Справа № 203/4006/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Кіровський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

Головуючого-судді -
Казака С.Ю.

при секретарі -
Місюра К.А.

за участю позивачів -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників позивачів -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідачки -
ОСОБА_6

представника відповідачки -
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання шлюбу
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилались на те,
що вони є рідними сестрами ОСОБА_8, що
мешкав за адресою: АДРЕСА_1. Вказана
будівля в 1965 році була придбана їх
матір'ю ОСОБА_9 В ІНФОРМАЦІЯ_1 остання
померла та вони і ОСОБА_8 стали
спадкоємцями майна, яке залишилось
після матері. Оскільки вони перебували
у шлюбі, то в будинку мешкав їх рідний
брат ОСОБА_8, який був одружений з
ОСОБА_10 В ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла
та з цього часу ОСОБА_8 мешкав в будинку
наодинці. 05.01.2013 року від сусідів, що
мешкають поблизу з братом, їм стало
відомо що цього дня о 8 годині його
поховала невідома жінка. При цьому, ні
рідні, ні сусіди на похованні присутні
не були. Про факт смерті брата
відповідачка ним не повідомляла, не
дивлячись на те, що смерть настала
ІНФОРМАЦІЯ_3, а свідоцтво видане 04.01.2013
року. В подальшому їм стало відомо, що
брат одружився з ОСОБА_6 у Кіровському
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції у
Дніпропетровській області 18.02.2012 року.
Оскільки реєстрація шлюбу між ОСОБА_8
та ОСОБА_6 порушує їх права, як
спадкоємців, вони вимушені звернутись
до суду. Вказаний шлюб вважають
недійсним з наступних підстав. Згідно
паспорту ОСОБА_6 остання розірвала шлюб
з ОСОБА_11 11.01.2012 року, але фактично через
місяць зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 При
цьому, 30.11.2011 року їх брат звертався до
управління праці та соціального
захисту населення з заявою про його
направлення на проживання до
інтернату, так як потребував
стороннього догляду. Протягом 2012 року
цікавився у спеціалістів управління
яким чином поновити заяву. Також в
червні 2012 року звертався до
Підгороднянської міської ради про
виділення йому матеріальної допомоги.
Після смерті ОСОБА_10, під час їх
зустрічей із братом, останній про те, що
в нього є жінка з якою він має наміри
одружитись чи вже одружився не казав.
Також, під час присутності у будинку, в
якому мешкав брат, вони не бачили речей,
які б свідчили про те, що з братом
мешкає жінка. З моменту укладення шлюбу
між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вони не бачили, щоб
останні спільно мешкали та були
пов'язані спільним побутом. З розмов з
сусідами їм стало відомо, що вони також
не бачили, щоб з братом мешкала
яка-небудь жінка. Вказані факти
викликають сумнів в тому, що ОСОБА_8 з
метою створення сім'ї і набуття прав та
обов'язків подружжя, вступив в шлюб з
ОСОБА_6 На підставі викладеного,
позивачі просили суд визнати недійсним
шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

В судовому засіданні позивачі та їх
представники позов підтримали та
просили задовольнити.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено та не
заперечувалось сторонами, що позивачі
є рідними сестрами ОСОБА_8

18.02.2012 року Кіровським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_8

Згідно свідоцтва про смерть,
виданого 04.01.2013 року виконкомом
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_8
помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті останнього у
відповідності до ст.1220 ЦК України
відкрилась спадщина на належне
останньому майно.

Відповідно до ст.ст.1261,1262 ЦК
України позивачі є спадкоємцями за
законом другої черги, а відповідачка
спадкоємцем за законом першої черги.
Інших спадкоємців після померлого
ОСОБА_8 не має.

Відповідно до ст.42 СК України право
на звернення до суду з позовом про
визнання шлюбу недійсним мають дружина
або чоловік, інші особи, права яких
порушені у зв'язку з реєстрацією цього
шлюбу, батьки, опікун, піклувальник
дитини, опікун недієздатної особи,
прокурор, орган опіки та піклування,
якщо захисту потребують права та
інтереси дитини, особи, яка визнана
недієздатною, або особи, дієздатність
якої обмежена.

Таким чином, оскільки в разі
визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 остання, з урахуванням положень
ст.ст.44,45 СК України, втратить право на
спадкування за законом на майно, що
належало ОСОБА_8, а позивачі є
спадкоємцями наступної черги за
законом після останнього, суд вважає,
що позивачі у відповідності до
положень ст.42 СК України набули право
на звернення до суду з позовом про
визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_8 та
ОСОБА_6

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді,
коли дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Відповідно до ст.38 СК України
підставою недійсності шлюбу є
порушення вимог, встановлених
ст.ст.22,24-26 цього Кодексу.

Також підстави недійсності шлюбу
встановлені ст.39 СК України.

Підстави визнання шлюбу недійсним
за рішенням суду встановлені ст.ст.40,41
СК України.

Частиною 2 ст.41 СК України
визначено, що при вирішенні справи про
визнання шлюбу недійсним суд бере до
уваги, наскільки цим шлюбом порушені
права та інтереси особи, тривалість
спільного проживання подружжя,
характер їхніх взаємин, а також інші
обставини, що мають істотне значення.

В обґрунтування заявленого позову
позивачі посилались на те, що шлюб між
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було зареєстровано
фактично через один місяць після
розірвання останньою попереднього
шлюбу, що після одруження вони не
проживали разом та не були пов'язані
спільним побутом, різницю у віці,
неохайність ОСОБА_8 за життя, його
бажання влаштуватись до будинку
пристарілих під час перебування у
шлюбі з ОСОБА_6, що свідчить про
фіктивність шлюбу - укладення його без
намірів створення сім'ї і набуття прав
та обов'язків подружжя.

На підтвердження заявлених
позовних вимог позивачами було надано
довідку з місця проживання ОСОБА_8,
відповідно до якої останній до моменту
своє смерті був зареєстрований та
проживав один за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки КЗ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги»
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_8
перебував на диспансерному обліку, в
червні 2011 року перебував на
стаціонарному лікуванні. Останній
виклик сімейного лікаря відбувся 27.12.2012
року. Хворому було призначено
лікування та рекомендації щодо
оформлення до будинку пристарілих
тому, що він потребував стороннього
догляду.

Відповідно до довідки Управління
соціального захисту населення
Дніпропетровської районної державної
адміністрації ОСОБА_8 звертався 30.11.2011
року з приводу влаштування його до
будинку-інтернату, але не був
влаштований через ненадання медичної
довідки.

Разом з тим, суд не вважає надані
позивачами письмові докази достатніми
та такими, що свідчать про фіктивність
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 шлюбу,
або про наявність інших, передбачених
СК України підстав, для визнання цього
шлюбу недійсним.

Згідно зазначених вище довідок
вбачається, що ОСОБА_8 звертався з
приводу влаштування до будинку
пристарілих в 2011 році, тобто до
укладення шлюбу з відповідачкою ОСОБА_6

Попередній шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 було розірвано за рішенням суду
ще в 1986 році, а не за місяць до укладення
шлюбу з ОСОБА_8, як про це зазначали
позивачі.

Допитані в судовому засіданні за
клопотанням позивачів свідки ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 зазначили, що
за життя ОСОБА_8 вони не бачили ОСОБА_6
за місцем проживання останнього по
АДРЕСА_1, останній не казав, що
одружений та підтвердили той факт, що
ОСОБА_8 останні роки життя мав
неохайний вигляд.

Проте, як зазначила відповідачка
вона працювала на двох роботах в
м.Дніпропетровську, а тому не мала
можливості кожного дня їздити в
м.Підгордне до свого чоловіка. Вказане
підтверджується довідками з місця
роботи: в Національній металургійній
академії України (з 18.09.2006 року по
теперішній час) та ДРУ ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» (в період з 07.10.2011
року по 31.05.2012 року).

В зв'язку з цим та враховуючи
положення ч.2 ст.3 СК України, суд не
вважає надану позивачами довідку з
місця проживання ОСОБА_8 та показання
свідків зі сторони позивачів
свідченням відсутності сімейних
відносин та фіктивності шлюбу між
ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Відповідачка ОСОБА_6 в судовому
засідання пояснювала, що з ОСОБА_8
познайомилась в 2010 році в церкві, яку
вони разом відвідували. Одружитись
запропонував сам ОСОБА_8 В зв'язку з
роботою в м.Дніпропетровську вона
проживала переважно в
м.Дніпропетровську, а ОСОБА_8 постійно
мешкав в АДРЕСА_1. Декілька разів на
тиждень вона приїжджала до нього, де
прала, готувала їжу, прибирала по дому
та на городі. Іноді разом з ОСОБА_8 вони
їздили в м.Дніпропетровськ до неї на
квартиру, щоб покупати ОСОБА_8

Допитана в судовому засіданні за
клопотанням відповідачки свідок
ОСОБА_20 пояснила, що ОСОБА_6
познайомилась з ОСОБА_8 в 2011 році. В
подальшому вони розписались. Відносини
між ними були добрі, не сварились. В 2011
та 2012 роках вона возила ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 з м.Підгородне в
м.Дніпропетровськ до дому ОСОБА_6 щоб
покупати ОСОБА_8, оскільки в селі не
було умов. ОСОБА_6 проживала в
м.Дніпропетровську, їздила до ОСОБА_8
після роботи.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що в 2010-2011
роках працювала в церкві, яку
відвідували ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ОСОБА_8
підходив до неї та казав, що бажає
познайомитись з ОСОБА_6 Вона сказали, що
це їх справи. В подальшому останні
познайомились та розписались. Знає, що
ОСОБА_6 возила ОСОБА_8 до
м.Дніпропетровська купати, прибирала
по господарству, наймала електрика для
ремонту телевізора.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_6
з ОСОБА_8 познайомились в церкві, де
ОСОБА_6 читала молитви, а ОСОБА_8 писав
ікони. Знає, що ОСОБА_6 возила ОСОБА_8
купати до м.Дніпропетровська, прала,
прибирала по дому. Жили останні і у
ОСОБА_8, і у ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що є
сусідкою ОСОБА_6 Бачила за місцем
проживання останньої ОСОБА_8 На її
питання хто це, ОСОБА_6 казала, що це її
чоловік.

Аналізуючи надані сторонами по
справі докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позивачами не
надано належних та достатніх доказів,
які б свідчили про фіктивність
укладеного шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Як встановлено судом, останні були
знайомі до реєстрації шлюбу,
відвідуючи церков. Одружились
приблизно через рік після знайомства.
Реєстрація шлюбу проводилась за місцем
проживання ОСОБА_6 у відповідності до
положень глави 4 СК України. Подача
ОСОБА_8 особисто заяви про реєстрацію
шлюбу, ознайомлення органом державної
реєстрації актів цивільного стану
наречених з їх правами та обов'язками
та проведення реєстрації шлюбу після
спливу одного місяця від дня подачі
заяви, свідчить про дійсне
волевиявлення сторін, усвідомлення
значеннях своїх дій.

В зареєстрованому шлюбі ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 перебувала більше десяти
місяців до моменту смерті ОСОБА_8

З показань свідків та досліджених
судом письмових доказів не вбачається,
що протягом зазначеного часу ОСОБА_8
висловлював незадоволення подружнім
життям.

Видана ОСОБА_8 02.02.2012 року, тобто до
реєстрації шлюбу, довіреність на ім'я
ОСОБА_6 на право представляти його
інтереси, отримувати пенсію та інше,
також є свідченням знайомства останніх
до укладення шлюбу, наявності довіри та
взаємоповаги один до одного.

З урахуванням вищезазначеного,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 слід відмовити в зв'язку з
недоведеністю належними доказами.

Сплачений позивачами при подачі
позову судовий збір слід віднести на
користь держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.3,38,40,41,44,45 СК України,
ст.ст.10,11,27,31,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання шлюбу
недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

С.Ю.Казак