АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/514/14-ц 22-ц/774/1438/К/14
Справа № 215/514/14-ц
Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1438/К/14
Доповідач Митрофанова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Митрофанової Л.В.

суддів:
Савіної Г.О., Чорнобука В.І.

при секретарі:
Шикер К.О.

за участі: ОСОБА_2 та його представника -
ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4 та його представника
ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 31
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Виконавчого комітету
Тернівської районної у місті ради м.
Кривого Рогу про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Виконкому Тернівської
районної у місті ради м. Кривого Рогу
про визнання права власності на
домоволодіння АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі
в обґрунтування якого вказав, що він,
згідно ордеру на житлове приміщення №
1016 від 23.12.1989 року, отримав на сім'ю
квартиру АДРЕСА_1. Будинок АДРЕСА_4 в м.
Кривому Розі на момент отримання ним
ордеру був комунального типу та
складався з восьми кімнат. В 1993 році
наймачам останніх чотирьох квартир
були запропоновані квартири в інших
житлових будинках, після чого останні
чотири кімнати звільнились. Починаючи
з 1993 року та на сьогоднішній день
позивач зі своєю сім'єю зайняв дані
чотири квартири, крім позивача та його
сім'ї будинком АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі
ніхто не користується. На теперішній
час майнових прав на житловий будинок
АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі не
зареєстровано та власника не
визначено, тобто майно є безхазяйним.
Позивач добросовісно, відкрито,
безперервно володіє та користується
будинком АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, доглядає за
будинком та утримує його, постійно
робить в ньому поточний та капітальний
ремонт за власний кошт оскільки
постійно мешкає в вищезазначеному
будинку. Таким чином, з 1993 року та по
теперішній час, тобто протягом часу, що
перевищує десять років, позивач разом
зі своєю сім'єю добросовісно, відкрито
та безперервно володію будинком
АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області.

На підставі викладеного просив
задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 31 січня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області за
набувальною давністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції із ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції при ухвалені рішення
допустив неповне з'ясування обставин
справи. Посилається на те, що з 1989 року
він та його сім'я безперервно мешкали у
квартирі АДРЕСА_2, постійно займались
облаштуванням вказаної квартири,
робили ремонти.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що відповідач позов
визнав, тому відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК
України, суд прийняв визнання позову
відповідачем, яке на думку колегії
суддів суперечить вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення
про задоволення позовних вимог суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ст. 344 ЦК України, яка
регулює правовідносини між сторонами,
позивач набув право власності на
житловий будинок АДРЕСА_4 в м. Кривому
Розі.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Так, частиною 1 ст. 344 ЦК України
передбачено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено Цивільним кодексом
України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Стаття 344 ЦК України визначає ознаки
володіння, які є необхідними для
набуття права власності на майно за
набувальною давністю. Володіння має
бути добросовісним, тобто володілець
майна не знав і не міг знати про те, що
він володіє чужим майном, інакше
кажучи, обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння чужим майном, не
давали найменшого сумніву щодо
правомірності набуття цього майна.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції, на підставі доказів, що
містяться в матеріалах справи та
визнання позову відповідачем, дійшов
висновку про те, що позивач набув право
власності на житловий будинок АДРЕСА_4
в м. Кривому Розі, проте колегія суддів
не погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Задоволення позову на підставі ч. 4 ст.
174 ЦПК України в даному випадку є
неправомірним, оскільки визнання права
власності на майно за набувальною
давністю з урахуванням тільки визнання
позову відповідачем є неправильним,
оскільки рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим (стаття 213
ЦПК). При цьому судам слід мати на увазі,
що у разі визнання відповідачем позову
суд ухвалює рішення про задоволення
позову лише у випадках наявності для
того законних підстав. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд відмовляє у прийнятті
визнання відповідачем позову і
продовжує розгляд справи (частина
четверта статті 174 ЦПК).

В матеріалах справи дійсно містяться
докази того, що позивач згідно ордеру
на житлове приміщення № 1016 від 23.12.1989
року, отримав на сім'ю квартиру АДРЕСА_3
загальною площею 36,2 кв.м та з того часу
добросовісно, відкрито, безперервно
володіє та користується саме вказаним
житловим приміщенням а не всім спірним
будинком.

Крім того позивачем доведено, що
будинок АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі не
зареєстровано в єдиному державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно та не перебуває на балансі
органу, який уповноважений управляти
майном відповідної територіальної
громади.

Можливість пред'явлення до суду
позову про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

З матеріалів справи убачається, що
будинок АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі не
зареєстровано в єдиному державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно та не перебуває на балансі
органу, який уповноважений управляти
майном відповідної територіальної
громади.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що позивачем не надано,
відповідно до вимог ст. ст. 10,60 ЦПК
України, належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, зокрема не надано
доказів тому, що він доглядає за
будинком АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі та
утримує його, постійно робить в ньому
поточний та капітальний ремонт за
власний кошт.

Крім того, судом при ухваленні рішення
не з'ясовано, чи зареєстровано у
спірному будинку інших осіб, чи
проживають у ньому інші особи, права чи
інтереси яких можуть бути порушені,
тобто судом допущено неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

З огляду на вище наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції при ухваленні рішення
по справі допущено неповне з'ясування
обставин справи, оскільки суд дійшов
помилкового висновку про доведеність
позивних вимог позивача та
необхідність задоволення позову на
підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, тому
рішення суду першої інстанції, на
підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення по справі про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.303,307,п.1ч.1 ст.309, ст. 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 31 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову
до Виконавчого комітету Тернівської
районної у місті ради м. Кривого Рогу
про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: