АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/6355/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №643/9317/14-ц
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіся П.В.,

Макарова Г.О.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 11 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
суму боргу за розпискою у розмірі 74 240
грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 18.09.2013 року ОСОБА_3
передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі
74 240 грн. На підтвердження одержаної
суми відповідачем було надано
відповідну розписку, згідно якої він
зобов»язався повернути кошти 25.09.2013
року, однак, до теперішнього часу цього
не зробив. У зв»язку з цим, позивач був
змушений звернутися до суду.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 11 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договором позики від
18.09.2013 року у розмірі 74 240,00 грн. та
судовий збір у розмірі 740,00 грн., а
всього - 74 980 (сімдесят чотири тисячі
дев»ятсот вісімдесят) грн.. 00 коп.

З таким рішенням суду не погодився
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 і
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати вказане рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в позовних ОСОБА_3 та визнати
правочин - розписку від 18.09.2013 року,-
недійсним, застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін з
підстав, передбачених ст. 308 ЦПК
України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив із того,
що між ним і ОСОБА_2 18 вересня 2013 року
була укладена розписка, відповідно до
якої ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв
гроші у сумі 74 240 грн. 00 коп. та
зобов»язався їх повернути до 25. 09. (
оригінал розписки а.с.24)

Оскільки відповідач не виконав
зобов'язання і своєчасно не сплатив
передбачену договором суму, суд
стягнув з нього на користь позикодавця
суму боргу.

Судова колегія погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
вони відповідають наданим доказам і
вимогам ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051, 1052 ЦК
України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Згідно ст. 16 ЦК України, особа, на
власний розсуд обирає спосіб захисту.
Обравши спосіб захисту, позивач в силу
ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу позову.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК
України, зокрема, за ст. 559 ЦК,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 25. 04. 2012 року в справі № 6 - 24 цс 12 про
стягнення боргу, яка згідно зі ст. 360 - 7
ЦПК України є обов'язковою для судів
України, які зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність до
його рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог
про стягнення заборгованості за
договором позики надав розписку, на
підставі якої передав гроші
відповідачу.

Між тим, відповідачем не доведено
певними засобами доказування, що він
повернув гроші позивачу за умовами
договору позики, оскільки ним не
надано борговий документ або розписку
на підтвердження виконання ним свого
обов'язку, як того вимагає ст. 545 ЦК
України.

Посилання відповідача на те, що судом
першої інстанції не встановлено чи є
борговий документ розпискою чи
договором позики не є підставою для
скасування судового рішення.

За змістом постанови Верховного Суду
України від 02 липня 2014 року у справі № 6
- 79 цс 14 , яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК
України є обов'язковою для судів
України, які зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність до
його рішення, досліджуючи боргові
розписки чи інші письмові документи,
суди для визначення факту укладання
договору, його умов та юридичної
природи повинні виявляти справжню
правову природу правовідносин сторін
незалежно від найменування документа.

Згідно з правовою позицією, викладеною
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного суду України у постанові
від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13,
застосування якої в силу ст.. 360-7 ЦПК
України є обов»язковим, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини першої та другої
статті 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів, є документом,
який видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Відповідач не звертався до суду з
позовом про визнання договору позики
недійсним, а тому даний договір є
дійсним і повинен виконуватись
сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не допитано в судовому засіданні
свідків, які б підтвердили той факт, що
грошові кошти за договором позики
позивачем відповідачу не передавались,
колегія суддів вважає безпідставними з
огляду на наступне.

Згідно зі ст..ст. 58, 58 ЦПК України, докази
повинні бути належними та допустимими.
При цьому, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Частиною 2 статті 218 ЦК України
встановлено, що заперечення однією із
сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до роз»ясень п. 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України «про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року за №9, не
може доводитися свідченнями свідків
заперечення факту вчинення між
сторонами правочину, який належить
вчиняти у письмовій формі, а також
оспорювати виконання зобов»язань, що
виникли з цього правочину.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Оскільки факт передачі позивачем
відповідачу грошових коштів в сумі 74
240,00 грн. підтверджується наявною в
матеріалах справи розпискою, то даний
факт не може бути спростований
показами свідків.

Строк повернення 74 240,00 грн. зазначено 25
вересня. При цьому, рік повернення
грошей не зазначено. (а.с. 24)

За змістом ст.. 1049 ЦК України, якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред»явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред»явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Матеріали справи свідчать про те, що
вимога про виплату суми боргу була
пред»явлена позивачем 08.04.2014 року. (а.с.
5-7)

Отже, відсутність у розписці року
повернення грошової суми за договором
не є підставою для відмови у позові.

Посилання представників ОСОБА_2 про те,
що дана розписка є проявою шахрайства,
а тому з цього приводу слід направити
матеріали справи до правоохоронних
органів і на їх адресу направити окрему
ухвалу, не підлягають задоволенню. З
подібною заявою сторона не позбавлена
можливості власноруч звернутися до
правоохоронних органів.

Також, відсутні підстави для винесення
окремої ухвали на адресу судді
Московського районного суду м. Харкова
Поліщук Т.В., яка ухвалила рішення по
суті спору.

Суд повно та всебічно з»ясував
обставини по справі, наданим доказам
дав належну оцінку і постановив
законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: