Ухвала

іменем україни

1 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування витрат на будівництво
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 26 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 20 червня

2014 року,

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування витрат на будівництво.

Позов мотивовано тим, що з травня 2008
року її син ОСОБА_5 проживав однією
сім'єю з донькою відповідача ОСОБА_6

Вказувала, що ОСОБА_4 запропонував їй з
сином побудувати будинок на належній
йому земельній ділянці, яка
розташована за адресою:

АДРЕСА_1. Всі витрати щодо будівництва
будинку несла вона з сином. Загальна
сума витрат склала 300 702 грн.

Зазначала, що 19 квітня 2012 року
виконавчим комітетом Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області прийнято рішення про
видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право
власності на вказаний житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами.

Оскільки ОСОБА_4 у добровільному
порядку витрати на будівництво їй не
компенсував, вона звернулася до суду.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від

26 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 20 червня 2014 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, в
якості відшкодування витрат на
самочинне будівництво житлового
будинку, розташованого на земельній
ділянці ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 244 204
грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що відповідно до ч. 6

ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила
самочинне будівництво, має право на
відшкодування витрат на будівництво,
якщо право власності на нерухоме майно,
визнано за власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій воно
розміщене.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що згідно державного акту
на право власності на земельну ділянку
ОСОБА_4 є власником земельної ділянки
площею

0,100 га, що розташована по АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка).

Відповідно до свідоцтва на нерухоме
майно, виданого виконавчим комітетом
Нерубайською сільською радою
Біляївського району Одеської області
на підставі рішення від 19 квітня 2012
року, ОСОБА_4 є власником житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 102 -1 ЗК України право
користування чужою земельною ділянкою
для сільськогосподарських потреб
(емфітевзис) і право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій) виникають на підставі
договору між власником земельної
ділянки та особою, яка виявила бажання
користуватися цією земельною ділянкою
для таких потреб, відповідно до
Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 413 ЦК України
визначено, що власник земельної
ділянки має право надати її в
користування іншій особі для
будівництва промислових, побутових,
соціально-культурних, житлових та
інших споруд і будівель (суперфіцій).
Таке право виникає на підставі
договору або заповіту.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 4
постанови Пленум Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», згідно яких інші особи, які
приймали участь у будівництві жилого
будинку (його купівлі) не на підставі
угоди про створення спільної
власності, яка відповідає
законодавству, вправі вимагати не
визнання права власності на будинок, а
відшкодування своїх затрат на
будівництво (купівлю будинку), якщо
допомогу забудовнику (покупцю) вони
надавали не безоплатно.

Разом із тим, у порушення вимог ст. ст. 212
- 214 ЦПК України та наведених вимог
закону, суд не звернув уваги на те, що
для стягнення витрат за будівництво
потрібно довести, що дане будівництво
було проведеноі зі згоди власника
земельної ділянки та з ним була
домовленість про це, що є процесуальним
обовязком позивача в силу ст. ст. 10, 60
ЦПК України.

Суд не врахував, що матеріли справи не
містять відомостей про те, що між
сторонами існувала домовленість
побудувати спірний будинок внаслідок
спільної праці.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилався на те, що спірний будинок він
будував з вересня 2007 року по серпень 2009
року власними силами за допомогою зятя
ОСОБА_7, його донька з сином позивачки
проживали спільно у спірному будинку
лише з жовтня 2009 року по січень 2010 року,
а з позивачкою він познайомився лише в
січні 2010 року і жодних витрат остання
не несла. Проте суд на зазначені
заперечення уваги не звернув.

Стягуючи певну вартість будівельних
матеріалів та вартість робіт, суд також
не зазначив, якими саме доказами
підтверджено той факт, що між сторонами
існувала домовленість, що допомога для
будівництва будинку буде надаватися з
боку позивачки не безоплатно.

Вирішуючи справу, суд послався на
роз'яснення, які містяться в п. 19
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2013 року «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», відповідно
до якого у разі визнання за власником
(користувачем) земельної ділянки права
власності на самочинно збудоване на
ній іншою особою нерухоме майно розмір
витрат на будівництво цього майна,
право на відшкодування яких власником
(користувачем) земельної ділянки
згідно із ч. 6 ст. 376 ЦК має особа, яка
здійснила таке будівництво,
визначається судом на підставі наданих
доказів і складається як із понесених
витрат на будівельні матеріали, так і з
витрат за виконані роботи та оплачені
послуги.

Проте, суд не встановив, що будинок
фактично збудований не власником
земельної ділянки у встановленому
законом порядку, а іншою особою без
згоди власника.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом фактичних обставин,
які мають істотне значення для
правильного вирішення справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що в свою чергу,
призвело до поверхневого вирішення
спору.

Зазначене свідчить про те, що суд
припустився порушень норм
процесуального права, котрі згідно з ч.
2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 26 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 20 червня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. С. Висоцька

Судді:
В.І. Амелін

О.В.
Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська