Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» на заочне рішення
Рівненського міського суду від 27 січня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» про захист прав
споживача, застосування наслідків
нікчемності правочину, розірвання
правочину та стягнення моральної
шкоди,

В С Т А Н
О В И Л А:

Заочним рішенням Дубровицького
районного суду від 27 січня 2014 року
позов задоволено повністю: договір на
виготовлення та встановлення вікон від
22.10.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3,
розірвано.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальні
збитки в розмірі 3946 грн.

Стягнуто солідарно з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та ПАТ
«Платинум Банк» на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Застосовано наслідки недійсності
нікчемного договору про надання
споживчого кредиту зі страхуванням
життя позичальника №26-7569Е83М1І
(страховий мегамікс), укладеного 22
жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Платинум Банк», а саме: стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Платинум Банк» кошти в
сумі 6 258 грн. 56 коп.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати в
розмірі 487 грн. 20 коп.

Стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» в дохід
держави судові витрати в розмірі 243 грн.
60 коп.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ПАТ
«Платинум Банк» покликався на його
незаконність та необґрунтованість в
частині стягнення з ПАТ «Платинум
Банк» судових витрат, моральної шкоди
та застосування наслідків недійсності
нікчемного договору.

Вказував, що банк виконав свої
зобов'язання перед позивачем, а саме:
надав кредит згідно заяви/анкети та п.2.1
кредитного договору №26/7569ЕSЗМ1І від
22.10.2012 року шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
обраний позивачкою поточний рахунок,
що підтверджується меморіальним
ордером. Кредитний договір був
підписаний позивачем особисто, тобто
під час його укладення він відповідав
волевиявленню сторін, а тому підстави
для визнання його недійсним відсутні.

Стверджував, що згідно з п.4.3 кредитного
договору банк не несе відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
продавцем своїх зобов'язань.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/2482/13-ц
Головуючий в суді І інст. -
Тимощук О.Я.

Провадження № 22-ц /787/1250/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк
С.В.

Доводив, що відповідно до п.6 ст. 11 ЗУ
«Про захист прав споживачів» ОСОБА_2,
подавши заяву про розірвання
кредитного договору, повинна була
одночасно повернути отримані кошти.

Вказував на прагнення банку
врегулювати даний спір та помилковість
висновку суду про нечесну
підприємницьку практику.

Вважав, що позивачем не доведено факт
завдання їй моральної шкоди.

Просив рішення Дубровицького
районного суду від 27 січня 2014 року
скасувати в частині стягнення з ПАТ
«Платинум Банк» судових витрат,
моральної шкоди та застосування
наслідків недійсності нікчемного
договору.

Представник ПАТ «Платинум Банк» Суддя
А.М. подала суду заяву про розгляд
справи за відсутності представника
банку. Апеляційну скаргу підтримала в
повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат
ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 у встановленому
законом порядку, завчасно був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, однак до суду не з'явився і
причин неявки суду не повідомив, а тому
колегія суддів прийшла до висновку про
можливість розгляду справи за його
відсутності.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
банку та застосовуючи наслідки
недійсності нікчемного договору, суд
першої інстанції виходив з того, що
кредитний договір зі страхуванням
життя позичальника № 26-7569Е83М1І від
22.10.2012 року здійснений з використанням
нечесної підприємницької практики.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п.14 ст.1 Закону України „Про
захист прав споживачів " - нечесна
підприємницька практика - будь-яка
підприємницька діяльність або
бездіяльність, що суперечить правилам,
торговим та іншим чесним звичаям та
впливає або може вплинути на
економічну поведінку споживача щодо
продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
правочин є нікчемним, якщо його
недійсність встановлена законом. У
цьому разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається, тому
сторони не вправі вимагати одна від
одної його виконання.

Відповідно до роз'яснень даних в п.4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними " № 9 від 6
листопада 2009 року, судам відповідно до
статті 215 ЦК необхідно розмежовувати
види недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону
та не потребує визнання його таким
судом.

Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

ЦК України виділяє такі види нікчемних
правочинів:

1) вчинений з порушенням обов'язкової
письмової та нотаріальної форми (ст. 218,
219, 220);

2) вчинений малолітньою особою за
межами її цивільної дієздатності (ст.
221);

3) вчинений у випадках, передбачених
законом, без дозволу органу опіки та
піклування (ст. 224);

4) вчинений недієздатною фізичною
особою (ст. 226);

5) правочин, що порушує публічний
порядок (ст. 228);

6) удаваний правочин (ст. 235).

Під жоден із зазначених законодавцем
нікчемних правочинів, кредитний
договір зі страхуванням життя
позичальника № 26-7569Е83М1І від 22.10.2012 року
не підпадає, а тому до цього правочину
не можуть бути застосовані наслідки
недійсності нікчемного правочину,
оскільки він не є таким. Недійсність
його не доводилась, а тому відповідно
до вимог ст. 526 та 629 ЦК України, він є
обов'язковим для сторін і має
виконуватись належним чином та
відповідно до умов договору.

Оскільки відсутні підстави для
застосування наслідків нікчемності
кредитного договору, то відповідно
відсутні передбачені ст.23 ЦК України
підстави для відшкодування банком
ОСОБА_2 моральної шкоди та судових
витрат по справі.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України
зазначений кредитний договір є
оспорюваним правочином, а тому згідно
ч.3 ст.60 ЦПК України, доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказуванню підлягають обставини, на
які посилався позивач та які місцевий
суд вважав доведеними, зокрема нечесна
підприємницька практика банку.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, тому колегія
суддів не вбачає підстав для перевірки
недійсності оспорюваного правочину в
межах даного провадження, де така
вимога не заявлялась.

Рішення суду щодо ОСОБА_3 не
оскаржувалось та колегія не вбачає
підстав вийти за межі апеляційної
скарги, тому в цій частині воно
залишається без змін.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2
підлягає стягненню на користь банку
сплачений ним судовий збір в розмірі
121,8 грн. при поданні апеляційної скарги
(а.с.171).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення суду першої інстанції в
оскарженій частині підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись п.2 ч.1.ст. 307, ст. 309, ст.ст.
313-314,316,324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» задовольнити.

Заочне рішення Рівненського міського
суду від 27 січня 2014 року скасувати в
частині стягнення з ПАТ «Платинум
Банк» судових витрат, моральної шкоди
та застосування наслідків недійсності
нікчемного договору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» про солідарне
стягнення моральної шкоди,
застосування наслідків недійсності
нікчемного договору про надання
споживчого кредиту зі страхуванням
життя позичальника № 26-7569Е83М1І
(страховий мегамікс), укладеного 22
жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Платинум Банк» та стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Платинум Банк» коштів в
сумі 6 258 грн. 56 коп. і стягнення в дохід
держави судових витрат в розмірі 243 грн.
60 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Платинум Банк» судові витрати,
пов'язані з оплатою судового збору в
розмірі 121,8 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :