Справа № 751/9664/13-ц Провадження №
22-ц/795/1758/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Гордійко Ю. Г. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Онищенко О.І., Шевченка
В.М.при секретарі:Позняк О.М.за
участю:прокурора Кравченко А.А.,
представника публічного
акціонерного товариства „Державний
експортно-імпортний банк
України"-Дахновського В.М.,
представника виконавчого комітету
Чернігівської міської ради - Приходько
М.М., представника товариства з
обмеженою відповідальністю ''Ватес''-
Ковтуна О.Ф., представника
ОСОБА_8-ОСОБА_9, представника третьої
особи ОСОБА_10-ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства „Державний
експортно-імпортний банк України" на
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 28 листопада 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства „Державний
експортно-імпортний банк України" до
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради, товариства з обмеженою
відповідальністю „Ватес", ОСОБА_8,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
- ОСОБА_10, - приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_12,
про скасування рішення в частині,
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 28.11.2013 року в
задоволенні позову ПАТ „Державний
експортно-імпортний банк України"
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ „Державний
експортно-імпортний банк України"
просить оскаржуване рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
новее рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення ухвалено при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Апелянт
вважає, що майнове право ОСОБА_10 на
квартиру АДРЕСА_1 встановлено рішенням
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 26.07.2011 року, яке набрало
законної сили. Вказана обставина, на
думку апелянта, не потребує повторного
доказування відповідно до ч.3 статті 61
ЦПК України. Апелянт вказує, що ТОВ
''Ватес'' було достовірно відомо про
наявність вказаного рішення, оскільки
представник товариства приймав участь
у розгляді справи № 2-884/11 в якості
представника третьої особи. Апелянт
зазначає, що заявою ТОВ ''Ватес'' не було
доведено до відома виконавчого
комітету інформацію про те, що ОСОБА_10
володіє на законних підставах
майновими правами на спірну квартиру
та щожо спірної квартири існує спір,
який розглядається судом, а також те, що
дані майнові права є предметом іпотеки
за іпотечним договором укладеним
ОСОБА_10 з позивачем. Апелянт вважає, що
рішення виконавчого комітету
Чернігівської міської ради №245 від
19.09.2011 року було прийнято поза межами
повноважень, наданих законом та в
результаті неправомірних дій ТОВ
„Ватес", яке, являючись учасником
судового розгляду по справі про
звернення стягнення на майнові права
ОСОБА_10 на спріну квартиру і достовірно
знаючи про існування обтяжень на
майнові права на вказану квартиру,
ініціювало оформлення на товариство
через виконавчий комітет
Чернігівської міської ради права
власності на зазначену квартиру. ПАТ
„Державний експортно-імпортний банк
України" зазначає, що судом також
залишено поза увагою той факт, що п.7.2
рішення № 245 від 19.09.2011 року, який і
оскаржує позивач, порушує визнане
рішенням суду право банку на стягнення
заборгованості з ОСОБА_10 за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на іпотечні майнові права на зазначену
квартиру. Не погоджуючись з рішенням в
частині відмови у визнанні недійсним
договору купівлі- продажу квартири
АДРЕСА_1, яку ТОВ „Ватес" 22.09.2011 року,
тобто, у день оформлення свідоцтва про
право власності продало ОСОБА_8,
апелянт посилається на те, що судом не
взято до уваги статті 203, 215 ЦК України
та зазначає, що на підставі зазначеного
правочину, який було вчинено на
підставі неправомірно отриманої у
власність спірної квартири, фактично
було втрачено предмет іпотеки, при
цьому ПАТ „Державний
експортно-імпортний банк України"
позбавлено можливості виконати
рішення та повернути банку несплачену
ОСОБА_10 заборгованість за кредитним
договором.

В судове засідання апеляційного суду
треті особи по справі- ОСОБА_10.,
приватний нотаріус Чернігівського
міського нотаріального округу
Чернігівської області ОСОБА_12,
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи ( а.с. 53, 56, 57, том 2),
не з'явились. Відповідно до приписів ч.2
статті 305 ЦПК України, неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд на підставі приписів
статті 308 ЦПК України приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції, -
залишенню без змін, оскільки судом його
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
виконавчого комітету міської ради
законні, а підстав, передбачених
статтями 203, 215 ЦК України, для визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
немає. Доводи апеляційної скарги не
спростовують вказаного висновку суду
першої інстанції.

Судом в ході судового розгляду даної
справи встановлено і вказані
обставини підтверджуються матеріалами
справи, що 10.09.2007 року між відкритим
акціонерним товариством (після зміни
найменування - публічним акціонерним
товариством) „Державний
експортно-імпортний банк України" та
ОСОБА_10 було укладено кредитний
договір № 7607С55, відповідно до якого
ОСОБА_10 на умовах, погоджених
сторонами, отримала кредит на
придбання житла на первинному ринку
шляхом інвестування коштів у житлове
будівництво, а саме, двох квартир:
НОМЕР_2 загальною площею 87,97 кв.м та
НОМЕР_3 загальною площею 76, 13 кв.м у
будинку АДРЕСА_1. Продавцем вказаних
квартир за договором є ТОВ „Ватес", яке
здійснює господарську діяльність,
пов'язану з фінансуванням будівництва
та реалізацією нерухомого майна. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору 10.09.2007року між
позивачем та ОСОБА_10 було укладено
договір іпотеки, згідно якого банку
були передані належні ОСОБА_10 майнові
права на вказана дві квартири, які
стануть власністю позичальника в
майбутньому.

По справі також встановлено, що була
проведена зміна нумерації вказаних
квартир НОМЕР_2 і НОМЕР_3 на НОМЕР_4 у
зв'язку з переплануванням квартир, в
результаті чого загальна площа
квартири НОМЕР_4 у порівнянні з
квартирами НОМЕР_2 і НОМЕР_3 збільшилась
до 295,2 кв. м, до якої ввійшли і додаткова
кімната на мансардному поверсі.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 26.07. 2011
року, яке набрало законної сили та яке
переглядалось в апеляційному та
касаційному порядку, звернуто
стягнення в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_10 за кредитом на
іпотечні майнові права на спірну
квартиру. В зазначених судових
рішеннях вказано, що квартира містить
суттєві перепланування (у порівнянні з
тією, що передана в іпотеку), проведені
ТОВ „Ватес" та ОСОБА_10 без згоди банку
та збільшена у розмірі, у тому числі за
рахунок квартир НОМЕР_2 і НОМЕР_3 у цьому
будинку, майнові права на які були
передані в іпотеку банку ОСОБА_10

Виконавчим комітетом Чернігівської
міської ради 19.09.2011 року прийнято
рішення № 245 про надання дозволу на
оформлення ТОВ „Ватес" свідоцтва про
право власності на квартиру АДРЕСА_1, на
підставі якого ТОВ „Ватес" 22.09.2011 року
оформило свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1, та цього ж дня
відчужило це житло за договором
купівлі-продажу ОСОБА_8

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції зазначив, що дії
виконавчого комітету міської ради
законні, а підстав, передбачених
статтями 203, 215 ЦК України, для
визнання договору купівлі-продажу
недійсним немає.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності вказаного висновку
суду першої інстанції нормам
матеріального права та його
невідповідності фактичним обставинам
справи не знайшли свого підтвердження
в ході апеляційного розгляду даної
справи.

Виходячи з приписів частин 1,3 статті 575
ЦК України застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи є іпотекою. Правила
про іпотеку землі та інші окремі види
застав встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 статті 583 ЦК України
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

Стаття 5 Закону України "Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати" регламентує, що
іпотека виникає відповідно до цього
Закону та Закону України "Про іпотеку"
щодо нерухомого майна, об'єктів
незавершеного будівництва та майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено.

За змістом статей 1, 5 Закону України
„Про іпотеку" (у редакції, яка була
чинною на час укладення договору
застави), застава майнових прав на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, регулюється за правилами,
визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або
декілька об'єктів нерухомого майна за
таких умов: нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.

Виходячи з правового аналізу положень
ЦК України, Закону України „Про
іпотеку" та Закону України ''Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати'', майнове право,
що є предметом застави (іпотеки), - це
обумовлене право набуття в майбутньому
прав власності на нерухоме майно (право
під відкладальною умовою), яке виникає
тоді, коли виконані певні, але не всі
правові передумови, що є необхідними й
достатніми для набуття речового права.

Вказана правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-45 цс 13 від 12 червня 2013 року. Відповідно
до приписів ч.1 статті 360-7 ЦПК України,
яка регламентує обов'язковість судових
рішень Верховного Суду України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно - правовий акт,
що містить зазначену норму права, та
для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позову, суд першої інстанції виходив з
фактичних обставин справи, які були
встановлені при її розгляді та норм
матеріального права, які регламентують
спірні правовідносини. Зокрема, по
справі встановлено, що квартира, яку
ПАТ ''Державний експортно-імпортний
банк України'' вважає предметом
іпотеки, має інші технічні
характеристики та є відмінною від
квартири, придбаної ОСОБА_8 Також в ході
розгляду справи встановлено, що
вказана квартира перейшла у власність
ОСОБА_8 не від ОСОБА_10, яка є боржником
перед банком та іпотекодавцем, а від
ТОВ „Ватес", яке не є іпотекодавцем, та
отримало свідоцтво на новий об'єкт
нерухомості, який більший за площу
того, що був переданий в іпотеку банку
ОСОБА_10 Крім того, банком додаткових
угод на вказану додаткову площу з
ОСОБА_10 не укладалось. Необхідно також
зазначити, що спірна квартира НОМЕР_4 у
будинку АДРЕСА_1 не була предметом
іпотеки і на час її відчуження під
забороною не перебувала, та мала значно
більшу площу (295,2 кв. м) від квартир, а
саме двох квартир: НОМЕР_2 загальною
площею 87,97 кв. м та НОМЕР_3 загальною
площею 76,13 кв. м у будинку АДРЕСА_1,
майнові права на які були передані в
іпотеку банку ОСОБА_10

Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60
ЦПК України, яка регламентує обов'язки
доказування і подання доказів, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи вищенаведені встановлені
по справі фактичні обставини та норми
матеріального права, які регламентують
спірні правовідносини, судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено в
задоволенні заявлених позовних вимог,
а саме: - в скасуванні п.7.2 рішення
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради № 245 від 19.09.2011року ''Про
затвердження списків громадян,
поставлених на квартирний облік,
виділення житла підприємствам,
громадянам міста, видачу ордерів''; -в
скасуванні свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
ТОВ ''Ватес'' 22.09. 2011року на квартиру
АДРЕСА_1; - у визнанні недійсним
договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1 від 22.09.2011року, укладеним між
ТОВ'' Ватес'' та ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності вказаного висновку
суду першої інстанції нормам
матеріального права та його
невідповідності фактичним обставинам
справи не знайшли свого підтвердження
в ході апеляційного розгляду даної
справи.

Апелянт вважає преюдиційним рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 26.07.2011року, що набрало
законної сили і яким в рахунок
погашення заборгованості за кредитом
ОСОБА_10 перед банком звернуто
стягнення на предмет іпотеки-майнові
права на квартиру НОМЕР_4, розташовану
на п'ятому поверсі будинку АДРЕСА_1,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження. Доводи апеляційної скарги
вказують, що судом закріплено майнове
право ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційний суд вважає, що посилання
апелянта на рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 26.07.2011
року, як на преюдиційне,є невірним,
оскільки вказаним рішенням суду
визнано за ОСОБА_10 майнові права на
спірну квартиру, а майнові права - це
право очікування на право власності у
майбутньому, а не право власності на
спірну квартиру, і таке право власності
ОСОБА_10 не отримала.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги не містять в собі
підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції,
ухваленого на основі з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства „Державний
експортно-імпортний банк України"
відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: