АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1 - й інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 05 серпня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
встановлення батьківства та стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 05 серпня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення
батьківства та стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини
задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/7
частини з усіх видів заробітку (доходу),
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 04.09.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору в
сумі 114,71 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів в
межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 05 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
висновок суду першої інстанції про
стягнення з відповідача на її користь
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/7 частини з
усіх видів доходів відповідача не
відповідає фактичним обставинам
справи та дослідженим судом доказам.
Зазначає, що, визначаючи аліменти в
розмірі 1/7 частини з усіх видів доходів,
суд 1-і інстанції виходив з того, що на
утриманні відповідача перебуває ще
двоє неповнолітніх дітей, а саме:
ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Проте, судом 1-ї
інстанції залишено поза увагою той
факт, що на даний час позивач не працює,
самостійно виховує спільну з
відповідачем доньку та утримує її за
рахунок соціальної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення трирічного
віку та заробітної плати дідуся дитини
в розмірі 1218 грн. на місяць. Посилається
на те, що неповнолітня ОСОБА_7 від свого
батька ОСОБА_4 не отримує ні
батьківської уваги, ні будь-якого
матеріального забезпечення, а тому
знаходиться в порівняно гірших умовах
ніж інші діти відповідача. У зв'язку з
чим, вважає, що розмір присуджуваних
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_7 не може бути меншим ніж 1/6
частина з усіх видів доходів
відповідача. Крім того, ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції,
в порушенні вимог процесуального
права, не вирішив питання про стягнення
з відповідача на користь позивача
витрат пов'язаних з проведенням
експертизи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
її представник ОСОБА_10 повністю
підтримали доводи своєї апеляційної
скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12
проти доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилалась на те, що вони
є необґрунтованими, а рішення суду 1-ї
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явились, про день та час слухання
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в
ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_7,
батьком якої є ОСОБА_4.

Оскільки відповідач не визнає ОСОБА_7
своєю дитиною та не надає матеріальної
допомоги на її утримання, то ОСОБА_3
звернулась до суду з позовною заявою
про встановлення батьківства та
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини в розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку (доходу),
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, визнаючи ОСОБА_4 батьком ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягуючи з відповідача
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/7
частини з усіх видів заробітку (доходу),
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 04.09.2013 року,
суд 1-ї інстанції посилався на те, що
батьківство відповідача щодо
неповнолітньої ОСОБА_7 підтверджено
висновком судово-медичної генетичної
експертизи № 528 від 25 листопада 2013
року, як батько дитини, який проживає
окремо він зобов»язаний утримувати
дитину до її повноліття, при визначенні
розміру аліментів, які підлягають
стягненню на утримання доньки ОСОБА_7,
суд враховує, що відповідач має на
утриманні інших дітей та осіб, а саме:
неповнолітню доньку ОСОБА_8, яка
перебуває на обліку у дільничного
психіатра з нервово-психологічним
захворюванням, та на яку ним у
добровільному порядку за погодженням з
матір'ю дитини надається матеріальна
допомога, а також доньку ОСОБА_9 та
дружину, яка за нею доглядає ОСОБА_6,
дітей дружини від попереднього шлюбу -
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які проживають разом
з відповідачем та його дружиною, мають
легку когнітивну недостатність,
порушення комунікаційної поведінки, а
тому з ОСОБА_4 на користь позивачки
підлягають стягненню аліменти на
утримання доньки в розмірі 1/7 частини
усіх видів його доходів, починаючи з
моменту подачі позовної заяви і до
повноліття дитини.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду 1-ї інстанції зроблені на підставі
повного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів та в повній
мірі відповідають вимогам закону з
огляду на таке.

Статтею 7 Конвенції «Про права дитини»
встановлено, що дитина, наскільки це
можливо повинна знати своїх батьків.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо
мати та батько дитини не перебувають у
шлюбі між собою, походження дитини від
матері визначається на підставі
документа закладу охорони здоров'я про
народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не
перебувають у шлюбі між собою,
походження дитини від батька
визначається: за заявою матері та
батька дитини; за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України підставою
для визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений матір'ю, опікуном,
піклувальником дитини, особою, яка
утримує та виховує дитину, а також
самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений особою, яка вважає
себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства
приймається судом, якщо запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст.
135 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 у актовому записі про
народження ім'я та по батькові дитини
записано у відповідності до вимог ч.1
ст.135 СК України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що за
клопотанням позивача по даній справі
було призначено судово-медичну
експертизу на тест ДНК.

За результатами проведення судової
генетичної експертизи було складено
висновок №528 від 27.02.2014 року відповідно
до якого: молекулярно-генетичним
дослідженням встановлено, що
вірогідність підтвердження
біологічного батьківства ОСОБА_4
відносно ОСОБА_7 складає величину не
менш ніж 99,9%. Таким чином, згідно Hummel K at
all "Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden"
Stuttgart, 1971., біологічне батьківство
ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 практично
доведено».

Враховуючи в сукупності дані обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ї інстанції про
наявність правових підстав для
визнання ОСОБА_4 батьком ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог ст.180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Оскільки з досліджених судом доказів
та пояснень сторін достовірно
встановлено, що неповнолітня донька
сторін ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з
матір'ю ОСОБА_3, батько, відповідач у
справі, проживає окремо, але,
відповідно до вимог ст.180 СК України,
повинен утримувати дитину до її
повноліття, суд 1-ї інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача
аліментів на утримання доньки.

Визначаючи розмір аліментів, що
підлягають стягненню з відповідача,
суд 1-ї інстанції обґрунтовано
визначив їх у розмірі 1/7 частини з усіх
видів доходу відповідача, оскільки він
має регулярний дохід та на його
утриманні перебувають інші діти та
особи, а саме: неповнолітня донька
ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває на
обліку у дільничного психіатра з
нервово-психологічним захворюванням
та на яку ним у добровільному порядку
за погодженням з матір'ю дитини ОСОБА_5
надається матеріальна допомога, а
також донька ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та
дружина ОСОБА_6, яка за нею доглядає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
неповнолітня ОСОБА_7 від свого батька
ОСОБА_4 не отримує ні батьківської
уваги, ні будь-якого матеріального
забезпечення, а тому знаходиться в
порівняно гірших умовах ніж інші діти
відповідача, як наслідок повинна
отримувати аліменти в розмірі не
меншому ніж 1/6 частина з усіх видів
доходу відповідача правильність
висновків суду не спростовують з
огляду на таке.

Чинним законодавством України
встановлено, що діти рівні у своїх
правах незалежно від того, народжені
вони у шлюбі чи поза ним. Батьки
зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей. Зобов'язання з
утримання неповнолітніх дітейвиникає
за наявності сукупності таких умов:
родинного зв'язку між батьками й
дитиною (кровний зв'язок між батьками
та дитиною або зв'язок між
усиновлювачем і усиновленою дитиною);
неповноліття дитини; відсутність
підстав для звільнення батьків від
сплати аліментів; можливість батьків
надавати матеріальну допомогу.

Крім того, відповідно до ст.192 СК
України розмір аліментів, визначений
за рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось з них.

Таким чином, в силу вимог закону
позивач в майбутньому не позбавлений
права на звернення до суду з позовом
про зміну розміру аліментів,
визначеного даним рішенням суду.

Не є підставою для скасування
правильного по суті рішення доводи
апеляційної скарги про те, що судом 1-ї
інстанції, в порушення норм
процесуального права, не вирішено
питання щодо відшкодування понесених
позивачем витрат по оплаті вартості
судової експертизи.

Так, пунктом 4 частини 1 статті 220 ЦК
України встановлено, що суд, який
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
зокрема, якщо: судом не вирішено
питання про судові витрати.

Таким, чином апелянт не позбавлений
права звернутися до суду 1-ї інстанції з
відповідною завою про ухвалення
додаткового рішення в частині
відшкодування судових витрат.

Доводи апелянта про те, що суд 1-ї
інстанції фактично не вдавався до
оцінки доказів у даній справі та не
здійснював аналізу фактичних обставин
справи, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки суд 1-ї
інстанції дотримався встановленого
ст.212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Деснянського районного
суду міста Києва від 05 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: