Справа №451/264/14-ц
Провадження № 2/451/126/14
РІШЕННЯ

іменем України

26 серпня 2014 року

м. Радехів

Радехівський районний суд Львівської
області

в складі головуючого-судді: Крет А. І.

при секретарі: Загайській І. В.

з участю осіб, які беруть участь у
справі: представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Радехові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільної сумісної власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому місяці 2104 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом про
визнання права власності на 1/2 частки
квартира АДРЕСА_1 та на 1/2 частки
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку у м.
Радехів.

В обгрунтування позову вказувала, що
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, який був розірваний на підставі
рішення РАЦСу 27.01.2008 року за їхньою
спільною заявою. За період перебування
у шлюбі між сторонами було нажито
спільне майно, а саме квартира АДРЕСА_1,
що була придбана на підставі договору
купівлі-продажу від 16 вересня 1997 року
та земельна ділянка площею, 0.08 га, яка
виділялася відповідачу на підставі
рішення виконавчого комітету
Радехівської міської ради від 14.03.1995
року. А тому, позивач вважає, що йому має
належати 1/2 частки у спільно нажитому
майні подружжя.

У процесі судового розгляду
представником позивача неодноразово
змінювалися та уточнювалися позовні
вимоги і в останній редакції просили
визнати за ОСОБА_3 право власності на
11/20 частки квартира АДРЕСА_1,
Радехівського районну Львівської
області загальною площею 51, 7 кв.м. та
залишити у власності ОСОБА_4 автомобіль
марки ВАЗ 21061 1992 року випуску.
Обґрунтовували тим, що за період
перебування у шлюбі сторонами було
набуто у власність автомобіль марки
ВАЗ 21061 1992 року випуску, яким постійно
користувався відповідач. Оскільки
автомобіль є неподільною річчю, а тому
на думку позивача, його слід залишити у
власності відповідача, а за рахунок
автомобіля просили збільшити частку у
квартирі.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позові.

Відповідача та його представник
частково визнали позов та не
заперечували проти визнання права
власності на 1/2 частки спірної
квартири. У іншій частині позову
просили відмовити з тих підстав, що
автомобіль марки ВАЗ 2106 не перебуває у
користуванні відповідача за первинним
позовом.

У березні місяці 2014 року ОСОБА_4 було
заявлено зустрічну позовну заяву про
поділ спільного майна подружжя у якій
просили провести поділ спільної
сумісної власності та визнати за ним
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
Львівської області з компенсацією
частини вартості такої квартири
ОСОБА_3, а решту залишити за позивачу за
первинним позовом.

В обгрунтування зустрічної позовної
заяви, ОСОБА_4 зазначає, що крім
квартири та земельної ділянки
сторонами за час перебування у шлюбі
було придбано телевізор, музичний цент,
комп'ютер, телефонні апарати,
відеокамера, плеєр, кавоварка та інші
цінні речі, на загальну суму близько 1000,
00 дол. США, які були забрані
відповідачем за зустрічним позовом.
Крім того, вважає, що поділу підлягає
обладнання, яке забезпечує нормальне
функціонування квартири на загальну
суду 2000, 00 дол. США, а також боргові
зобов'язання у сумі 5000 дол. США, що були
отриманні позивачем за зустрічним
позовом на підставі розписки.

Під час судового розгляду позивачем за
зустрічним позов уточнено позовні
вимоги в яких просив, визнати за ОСОБА_4
право власності на 1/2 частки спірної
квартири та земельної ділянки та
зобов'язати ОСОБА_3 компенсувати 1/2
вартості знищеної побутової техніки у
розмірі 500 дол. США та повернути 1/2
розміру позики на суму 2500 дол. США.

Відповідач за зустрічним позовом та
його представник визнали позов у
частині визнання права власності за
ОСОБА_4 на 9/20 частки спірної квартири. У
іншій частині просили відмовити з тих
підстав, що ОСОБА_4 не було надано
доказів на підтвердження факту
знищення побутової техніки, відсутні
письмові докази, що підтверджують факт
придбання побутової техніки у період
шлюбу, а також те, що її не було відомо
про отримання позивачем за зустрічним
позовом кошти на підставі договору
позики.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника за первинним позовом та
як відповідачів за зустрічною позовною
заявою, відповідача та його
представника за первинним позовом та
позивача та його представника за
зустрічною позовною заявою, дослідивши
письмові докази по справі, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення первісної позовної заяви
та зустрічної позовної заяви з огляду
на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, який був розірваний на підставі
рішення РАЦСу 27.02.2008 року (а.с.17). За
період перебування у шлюбі сторонами
на підставі договору купівлі-продажу
від 16.09.1997 року придбано квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.24) та набуто у власність
автомобіль марки ВАЗ 2106. ОСОБА_4 на
підставі рішення виконавчого комітету
Радехівської міської ради від 14.03.1995
року виділялася земельна ділянка
площею 0,008 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку, що
підтверджується державним актом на
право власності на землю серії ЛВ №636
(а.с.15). Дані обставини сторонами не
оспорюються.

Оскільки правовідносини щодо набуття
права власності на квартиру,
автомобіль, земельну ділянку виникли
до набрання чинності Сімейним Кодексом
України, тому застосуванню підлягаю
норми які діяли на період виникнення
спірних правовідносин.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюбу та сім'ю
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюбу та
сім'ю в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними. В окремих
випадках суд може відступити від
начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу.

Суд вважає, що вимога позивача про
визнання права власності на 11/20 частки
квартири є підставною та підлягає до
задоволення.

Вартість автомобіля ВАЗ 21061 1992 року
випуску становить 21 350 грн. (а.с.67),
частка позивача становить 10 675 грн.
Вартість спірної квартири становить 200
000 грн. (а.с.42), частка позивача становить
100 000 грн. Таким чином частка позивача
ОСОБА_3 у квартирі з врахуванням
вартості автомобіля, який залишається
у власності відповідача, має становити
110 675 грн. (сто десять тисяч шістсот
сімдесят п'ять гривень), що становить 55%
від квартири або 11/20 частки квартири.

Збільшуючи частку позивача у квартирі
за рахунок виділення відповідачу у
натурі автомобіля марки ВАЗ 2106 1992 року
випуску суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджується одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України
неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати цільового
призначення.

Оскільки автомобіль є неподільною
річчю, а тому в силу вимог ч.2 ст.12 СК
України залишається у власності
ОСОБА_4.

Крім того, допитаний у якості свідка
відповідач ОСОБА_4 пояснив, що саме у
його користуванні перебував
автомобіль, оскільки він був
підприємцем і використовував його для
власних потреб, здійснював ремонт та
обслуговував. Та обставина, що спірний
автомобіль вибув із володіння
відповідача у користування до третіх
осіб на підставі нотаріально
посвідченої довіреності підтверджує
ту обставину, що саме відповідач був
володільцем автомобіля, яким і
розпорядився на власний розсуд.

Не підлягає до задоволення вимога
позивача ОСОБА_3 про залишення у
власності ОСОБА_4 автомобіля марки ВАЗ
21061 1992 року випуску, оскільки такий
спосіб захисту не передбачений
вимогами ст.16 ЦК України. Крім того,
ОСОБА_4 і так є власником автомобіля
марки ВАЗ 21061 1992 року випуску за рахунок
якого частка позивача за первісним
позовом у квартирі змінилася.

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Суд вважає, що зустрічна позовна заява
підлягає до задоволення у частині
визнання права власності на 9/20 частки
квартири АДРЕСА_1. При цьому
задовольняючи позов суд виходив із
того, що у власності позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_4 залишається
автомобіль марки ВАЗ 2106 1992 року випуску
з врахуванням вищенаведеного.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
про стягнення з відповідача за
зустрічним позовом 1/2 частки вартості
знищеної побутової техніки у розмірі 500
дол. США та стягнення 2500 дол. США не
підлягають до задоволення оскільки
такі не ґрунтуються на вимогах закону,
а також недоведеністю тих обставин, що
побутова техніка була придбана у
період перебування в шлюбі. Крім того,
відсутні документи, що підтверджують
вартість майна.

Допитані у судовому засіданні свідки
не змогли підтвердити факту придбання
сторонами побутової техніки у період
шлюбу. Крім того, факт придбання
побутової техніки, у період шлюбу та її
вартість має підтверджуватися
належними засобами доказування,
оскільки такі правовідносини
випливають із договірних зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Предметом судового розгляду є поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності. Позовна вимога про
стягнення з ОСОБА_3 кошти у сумі 500 дол.
США, як компенсація 1/2 частки знищеної
побутової техніки є позовною вимогою
про відшкодування шкоди, що випливає із
деліктних правовідносин, що не є
предметом судового розгляду. Крім того,
така вимога не може бути задоволена і з
тих підстав, що відсутня згода
відповідача за зустрічною позовною
заявою на компенсацію частки.

Згідно ч.4 ст.71 СК України присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.

Не підлягає до задоволення вимога про
стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі 2500 дол.
США, які були отриманні позивачем за
зустрічним позовом у позику під час
перебування у шлюбі, оскільки
позивачем за зустрічним позовом не
надано жодного належного доказу на
підтвердження тієї обставини, що кошти
були витрачені в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.58, ч.1 ст.60 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу

Згідно ч.3 ст.61 СК України якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше цінне майно, в тому
числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності.

Не може бути задоволена вимога ОСОБА_4
про визнання права власності на 1/2
частки земельної ділянки, оскільки
така є його особистою власністю так як
набута у порядку безоплатної
приватизації, а тому не є об'єктом права
спільної сумісної власності.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,208,209,212,213,214,215,218
ЦПК України, ст.ст. 22,28 Кодексу про шлюбу
та сім'ю, ст.ст.57,61,71 СК України, ст. 238 ЦК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
11/20 частки квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 9/20
частки квартири АДРЕСА_1, Львівської
області.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 974 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 900 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області,
шляхом подання через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засідання під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СуддяКрет А. І.