Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 червня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Імперіал Тобакко Продакшин Україна»,
третя особа: Первинна профспілка
«Незалежна профспілка працівників
Приватного акціонерного товариства
«Імперіал Тобакко Продакшин Україна»,
про визнання звільнення незаконним,
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 13 червня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2 до ПАТ «Імперіал Тобакко
Продакшин Україна», третя особа:
первинна профспілка «Незалежна
профспілка працівників ПАТ «Імперіал
Тобакко Продакшин Україна» про
визнання звільнення незаконним,
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду, ухвалити новее
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі. Вважає, що рішення суду
першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає те, що судом не було враховано
інформацію, яка міститься в протоколі
відкритих зборів Виконавчого бюро
Первинної профспілки від 8 грудня 2013
року, листа Первинної профспілки від 9
грудня 2013 року № 01.45, протоколу № 1
засідання ОСОБА_3 Конфедерації Вільних
профспілок України від 9 грудня 2013 року,
листа Конфедерації Вільних профспілок
України від 9 грудня 2013 року № 186. На
думку позивача, судом не встановлено
обставин справи, а саме обставин
вчинення позивачем дій 13 листопада 2013
року, за які він притягнутий до
дисциплінарної відповідальності,
проігноровано наявність обґрунтування
відмови профспілкових органів в надані
згоди на застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення, помилково погодився з
висновками відповідача, зазначеними в
оскаржуваному наказі від 12 грудня 2013
року 322-к щодо необґрунтованості рішень
органів профспілки про відмову в
наданні згоди на розірвання трудового
договору. Вказує, що судом не вірно
застосовано положення ч. 7 ст. 43 КЗпП.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом від 12
лютого 1996 року № 32-к позивач ОСОБА_2
прийнятий на роботу в Спільне
українсько-німецьке закрите
акціонерне товариство з іноземними
інвестиціями «Реемтсма-Київ тютюнова
фабрика» учнем
машиніста-регулювальника
папіросно-сигаретного цеху.

Наказом від 05 червня 1996 року № 118-к
позивачу з 01 червня 1996 року було
присвоєно 5-й кваліфікаційний розряд
машиніста-регулювальника.

Відповідно до наказу від 26 липня 1999
року № 162-к позивач з 01 липня 1999 року був
переведений на посаду бригадира
машиністів-регулювальників
сигаретного цеху.

Наказом від 24 квітня 2007 року № 94-к
позивачу з 28 квітня 2007 року присвоєно
6-й кваліфікаційний розряд
машиніста-регулювальника.

06 вересня 2007 року Спільне
українсько-німецьке закрите
акціонерне товариство з іноземними
інвестиціями «Реемтсма-Київ тютюнова
фабрика» перейменоване в Закрите
акціонерне товариство «Імперіал
ТобаккоПродакшн Україна».

Наказом від 31 травня 2011 року № 193-к
позивач з 10 червня 2011 року переведений
на посаду машиніста-регулювальника 6-го
розряду сигаретного цеху.

В період роботи у відповідача позивач
неодноразово притягувався до
дисциплінарної відповідальності.

Так, наказом від 23 квітня 2010 року № 04-тд
до позивача застосовано дисциплінарне
стягнення в виді догани у зв'язку з тим,
що він 22 березня 2010 року заніс на
територію підприємства сторонні
предмети - металеві кронштейни з метою
свердлення в них отворів, після чого,
працюючи в нічну зміну, залишив своє
робоче місце, зайшов в інший
структурний підрозділ підприємства
(механічний цех), де і займався
свердленням отворів в кронштейнах,
використовуючи свердлильний апарат, що
належить підприємству. Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 10 вересня 2010 року в справі № 2-2370/10,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 28 грудня
2010 року, застосування до позивача
дисциплінарного стягнення за вчинення
зазначених дій визнано законним, у
позові ОСОБА_2 про скасування наказу
від 23 квітня 2010 року відмовлено.

З оскаржуваного наказу від 12 грудня 2013
року № 322-к вбачається, що в якості
підстав, які свідчать про
систематичність порушення позивачем
трудової дисципліни, відповідач
посилається на застосування до
позивача на протягом року до вчиненого
13 листопада 2013 року порушення
дисциплінарних стягнень у виді доган
відповідно до наказів від 11 березня 2013
року № 01-тд, від 14 червня 2013 року № 06-тд.

Як встановлено судом, догана, оголошена
позивачу за наказом від 11 березня 2013
року № 01-тд, була застосована до нього у
зв'язку з тим, що під час роботи в нічну
зміну з 07 на 08 лютого 2013 року позивач
ухилявся від заповнення протоколу
зміни, був відсутній на робочому місці
протягом 30-ти хвилин, а також
самовільно зменшував швидкість
виробничої лінії без попередження
механіка-координатора ділянки, що є
порушенням п.п. 6, 8, 26 розділу 2 Робочої
інструкції машиніста-регулювальника
6-го розряду сигаретного цеху РИ-10.26- 2012,
затвердженої головою Правління АТ
«Імперіал ТобаккоПродакшн Україна» 24
травня 2012 року.

Відповідно до наказу від 14 червня 2013
року № 06-тд до позивача застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани за те, що 14 травня2013 року він
залишив робоче місце на 15 хвилин раніше
від часу закінчення робочої зміни, при
цьому зупинив робочу лінію, не передав
зміну новому працівнику в
установленому порядку, а також вніс в
журнал обліку виготовлених сигарет
недостовірну інформацію про час
закінчення роботи. Цим позивач порушив
Правила внутрішнього трудового
розпорядку і Режим робочого часу та
відпочинку для працівників
підприємства (додатки №№ 1, 2 до
Колективного договору, а також п.п. 2, 5, 7,
8 розділу 2 Робочої інструкції
машиніста-регулювальника 6-го розряду
сигаретного цеху.

На час звільнення позивача з роботи
зазначені накази від 11 березня 2013 року
та від 14 червня 2013 року не були
скасовані чи визнані незаконними,
позивачем не оскаржувались.

Наказом від 12 грудня 2013 року № 322-к
відповідачем, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП
України, застосовано до позивача
дисциплінарне стягнення в виді
звільнення 13 грудня 2013 року за п. З ч. 1
ст. 40 КЗпП України за систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Зазначене дисциплінарне стягнення
застосовано відповідачем на підставі
службових записок начальника зміни
сигаретного цеху ОСОБА_4, майстра зміни
з технічного обслуговування
сигаретного цеху ОСОБА_5,
механіка-координатора ділянки
сигаретного цеху ОСОБА_6, слюсаря з
ремонту технологічного обладнання СТС
ОСОБА_7, слюсаря з ремонту
технологічного обладнання СТС ОСОБА_8,
слюсаря з ремонту технологічного
обладнання 5 розряду ОСОБА_9, начальника
зміни служби охорони ОСОБА_10

З службових записок працівників
відповідача, які були допитані в
судовому засіданні в якості свідків,
встановлено, що 13 листопада 2013 року
позивач, працюючи у вечірню зміну,
приблизно о 21-30 год. залишив своє робоче
місце, розташоване в сигаретному цеху
біля машини Protos 4, пройшов у механічний
цех служби технічного сервісу, де
використовуючи інструмент і
обладнання підприємства (робочій
верстат з тисками, ножівку для металу,
ріжучий інструмент для різьблення
(мітчик, затискач мітчика), здійснив
маніпуляції з предметом, принесеним на
територію підприємства (проганяв
мітчиком різьблення на
скобі-натягувачі для металевих тросів).
Свої дії позивач припинив приблизно о
21-50 год. на вимогу майстра зміни з
технічного обслуговування сигаретного
цеху ОСОБА_5, після того як був
виявлений останнім в приміщенні
механічного цеху служби технічного
сервісу.

Приблизно о 22-00 год. 13 листопада 2013 року
позивач був запрошений у кабінет
начальника зміни сигаретного цеху
ОСОБА_4, де йому було запропоновано
надати письмові пояснення з приводу
залишення робочого місця та виконання
роботи, не пов'язаної з виробничим
процесом. У відповідь позивач
повідомив, що готовий надати письмові
пояснення у разі отримання відповідної
письмової вимоги від роботодавця.

15 листопада 2013 року позивачу вручений
лист від 15 листопада 2013 року №1009 за
підписом керуючого виробництвом
ОСОБА_11, яким позивачу було
запропоновано надати до 11-00 год. 19
листопада 2013 року письмове пояснення
щодо його місцезнаходження 13 листопада
2013 року з 21-30 год. до 22-00 год. та його
діяльності у вказаний час.

З акту від 18 листопада 2013 року,
складеного в присутності працівників
підприємства ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_12 вбачається, що 15 листопада 2013
року з 18-10 год. до 19-20 год. позивач був
звільнений від роботи для написання
пояснення, проте письмове пояснення
позивач не надав. Приблизно о 21-10 год.
того ж дня позивач надав службову
записку, в якій зазначив про
недостатність часу, відведеного йому
для написання пояснення.

19 листопада 2013 року позивач надав
відповідачу службову записку про те, що
вимоги відповідача, зазначені в листі
від 15 листопада 2013 року № 1009 щодо
надання письмових пояснень, суперечать
чинному трудовому законодавству і
чинному колективному договору.

Судом встановлено, що на момент видання
наказу від 12 грудня 2013 року про
звільнення з роботи позивач обіймав
посаду голови первинної профспілки
«Незалежна профспілка працівників
Приватного акціонерного товариства
«Імперіал Тобакко Продакшн Україна».

На виконання вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП
України, ч. З ст. 41 Закону України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності», ч. З ст. 252 КЗпП України 27
листопада 2013 року відповідач звернувся
до виборного органу первинної
профспілки за наданням попередньої
згоди на притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за п. З ст. 40 КЗпП
України.

11 грудня 2013 року відповідач отримав
лист первинної профспілки від 09 грудня
2013 року № 01.45, в якому зазначено, що
учасники відкритих зборів Виконавчого
бюро Первинної профспілки дійшли
одностайної думки, що роботодавцем
ведеться планомірна та цілеспрямована
робота по припиненню діяльності
Первинної профспілки. Доказом цього є
той факт, що звернення № 1010/13 від 15
листопада 2013 року з'явилося після 17-15
год., коли роботодавцю стало відомо про
звернення профспілки вранці 15
листопада 2013 року до прокуратури щодо
протиправних дій роботодавця.
Враховуючи наведене вище, Виконавче
бюро на відкритих зборах за участю
членів профспілки заперечує проти
висунутих адміністрацією тверджень
про систематичне невиконання
позивачем без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
вважає їх безпідставними, як і
попередні дисциплінарні стягнення
(догани) на позивача, пов'язує їх
накладення безпосередньо через
активність його як голови первинної
профспілки та вважає їх дискримінацією
за профспілковою ознакою, що
підтверджується навмисним
недотриманням роботодавцем вимог п.п.
7.3, 7.4, 7.5 ПВТР, відкриті збори
виконавчого бюро Первинної профспілки
вирішили не надавити згоду на
розірвання трудового договору з
позивачем згідно з п. З ст. 40 КЗпП
України.

26 листопада 2013 року відповідач
звернувся до Конфедерації Вільних
профспілок України, яка є вищестоящою
профспілкою по відношенню до Первинної
профспілки, із зверненням № 1036/13 про
надання попередньої згоди на
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за п. З ст. 40 КЗпП
України.

11 грудня 2013 року відповідач отримав
лист Конфедерації Вільних профспілок
України від 09 грудня 2013 року № 186, яким
повідомлено про рішення ОСОБА_3
Конфедерації Вільних профспілок
України не надавати згоди на
розірвання трудового договору з
позивачем за п. З ст. 40 КЗпП України,
оскільки твердження про систематичне
невиконання позивачем без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, не
доведено адміністрацією. ОСОБА_3
Конфедерації Вільних профспілок
України вважає такі твердження
безпідставними, як і попередні
стягнення (догани) позивачу, пов'язуючи
їх накладення безпосередньо через
активність його як голови незалежної
профспілки підприємства.

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про скасування наказу
від 12 грудня 2013 року № 322-к про
застосування до нього дисциплінарного
стягнення у виді звільнення з 13 грудня
2013 року за п. З ст. 40 КЗпП України у
зв'язку із систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, та застосовуванням раніше
до працівника інших заходів
дисциплінарного стягнення. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що його звільнено з
роботи незаконно, відповідачем не
дотримано гарантій для працівників
підприємств, обраних до профспілкових
органів. Зазначав, що він з 2004 року є
головою первинної профспілки, і тому
його звільнення могло бути проведено
роботодавцем тільки при наявності
попередньої згоди виборного органу
первинної профспілки та вищого
виборного органу цієї професійної
спілки - Конфедерації вільних
профспілок України. Його звільнення не
пов'язане з будь-якими порушеннями
правил внутрішнього трудового
розпорядку та обумовлене виключно
активною діяльністю як лідера
профспілкової організації,
спрямованою на недопущення порушення і
відновлення порушених прав
працівників відповідача, зокрема, у
зв'язку з його зверненням з даного
приводу в органи прокуратури. Дії, які
стали підставою для застосування
дисциплінарного стягнення, він вчинив
на прохання відремонтувати старий
спортивний інвентар вчителя
фізкультури середньої школи, де він
грає у волейбол, тобто ці дії
виконувались позивачем не в особистих
цілях і не нанесли шкоди підприємству,
отже він не порушив трудову дисципліну.
Просив стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 14 грудня 2013 року по день
ухвалення судом рішення, моральну
шкоду в сумі 10 000 грн., зобов'язати
відповідача поновити його на роботі та
внести відповідний запис у трудову
книжку. Попередні дисциплінарні
стягнення у вигляді доган, оголошених
йому наказами від 11 березня 2013 року №
01-тд та від 14 червня 2013 року № 06-тд,
також були застосовані до нього
безпідставно, є реакцією відповідача
на його активну профспілкову
діяльність. Наказ від 27 листопада 2013
року № 11-тд також вважає незаконним і
оскаржує його в судовому порядку. І

Відповідач позов не визнав, його
представники зазначали про те, що до
застосування відносно позивача
останнього дисциплінарного стягнення
у вигляді звільнення протягом року
йому було оголошено три догани за
вчинення інших дисциплінарних
проступків. Ці дисциплінарні стягнення
на момент звільнення позивача не
втратили юридичної сили за давністю та
є чинними. 13 листопада 2013 року позивач
порушив ряд обов'язків, закріплених в
Правилах внутрішнього трудового
розпорядку і в Робочій інструкції
машиніста-регулювальника 6-го розряду
сигаретного цеху. Аналогічний
проступок позивач вчиняв і раніше, за
що наказом від 23 квітня 2010 року № 04-тд
йому було оголошено догану. Рішенням
суду, яке набрало законної сили, цей
наказ визнаний законним і
обґрунтованим. Наявність будь-якого
зв'язку між застосуванням до позивача
заходів дисциплінарної
відповідальності і профспілковою
діяльністю останнього стороною
відповідача заперечується.

Представник первинної профспілки -
третьої особи в справі підтримав позов,
пояснив, що виборні органи Первинної
профспілки і Конфедерації вільних
профспілок України відмовили
відповідачу у наданні згоди на
застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у виді
звільнення, а тому відповідач не мав
права приймати рішення про звільнення
позивача. Зауважив, що при відсутності
згоди профспілки роботодавець за
будь-яких умов позбавлений можливості
притягнути працівника до
дисциплінарної відповідальності,
навіть якщо дії працівника носять
характер дисциплінарного проступку.
Крім того відзначив, що згідно з Картою
умов праці № 59/2010-Т працівники
підприємства займаються виробничою
діяльністю 94% робочого часу, тобто
щонайменше 28 хвилин робочого часу
працівникам надається на особисті
потреби.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що при звільненні позивача з
роботи відповідачем було дотримано
вимог діючого трудового законодавства.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає встановленим судом
обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про
помилковість висновків суду щодо
необґрунтованості висновків органів
профспілки, якими не було надано згоди
на звільнення позивача, судова колегія
відхиляє, зважаючи на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно
встановлено, що органами профспілки
було дотримано процедуру розгляду
подання про розірвання трудового
договору з позивачем, досліджено
висновки профспілкових органів за
результатами розгляду подання, взято
до уваги положення ст. 43 ч. 7 КЗпП
України, відповідно до яких
роботодавець має право звільнити
працівника без згоди профспілкового
органу, якщо відмова у наданні згоди на
розірвання трудового договору не є
обґрунтованою, і враховуючи те, що
профспілкові органи не дали належної
правової оцінки діям позивача, яким
вчинено 13 листопада 2013 року
дисциплінарний проступок, не
дослідили обставини трудової
діяльності позивача на підприємстві та
вчинення ним раніше порушень трудової
дисципліни, за які він притягувався до
дисциплінарної відповідальності, і
послались як на підставу відмови на те,
що притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
обумовлене активністю його як голови
незалежної профспілки підприємства.
При цьому ні профспілковими органами,
ні судом першої інстанції не було
встановлено, що позивачем, як головою
первинної профспілки вчинялись дії до
13 листопада 2013 року, які б могли
викликати до нього негативне ставлення
з боку відповідача.

Не погоджується судова колегія і з
доводами апеляційної скарги про те, що
судом невірно встановлені обставини
справи щодо вчинення позивачем 13
листопада 2013 року порушення трудової
дисципліни. Як вбачається з матеріалів
справи та судового рішення, судом були
встановлені обставини справи з наданих
сторонами доказів, в тому числі і
пояснень свідків та позивача, який
визнав, що 13 листопада 2013 року без
дозволу керівника залишив своє робоче
місце, перебував у іншому цеху, де,
використовуючи інструмент і
обладнання підприємства ремонтував
старий спортивний інвентар для
середньої школи, де він грає у волейбол.
Судом вірно встановлено, такими діями
позивач порушив пп. «а» і п.п. «з» п. 3.1,
п. 3.2 Правил внутрішнього трудового
розпорядку, п.п. 2.2 і 2.3 Вимог до осіб, що
перебувають на території підприємства,
п. З розділу 1 Робочої інструкції
машиніста-регулювальника 6-го розряду
сигаретного цеху РИ-10.26-2012,

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 13 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: