Справа № 459/1184/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1744/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 03 грудня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ "Шахта
"Надія" про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з ПАТ "Шахта "Надія" в користь
ОСОБА_2 13, 80 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що при визначенні межі розміру
моральної шкоди, яку слід відшкодувати
на його користь, для проведення
розрахунку необхідно враховувати
такий розмір заробітної плати, який
діяв на час розгляду справи, а саме 1147
грн.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що таку
слід задовольнити частково.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_2 09.01.1978 року
прийнятий на шахту №8
"Великомостівська комсомольська"
Укрзахідвугілля учнем гірника. 27.03.1978
року переведений гірником II розряду.
23.08.1978 року переведений гірником
очисного забою V розряду на ділянку №2.
17.10.1978 року звільнений за його
ініціативою. 13.11.1978 року прийнятий
підземним гірником очисного забою V
розряду на шахту №9
«Великомостівська». 31.01.1980 року
переведений машиністом підземних
машин III розряду. 13.04.1981 року
переведений підземним гірником
очисного забою V розряду. 14.09.1982 року
переведений машиністом гірничих машин
VI розряду. 08.07.1993 року звільнений
відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України по
стану здоров'я, що перешкоджає
продовженню даної роботи через
професійне захворювання.

Відповідно до повідомлення МСЕК від
10.09.2013 року №4 ОСОБА_2 вперше був
оглянутий Франківською МСЕК: акт № 1451
від 13.07.1993 року та йому встановлена III
група профзахворювання 60%. Актом огляду
МСЕК №72 від 19.01.2006 року йому
безтерміново встановлено 50 % ступеня
втрати професійної працездатності та
ІІІ групу інвалідності.

У зв'язку із ушкодженням здоров"я,
позивач втратив професійну
працездатність на 50%, позбавлений
можливості повною мірою реалізувати
своє право на працю, постійно відчуває
фізичні страждання, неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що
підтверджується матеріалами справи, а
саме виписками з історій хвороби.

Частково задовільняючи позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання,
суд першої інстанції вірно виходив з
того, що ОСОБА_2 понад 15 років
пропрацював на шахті №8
"Великомостівська комсомольська"
Укрзахідвугілля в підземних умовах
шахти вугільного басейну, йому
встановлено 50 % ступеня втрати
професійної працездатності та ІІІ
групу інвалідності. Відтак ОСОБА_2 має
право на відшкодування моральної
шкоди.

Проте не можна погодитись з висновками
суду першої інстанції в частині
розміру моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

Право на відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання у
ОСОБА_2 виникло 13.07.1993 року, коли
висновком обласної МСЕК йому вперше
встановлено 60% втрати професійної
працездатності.

На цей час спірні правовідносини були
врегульовані ЦК УРСР 1963 року,
Законом України "Про охорону праці" та
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, затвердженими
постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

Відповідно до ст.440-1 ЦК УРСР 1963 року
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діяннями
іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується в
грошовій або іншій матеріальній формі
за рішенням суду незалежно від
відшкодування майнової шкоди.

У п.9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від
31.03.1995 року звернуто увагу на те, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
та ін. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно із п.1 "Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків"
затверджених постановою КМУ №472 від
23.06.1993 року, які були чинні на момент
виникнення спірних правовідносин,
власник підприємства, установи і
організації (надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного виливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

Відповідно до п.11 Правил (в редакції від
23.06.1993 року, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин), розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 200 мінімальних розмірів
заробітної плати незалежно від інших
будь-яких виплат.

У випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Враховуючи роз'яснення, викладені у п.9
постанови Пленуму ВСУ "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від
31.03.1995 року, до розрахунку суми
відшкодування заподіяної моральної
шкоди суд першої інстанції повинен був
застосувати розмір мінімальної
заробітної плати 1147 грн., який діяв на
час розгляду справи.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, колегія суддів враховує
характер заподіяної позивачу шкоди,
глибину його фізичних та душевних
страждань, а також вважав необхідним
врахувати ті обставини, що ОСОБА_2 не
має можливості повноцінно працювати і
для організації свого життя, йому
доводиться докладати додаткові
зусилля, ступінь втрати його
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням становить 50 відсотків,
враховуючи принцип виваженості,
розумності та справедливості, колегія
суддів вважає належною компенсацією
спричиненої позивачу моральної шкоди -
5000 гривень.

У зв'язку з цим рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п. 3, 309 ч.1 п. п. 1-4,
314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 03 грудня 2013
року в частині стягнення з ПАТ "Шахта
"Надія" в користь ОСОБА_2 13, 80 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання -
змінити, стягнувши з ПАТ "Шахта "Надія" в
користь ОСОБА_2 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: