Справа № 751/91/14-ц Провадження №
22-ц/795/952/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Косач І. А. Доповідач - Скрипка А. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Бечка Є.М., Онищенко О.І.при
секретарі:Руденко О.М.за участю:ОСОБА_5,
її представника - ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 18 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання недійсними
договорів дарування, - третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - приватний нотаріус
ОСОБА_9,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулась в суд з даним
позовом, в якому просила визнати
недійсними договори дарування. Позовні
вимоги позивач обґрунтовувала тим, що в
ніч на 06.06.2009 року з приміщення магазину
''Автонова'', який відкрила позивач на
орендованих площах, відповідач ОСОБА_7
самовільно виніс автозапчастини та
металеву шафу із документами. За
вказаним фактом було порушено
кримінальну справу. В рамках
кримінальної справи, порушеної
стосовно ОСОБА_7 Новозаводським
районним судом м. Чернігова, і в якій
позивач має статус цивільного
позивача, було винесено ухвалу від
02.07.2013 року, якою було накладено арешт
на належне ОСОБА_7 майно, а саме: 1/5
частину житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1, реєстраційний
номер об'єкта нерухомого майна 1;
1/2 частину житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_2, реєстраційний
номер об'єкта нерухомого майна 1;
нежитлове приміщення, магазин
непродовольчих товарів, що
розташований в АДРЕСА_3, приміщення 5,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 1. Позивач зазначала, що в
той же день, 02.07.2013 року відповідач
ОСОБА_7 здійснив в нотаріальному
порядку оформлення трьох договорів
дарування стосовно вище зазначених
об'єктів нерухомості на користь своєї
дружини ОСОБА_8 Позивач стверджує, що
вказані обставини свідчать про те, що
відповідач ОСОБА_7 намагається
уникнути відповідальності щодо
компенсації завданої їй матеріальної
шкоди, шляхом укладення оспорюваних
нею правочинів на користь своєї
дружини ОСОБА_8,оскільки укладення
вказаних правочинів позбавляє його
права власності на належні йому об'єкти
нерухомості. З посиланням на статтю 328
Цивільного кодексу України, яка
зазначає, що право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, позивач вважає,
що є всі підстави стверджувати, що
укладені ОСОБА_7 договори дарування від
02.07.2013року є недійсними, оскільки
ОСОБА_7 не мав права їх відчужувати, так
як стосовно вказаного майна було
постановлено ухвалу суду про
накладення арешту на вказане майно. На
підставі наведеного та статей 203,215
Цивільного кодексу України позивач
просила визнати недійсними: -договір
дарування частки будинку (1/5 частину
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_4, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна 1) від 02 липня 2013
р., номер запису про право власності
1487150, час державної реєстрації 15 год. 33
хв. 02 сек.; - договір дарування частки
будинку (1/2 частину житлового будинку,
що розташований в АДРЕСА_2,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 1) від 02 липня 2013 року, номер
запису про право власності 1487968, час
державної реєстрації 15 год. 59 хв. 31 сек.;
-договір дарування нежилого приміщення
(нежитлове приміщення, магазин
непродовольчих товарів, що
розташований в АДРЕСА_3, приміщення 5,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 1) від 02 липня 2013 року, номер
запису про право власності 1485856, час
державної реєстрації 14 год. 52 хв. 24 сек.

Позивач також просила стягнути з
ОСОБА_7 на свою користь 466899 грн.63 коп.
матеріальної шкоди в рахунок
відшкодування вартості автомобільних
запчастин, які вона купувала за власний
рахунок і які були передані нею ОСОБА_7
на реалізацію.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції до участі у розгляді справи
було залучено в якості співвідповідача
- ОСОБА_8, в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - приватного нотаріуса
ОСОБА_9

Ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 18.03. 2014року
провадження у даній справі в частині
стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
466899 грн.63 коп. матеріальної шкоди -
закрито на підставі п.1.ч.1 статті 205 ЦПК
України (а.с.113-115). Вказана ухвала
апелянтом не оскаржується.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 18.03.2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про
визнання недійсними договорів
дарування - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог щодо визнання недійсними
договорів дарування. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення суду є незаконним
та необґрунтованим, його ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вказує,
що суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні її позовних вимог про
визнання недійсними договорів
дарування, прийшов до невірного по суті
висновку відносно того, що укладенням
даних договорів не порушені права
ОСОБА_5 При цьому, на думку апелянта, суд
першої інстанції безпідставно не
врахував положення ч. 2 статті 15
Цивільного кодексу України та
безпідставно не взяв до уваги ухвалу
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 02.07.2013 року, якою було
накладено арешт на належне ОСОБА_7
майно, яке він в той же день подарував
своїй дружині ОСОБА_8 Апелянт зазначає,
що ухвала суду першої інстанції від 02.07.
2013року про накладення арешту на майно
ОСОБА_7 залишена без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 08.07.2013 року. Апелянт
стверджує, що вона, як потерпіла та
цивільний позивач по кримінальній
справі у відношенні ОСОБА_7, після
постановлення вироку розраховує на
реальну можливість отримання
компенсації матеріальної та моральної
шкоди з боку ОСОБА_7, який оформив
оспорювані договори дарування свого
майна всупереч існуючому арешту.
Апелянт вважає, що при укладенні
оспорюваних договорів дарування
безпосередньо зачіпались її інтереси,
а у перспективі і права, як потерпілої
від злочинних дій особи, тому вона
звернулась до суду за захистом своїх
прав порядку положень статті 215
Цивільного кодексу України.

В судове засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_8, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - приватний нотаріус
ОСОБА_9, належним чином повідомлені про
час і місце судового розгляду справи,
відповідно до повідомлень про вручення
поштових відправлень (а.с.155,189), не
з'явились, представивши суду заяви з
проханням розглянути справу у їх
відсутності (а.с.154,186,202,203). Відповідно
до приписів ч. 2 статті 305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи; справу
Новозаводського районного суду м.
Чернігова № 751/6245/13-к, провадження №
1-кс/751/614/2013, яка містить матеріали про
арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 за
матеріалами досудового розслідування,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000011 від
21.11.2012року за фактом вчинення
кримінальних правопорушень,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд на підставі п.4 ч.1
статті 309 ЦПК України приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції, -
скасуванню, з ухваленням апеляційним
судом нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання недійсними
договорів дарування.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про визнання договорів
дарування недійсними, суд першої
інстанції виходив з того, що жодного
положення закону, галузевого
законодавчого акту та
нормативно-правового акту, прийнятого
відповідно до Конституції України,
який було порушено при укладені
оспорюваних договорів дарування,
позивач суду не навела. Також судом
першої інстанції в оскаржуваному
рішенні зазначено, що позивачем не
представлено суду належних і
допустимих доказів відносно того, що
укладенням оспорюваних договорів
дарування відповідачами порушені
права, свободи чи інтереси ОСОБА_5

На думку апеляційного суду,
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги відносно того, що
вказані висновки суду першої інстанції
не узгоджуються з фактичними
обставинами справи та нормами
матеріального права, які регламентують
спірні правовідносини.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного
кодексу України загальними засадами
цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно з приписами ч.1 статті 3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав свобод чи інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено право кожної особи на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного судочинства. Способи
захисту цивільних прав та інтересів
судом регламентовані статтею 16
Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів дослідженої
в судовому засіданні апеляційного суду
справи Новозаводського районного суду
м. Чернігова № 751/6245/13-к, провадження №
1-кс/751/614/2013, яка містить матеріали про
арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 за
матеріалами досудового розслідування,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000011 від
21.11.2012року за фактом вчинення
кримінальних правопорушень, ухвалою
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 02.07.2013 року, задоволено
клопотання заступника начальника
відділу СУ УМВС України в
Чернігівській області про накладення
арешту на майно ОСОБА_7 і накладено
арешт на майно ОСОБА_7, що належить йому
на праві власності та заборонено йому
ним розпоряджатись та відчужувати, а
саме: 1/5 частину житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_4, реєстраційний
номер об'єкта нерухомого майна 1;
1/2 частину житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_2, реєстраційний
номер об'єкта нерухомого майна 1;
нежитлове приміщення, магазин
непродовольчих товарів, що
розташований в АДРЕСА_3, приміщення 5,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 1 (а.с. 45).Ухвала суду
підлягала негайному виконанню. Дана
ухвала набула законної сили і на час
розгляду справи є чинною.

ОСОБА_7 було відомо про розгляд даної
справи в Новозаводському районному
суді м. Чернігова 02.07.2013року о 15.00
годині, що підтверджується матеріалами
справи (а.с.201), як вбачається з журналу
судового засідання(а.с.198,198зворот), в
судовому засіданні інтереси ОСОБА_7
представляв адвокат ОСОБА_10, в якості
цивільного позивача участь у справі
приймала ОСОБА_5, судовий розгляд
справи тривав 02.07.2013 року з 14год. 51хв.33
сек. до 15год. 44хв.28 сек.

В цей же день, 02.07.2013року ОСОБА_7 було
вчинено три договори дарування
належного йому на праві власності
майна своїй дружині - ОСОБА_8 Зокрема,
відповідно до договору дарування
частки будинку від 02.07.2013 року ОСОБА_7
передав безоплатно у власність ОСОБА_8
1/5 частку житлового будинку з
відповідною часткою надвірних
будівель та споруд, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 48-49). Даний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за № 921; час
державної реєстрації 15 год. 33 хв. 02 сек.
Відповідно до договору дарування
частки будинку від 02.07.2013 року ОСОБА_7
передав безоплатно у власність ОСОБА_8
1/2 частку житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.50-51).Даний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за № 924; час
державної реєстрації 15 год. 59 хв. 31
сек.Відповідно до договору дарування
нежилого приміщення від 02.07.2013 року
ОСОБА_7 передав безоплатно у власність
ОСОБА_8 нежитлове приміщення, магазин
непродовольчих товарів, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3, приміщення № 5 (а.с.
52-53). Даний договір посвідчений
приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу
Чернігівської області ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за № 918; час
державної реєстрації 14 год. 52 хв. 24 сек.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 08.07.2013року
(а.с. 199-200) апеляційна скарга захисника
ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного
ОСОБА_7 залишена без задоволення, а
ухвала слідчого судді Новозаводського
районного суду м.Чернігова від
02.07.2013року, якою задоволено клопотання
заступника начальника відділу СУ УМВС
України в Чернігівській області про
накладення арешту на майно ОСОБА_7-без
змін. В ухвалі апеляційного суду
Чернігівської області від 08.07.2013року
зазначено(а.с.200):''Є безпідставними
доводи апеляційної скарги захисника з
приводу того, що майно, на яке накладено
арешт, не належить на праві власності
підозрюваному ОСОБА_7, оскільки, як
вбачається з роздруківки журналу
судового засідання, розгляд справи
відбувся раніше, ніж були оформлені
договори дарування вказаного майна ''.

Вироком Деснянського районного суду м.
Чернігова від 07.04.2014року (а.с. 158-184),
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні
кримінальних правопорушень,
передбачених ч.2 статті 125, ч.1 статті 186,
ч. 2 статті 186, статтею 356 КК України,
призначено покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі, на підставі статті 75
КК України звільнено від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, якщо він протягом
іспитового строку у два роки не вчинить
нового кримінального правопорушення і
виконає покладені на нього обов'язки.
Цивільний позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_5.30433грн.26 коп. у відшкодування
завданої майнової шкоди, а також 60000
грн. у відшкодування завданої
моральної шкоди.

Враховуючи наведене, є обґрунтованими
доводи апеляційної скарги відносно
того, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 про визнання
недійсними вказаних договорів
дарування, оскільки фактично
відповідач ОСОБА_7 подарував 02.07.2013року
своїй дружині належне йому майно, на
яке судовим рішенням було накладено
арешт із забороною його відчуження, про
що ОСОБА_7 було достовірно
відомо.Знайшли своє підтвердження в
ході апеляційного розгляду даної
справи також твердження апелянта щодо
необґрунтованості висновку суду
першої інстанції про те, що укладенням
оспорюваних договорів дарування
відповідачами не порушені права,
свободи та інтереси ОСОБА_5 Оскільки як
встановлено апеляційним судом в ході
розгляду даної справи, ОСОБА_5 є
потерпілою, цивільним позивачем в
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_7( а.с. 158 -184).

Таким чином, в ході судового розгляду
справи встановлено, що відповідач
ОСОБА_7 подарував 02.07.2013року своїй
дружині належне йому майно, на яке
ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 02.07.2013 року було
накладено арешт із забороною
розпорядження ним та його відчуження,
про що ОСОБА_7 було достовірно
відомо(а.с.198,201). Таким чином, ОСОБА_7
укладенням вказаних договорів
дарування належного йому майна дружині
намагався уникнути відповідальності
щодо компенсації ОСОБА_5, як потерпілій
та цивільному позивачу по кримінальній
справі, спричиненої їй ОСОБА_7
матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає за необхідне
зазначити, що ухвала Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 02.07.2013
року, якою задоволено клопотання
заступника начальника відділу СУ УМВС
України в Чернігівській області про
накладення арешту на майно ОСОБА_7 і
накладено арешт на майно ОСОБА_7, що
належить йому на праві власності та
заборонено йому ним розпоряджатись та
відчужувати, а саме: 1/5 частину
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_4, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна 1; 1/2 частину
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна 1; нежитлове
приміщення, магазин непродовольчих
товарів, що розташований в АДРЕСА_3,
приміщення 5, реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна 1 (а.с.45),
набула законної сили і на час розгляду
справи є чинною. Вказана ухвала
підлягала негайному виконанню.
Відповідно до статті 14 ЦПК України, яка
регламентує обов'язковість судових
рішень, судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Укладення ОСОБА_7 договорів дарування
свого майна 02.07.2013року унеможливлює
виконання судового рішення від
02.07.2013року щодо накладення арешту на
його майно та заборони щодо його
розпорядження та відчуження. Також
необхідно зазначити, що відсутність у
відомостях Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
обтяження-арешту майна ОСОБА_7, яке він
подарував дружині, не може бути
підставою для відмови в задоволенні
вимог позову, оскільки судом
встановлено, що ОСОБА_7 завідомо було
відомо про накладення арешту на його
майно, і ухвала суду про накладення
арешту на майно підлягала негайному
виконанню.

Твердження ОСОБА_7 про те, що ухвалою
суду від 02.07.2013року, яка набула законної
сили, було безпідставно накладено
арешт на його майно, оскільки
відповідно до вироку суду від
07.04.2014року з нього на користь
цивільного позивача ОСОБА_5 стягнуто 90
433грн. 26 коп., а вартість майна, на яке
судовим рішення накладено арешт, є
більшою, не можуть бути підставою для
відмови в задоволенні позову ОСОБА_5
Оскільки ухвала суду від 02.07.2014року,
якою на майно ОСОБА_7 накладено арешт,
набула законної сили і на час розгляду
справи є чинною, вказана ухвала
підлягала негайному виконанню,
відповідно до приписів статті 14 ЦПК
України, вона є обов'язковою для
виконання. Крім того, предметом
судового розгляду по даній справі є не
питання стягнення грошових коштів з
ОСОБА_7 на користь позивача в рахунок
відшкодування спричиненої шкоди, а
питання визнання недійсними договорів
дарування ОСОБА_7 02.07.2013 року своїй
дружині майна, на яке було накладено
арешт.

Відповідно до приписів ч. 2 статті 319
Цивільного кодексу України, яка
регламентує здійснення права
власності, власник має право вчиняти
щодо свого майна будь - які дії, які не
суперечать закону.

Виходячи з правового аналізу статей
717,720 Цивільного кодексу України, які
регулюють положення договору
дарування та сторін у договорі
дарування, дарувальник, в даному
випадку відповідач ОСОБА_7 повинен мати
право при вчиненні договору дарування
на відчуження майна. Разом з тим, по
даній справі встановлено, що ОСОБА_7
подарував дружині майно, на яке судовим
рішенням було накладено арешт із
забороною розпорядження вказаним
майном та його відчуження, про що
ОСОБА_7 на момент вчинення договорів
дарування було достовірно відомо.
Таким чином, ОСОБА_7 укладенням
вказаних договорів дарування
належного йому майна дружині намагався
уникнути відповідальності щодо
компенсації ОСОБА_5, як потерпілій та
цивільному позивачу по кримінальній
справі, спричиненої їй ОСОБА_7
матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 статті 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства.
Згідно ч.5 статті 203 Цивільного кодексу
України, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1
статті 215 Цивільного кодексу України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3
вказаної норми права, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Враховуючи вищенаведене, розглядаючи
справу в межах заявлених позовних
вимог, в яких ОСОБА_5 просить визнати
недійсними укладені ОСОБА_7 02.07. 2013року
договори дарування, та на підставі
правових приписів статей: 203, 215; ч.2
статті 319, 717, 720, 722 Цивільного кодексу
України, апеляційний суд приходить до
висновку про необхідність скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції від 18.03.2014року та ухвалення
нового рішення по суті заявлених
позовних вимог ОСОБА_5, яким оспорювані
позивачем договори дарування від
02.07.2013року підлягають визнанню
недійсними.

Відповідно до приписів статті 88 ЦПК
України, яка регламентує розподіл
судових витрат між сторонами,
апеляційний суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8
по 175грн. 60 коп. з кожного на користь
ОСОБА_5 в рахунок відшкодування
документально підтверджених понесених
судових витрат по справі. Зокрема,
229грн. 40коп.- судові витрати позивача по
сплаті судового збору в суді першої
інстанції (а.с.1) + 121грн. 80коп. - судові
витрати позивача по сплаті судового
збору за апеляційний розгляд справи (
а.с. 143) = 351грн. 20 коп. : 2 = 175 грн. 60 коп.

Керуючись статтями: 203, 215;ч.2 статті
319,717,720,722 Цивільного кодексу України,
статтями: 88, 303, 304, 307; п.4ч. 1 статті 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 18 березня 2014 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, - третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
приватний нотаріус ОСОБА_9, про
визнання недійсними договорів
дарування, - задовольнити.

Визнати недійсними посвідчені 02 липня
2013року приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 договори дарування:

- договір дарування від 02 липня 2013року,
зареєстрований в реєстрі за № 921,
відповідно до якого ОСОБА_7 передав
безоплатно у власність ОСОБА_8, а ОСОБА_8
прийняла як дарунок від дарувальника,
1/5 частку житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_4, з відповідною
часткою надвірних будівель та споруд;
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 1, номер запису про право
власності 1487150, час державної
реєстрації 15 год. 33 хв. 02 сек.;

- договір дарування від 02 липня 2013року,
зареєстрований в реєстрі за № 924,
відповідно до якого ОСОБА_7 передав
безоплатно у власність ОСОБА_8, а ОСОБА_8
прийняла як дарунок від дарувальника 1/2
частку житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 1, номер запису про право
власності 1487968, час державної
реєстрації 15 год. 59 хв. 31 сек.;

- договір дарування від 02 липня 2013року,
зареєстрований в реєстрі за № 918,
відповідно до якого ОСОБА_7 передав
безоплатно у власність ОСОБА_8, а ОСОБА_8
прийняла як дарунок від дарувальника
нежитлове приміщення, магазин
непродовольчих товарів, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3, приміщення 5;
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 1, номер запису про право
власності 1485856, час державної
реєстрації 14 год. 52 хв. 24 сек.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 175 грн. 60
коп. з кожного на користь ОСОБА_5 в
рахунок відшкодування понесених
судових витрат по сплаті судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: