаються тільки спадкоємці
за законом або за заповітом, закликані
до успадкування.

Згідно ст. 554 ЦК УРСР 1963 року в разі
неприйняття спадщини спадкоємцем за
законом або за заповітом або
позбавлення спадкоємця права
спадкування (статті 528 і 534 цього
Кодексу) його частка переходить до
спадкоємців за законом і
розподіляється між ними в рівних
частках.

Якщо спадкодавець заповідав усе своє
майно призначеним ним спадкоємцям, то
частка спадщини, яка належала б
спадкоємцеві, який відпав, переходить
до інших спадкоємців за заповітом і
розподіляється між ними в рівних
частках.

Правила цієї статті не застосовуються
до випадків, коли спадкоємець
відмовився від спадщини на користь
іншого спадкоємця, держави чи
державної, кооперативної або іншої
громадської організації (стаття 553
цього Кодексу) або коли замість
спадкоємця, який відпав, призначено
іншого спадкоємця (підпризначення
спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу).

До першої черги спадкоємців належать
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_5 не
прийняв спадщину і не відмовився від
неї у встановлений шестимісячний
строк, а тому він є таким, що відпав.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_2 має
обов'язкову частку у розмірі 1/9, тому в
інших спадкоємців за заповітом
залишається: Ѕ - 1/9 = 7/18 : 5 (ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5) =7/90 кожному.

З конструкції ч. 2 статті 554 ЦК УРСР
убачається, що при наявності заповіту
прирощення спадкових часток
вирішується в залежності від змісту
заповіту, тобто від того, чи
заповідалося все майно чи частина його.
Якщо спадкодавець заповідав усе своє
майно призначеним ним спадкоємцям, то
частка спадщини, яка належала
відпалому спадкоємцеві, надходить до
інших спадкоємців за заповітом і,
незалежно від того, з точною вказівкою
спадкових часток призначених
спадкоємців або без вказівки розміру
таких часток заповідалося майно, воно
розподіляється між ними в рівних
частках.

При прирощенні спадкових часток від
спів спадкоємця не потрібно
якого-небудь особливого акта на
прийняття частки спадщини в порядку
прирощення.

Оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не
прийняли у встановлений законом строк
спадщину, то їх 7/90*3 = 21/90 /2 (ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 спадкоємці за заповітом) = 21/180
кожному.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримують
7/90+ 21/180=7/36 кожному.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про визнання за
ОСОБА_2 права власності в порядку
спадкування за законом на обов'язкову
частку в розмірі 1/9частини.

Апеляційна інстанція також приймає до
уваги і те, що заява від 17.01.2001 p., з якою
звернулась ОСОБА_1 і вказує, що
звертається від себе та від імені
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі
довіреностей, посвідчених консулом
Посольства України в Бразилії 20.11.2000 р.
за реєстром №70, №71, не є доказом
прийняття ними спадщини, оскільки в
матеріалах спадкової справи не
містяться дані довіреності, а тому
спадщина ними не прийнята, як і не
прийнята на підставі заяв від 01.11.2006
року, якими вони відмовилися від своєї
частки на користь ОСОБА_3, ОСОБА_1
(а.с.35-36).

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено,
якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки, позовні вимоги задоволені
частково, то відповідно до ст. 88 ЦПК
України, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог у зв'язку з
їх наявністю та доведеністю
матеріалами справи у розмірі понесених
позивачем витрат з оплати судового
збору з відповідачів -підлягають
стягненню 229,40 грн. з кожного.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду та задоволення позову
частково.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 03 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Головне
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності на
обов'язкову долю в спадковому майні, в
порядку спадкування за законом -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на 1/9
частину квартири від Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір у розмірі
229,40 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: