У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2014
року

місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі Вайда Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Ужгород
подання державного виконавця міського
відділу державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області, погодженого з начальником МВ
ДВС Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду громадянина
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця
ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон,-

встановив:

До Ужгородського міськрайонного суду
звернувся державний виконавець МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ ОСОБА_2 з поданням
яке погоджене з начальником МВ ДВС
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду громадянина
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця
ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон. В
обґрунтування вимог у поданні
зазначається, що на виконанні в
міському відділі ДВС знаходиться
виконавче провадження про примусове
виконання виконавчого листа № 2п-2213
від 10.09.2008 р. виданого Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області по цивільній справі про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей у розмірі 1/4 частини від
заробітку, але не менше на одну дитину
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 27.03.2006
року. 29.09.2010 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, копію якої
29.09.2010 року направлено сторонам
виконавчого провадження. 15.03.2011 року
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника та
заборону на його відчуження. Протягом
2008 – 2014 р.р. рішення суду боржником не
виконано, не дивлячись на те, що
державним виконавцем вжито усіх
передбачених законодавством України
заходів примусового виконання
рішення. З посиланням на викладене, а
також на те, що ним було вжито усіх
передбачених законодавством України
заходів примусового виконання рішення
зокрема, надіслані запити Користувачу
бази данних “АІС Автомобіль”,
Ужгородському міському центру
зайнятості , Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області, Головного
управління Держземагенства у
Закарпатській області, Державної
податкової служби України для
виявлення джерел отримання боржником
доходів та наявні рахунки у банках, а
також з посиланням на норми ЗУ “Про
виконачве провадження”, ст. 377-1 ЦПК
України, вважаючи що боржник
ухиляється від виконання зобов’язань
покладених на нього рішенням просить
суд подання задоволити.

Відповідно до ч.2 ст.377-1ЦПК України суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суддя
приходить до висновку, що дане подання
є необґрунтованим і таким, що не
підлягає до задоволення з наступних
підстав

В судове засідання державний
виконавець не з'явився, з подання
вбачається, що просить розглянути
подання у його відсутності.

Згідно матеріалів подання,
встановлено, що у МВ ДВС Ужгородського
МРУЮ на примусовому виконанні
знаходиться виконавче провадження ВП
№ 21625345 відкрите 29.09.2010р. на підставі
виконавчого листа № 2п-2213 видане 10.09.2008
року Ужгородським міськрайонним
судом Закарпатської області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей у розмірі 1/4 частини від
заробітку, але не менше на одну дитину
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 27.03.2006
року.

З подання державного виконавця МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ вбачається, що
вимоги виконавчого документа не
виконуються протягом 2008 – 2014 р.р.

Закон України “Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України” від 21 січня 1994 року
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" встановлені підстави
для тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян за кордон в тому числі і у разі
ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
до виконання зобов'язання.

Як передбачено п.2 ст. 6 цього Закону,
підставою для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон є наявність
невиконаних зобов'язань, в тому числі
аліментних, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження", визначено,
що державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням. Тобто,
зазначене звернення здійснюється в
межах повноважень державного
виконавця як посадової особи органу
державної влади.

Крім того, державний виконавець
має право звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України.

Дана норма вказує, що таке право
державного виконавця на звернення з
поданням до суду про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
виникає лише у разі ухилення боржника
від виконання, покладених на нього
рішенням суду, зобов'язань, тобто,
наявність лише самого зобов'язання не
наділяє державного виконавця правом на
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за кордон. Окрім того, факт
ухилення має підтверджуватись
сукупністю доказів, які державний
виконавець зазначає у поданні та додає
відповідні докази.

Однак, до подання не надано суду
доказів саме ухилення боржника ОСОБА_1
від виконання зобов'язань перед
стягувачем, які є підставою для
обмеження його у праві виїзду за
кордон. Наявність відповідей на
запити державного виконавця з бази
даних АІС “Автомобіль”,
Ужгородського міського центру
зайнятості ,Державної податкової
служби України, Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області, реєстру прав
власності на нерухоме майно про
наявність або відсутність у боржника
зареєстрованих транспортних засобів,
техніки ,земельних ділянок ,
нерухомості тощо, не є доказом
ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання
зобов'язань перед стягувачем.

На підтвердження доказів ухилення
ОСОБА_1 від виконання зобов'язань перед
стягувачем, державним виконавцем
надано до подання акт державного
виконавця від 29.04.2014 року , згідно якого
боржник за викликом до державного
виконавця не з’явився .

Проте, наявний при матеріалах акт
державного виконавця від 29.04.2014 року
про те, що боржник ОСОБА_1 за викликом
до державного виконавця не з’явився
не є доказом ухилення боржника ОСОБА_1
від виконання зобов'язань перед
стягувачем.

Виклик державного виконавця № 6/167 від
22.04.2014 року надсилався боржнику ОСОБА_1
за адресою м. Ужгород, вул. Горянська, 47
. Доказів про те, що боржник отримав
виклик державного виконавця суду не
надано, а лише надано реєстр
рекомендованих листів МВ ДВС
переданих в Головпоштамт, що не є
доказом саме отримання боржником
даного виклику.

В матеріалах подання відсутні належні
докази того, що боржник ОСОБА_1 отримав
постанову про відкриття виконавчого
провадження, отримав повістку –
виклик до державного виконавця.

Посилання державного виконавця на те,
що всі документи надсилаються
боржнику рекомендованими листами, на
підтвердження чого надає реєстр
рекомендованих листів не може
слугувати доказом того, що боржник
отримав вказані документи.

Єдиним доказом належного
повідомлення боржника про виклик або
про вручення йому процессуальних
документів можуть бути дані про його
розпис про отримання виклику,
документів, тощо , що підтверджує факт
вручення йому виклику, документів, тощо
.

Із подання вбачається, що громадянин
ОСОБА_1 не виконує рішення суду.

Слід виходити з того, що процесуальний
порядок обмеження права боржника на
виїзд за межі України прямо
встановлений виключно нормами ЦПК
України (ст. 377-1 ЦПК України).

Крім того відсутні відомості про те,
що громадянин ОСОБА_1 є документованим
паспортом громадянина України для
виїзду за кордон.

Зважаючи на викладене, враховуючи
наявні матеріали подання, приходжу до
переконання, що державним виконавцем
не були наведені факти, які
безпосередньо б свідчили про наявність
дійсної загрози виїзду боржника за
кордон та ухилення від виконання
судового рішення, не надано суду
доказів саме ухилення боржника ОСОБА_1
від виконання зобов'язань перед
стягувачем, які є підставою для
обмеження його у праві виїзду за
кордон, а тому подання як
необґрунтоване не підлягає
задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6
Закону України „Про порядок виїзду з
України і в’їзду в Україну громадян
України”, ст. 1, 11 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 377-1 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання
державного виконавця міського відділу
державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області погодженого з начальником
міського відділу державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду громадянина
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця
ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
Ужгородського

міськрайонного суду

ОСОБА_4