У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в особi суддi Рудики Л.Д.,

з участю: секретаря судового засідання
Чабала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне справу за
заявою заступника начальника
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області А.І.
Дмитринського про приведення
виконавчого документа у відповідність
із вимогами ст.. 18 ЗУ «Про виконавче
провадження», -

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області А.І. Дмитринський
звернувся до суду із заявою про
приведення виконавчого документа у
відповідність із вимогами ст.. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження». Просить у
виконавчому документі про стягнення з
ОСОБА_3 судового збору в сумі 3441,00
гривень зазначити ідентифікаційний
код боржника.

Судом встановлено, що Рівненським
міським судом був виданий виконавчий
лист про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
солідарно в прибуток держави судового
збору в розмірі 3441 гривень. Рішення
суду набрало законної сили, виконавчий
лист поданий на виконання до відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції.

Державним виконавцем ВДВС РМУЮ Дисюк
Т.В. 28.05.2014 року була винесена постанова
про відмову у відкритті виконавчого
провадження по вказаному виконавчому
листу з тих підстав, що виконавчий
документ не відповідає вимогам ст.18
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме, не вказано
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника. Посилаючись на п.6 ч.1 ст.26
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
ВДВС РМУЮ відмовив у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання згаданого
виконавчого документу.

Діючими нормами
цивільно-процесуального
законодавства, а саме статті ст. 119 ЦПК
України, не передбачено обов'язок
позивача вказувати у позові
індивідуальний ідентифікаційний номер
відповідача або номер і серію його
паспорта, а у суду відсутні правові
підстави вимагати у позивача такі
відомості. Відсутність у позові
відомостей щодо індивідуального
ідентифікаційного номера відповідача
або номера і серії його паспорта не є
підставою для залишення позову без
руху, для відмови у його прийнятті чи
його повернення.

Не передбачено і обов'язок суду
відповідно до статті 215 ЦПК України
вказувати такі відомості у судовому
рішенні.

Згідно положень пункту 6 частини
першої статті 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документу
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Відповідно до вимог пункту 3 частини
першої статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі, крім іншого, зазначаються:
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

За змістом цієї норми, виконавчий
документ має містити відому суду
інформацію, яка може ідентифікувати
боржника чи сприяти примусовому
виконанню, і відомості про
ідентифікаційний номер боржника чи
номер та серію його паспорта не є при
цьому категорично обов'язковими.

Слід також зазначити, що положення
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження» стосуються вимог до всіх
виконавчих документів і є загальною
нормою, в той час як ст.. 215 ЦПК України
встановлює вимоги виключно до судового
рішення і є спеціальною нормою, яка, на
думку суду, і підлягає застосуванню до
спірних відносин.

Як на час винесення судового рішення
так і на час розгляду заяви про
приведення у відповідність
виконавчого документа індивідуальний
ідентифікаційний номер відповідача
ОСОБА_3 суду не був відомий. На запит
Рівненського міського суду до
Міністерства доходів і зборів від
28.08.2014 року інформація про
реєстраційний номер облікової картки
боржника не надано, оскільки фізичну
особу неможливо однозначно
ідентифікувати.

Однак, суд звертає увагу на те, що
виконавчий документ містить серію і
номер паспорта боржника ОСОБА_3, що
дозволяє ідентифікувати його особу.

Відсутність таких відомостей не є
перешкодою у проведенні виконавчих
дій, а також не позбавляє державного
виконавця можливості в межах своїх
владних повноважень витребувати дану
інформацію.

Так, згідно частини першої статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження», вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Частиною другою статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державному виконавцю
повинні бути безоплатно надані у
встановлений ним строк інформація,
документи або їх копії, необхідні для
здійснення його повноважень.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви заступника
начальника Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області А.І. Дмитринського про
приведення виконавчого документа у
відповідність із вимогами ст.. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження» - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення до апеляцiйного суду
Рівненської області через Рiвненський
мiський суд. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області
Л.Д. Рудика