Справа № 347/1513/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014
м. Косів

Косівський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Бельмеги М.В.

секретаря Лаюк Г.Д.

за участю:

позивачки - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Косів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Старокутська сільська рада, ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
на житло, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на житло.

Позивачка - ОСОБА_1, в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, суду пояснила, що вона
проживає у с. Старі Кути Косівського
району Івано-Франківської області у
належному їй на праві власності
житловому будинку АДРЕСА_1. В цьому
будинку зареєстровано проживання
чотирьох осіб і в тому числі
відповідачка. Відповідачка у червні 2013
року одружилася, створила сім'ю і
перейшла проживати в господарство, у
якому проживає її чоловік. Дане
господарство знаходиться у с. Старі
Кути по вул. Перемоги № 3. З червня 2013
року і по даний час відповідачка
проживає у вказаному господарстві.
Тобто вже понад рік відповідачка не
проживає у АДРЕСА_1. У зв'язку з
фактичним не проживанням відповідачки
у цьому господарстві позивачка
звернулася до неї з проханням оформити
зняття з реєстрації проживання. Однак
відповідачка заявила, що зніматися з
реєстрації не буде. А у сільській раді
повідомили, що без заяви відповідачки
про зняття з реєстрації або рішення
суду про це, ніяких дій щодо зняття її з
реєстрації проводити не будуть.
Відповідно до ст 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянин
України протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
має зареєструвати це проживання. Тобто
відповідачка повинна була у
встановлений термін оформити свою
виписку з реєстрації проживання в
АДРЕСА_1. Однак, вона цього не зробила до
даного часу і цим обмежила право
позивачки на розпорядження належним їй
будинком. Дана обставина перешкоджає
їй в оформленні нею державних допомог
та субсидій. Просила позов
задовольнити.

Відповідачка - ОСОБА_2 у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила. Суду пояснила, що у
червні 2013 року вона перейшла проживати
до свого чоловіка ОСОБА_5 та
неодноразово зверталася до нього із
проханням зареєструвати її по місцю
проживання їхньої сім'ї, однак це не
дало результатів. Тому вона не була в
змозі протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати це проживання згідно із
законом. Також з травня 2014 року вона
проживає по місцю реєстрації, де
проживала до одруження. Просила у
задоволенні позову відмовити.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому
засіданні просила у задоволенні позову
відмовити. Суду пояснила, відповідачка
з народження зареєстрована за
вищевказаною адресою. На даний час
відповідачка розлучена і не має де
проживатим за винятком вищевказаного
будинку. Також, наголосила, що вона має
частку у вказаному будинку, оскільки це
господарство було на той час
колгоспним двором.

Представник третьої особи
Старокутської сільської ради
сільський голова - Лаврук Г.П., в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву із клопотанням про розгляд
справи без участі представника
сільської ради.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що
відповідачка проживала понад рік з
його сином, її чоловіком, не за місцем
її реєстрації.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що
відповідачка проживає за місцем
реєстрації.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
позивачка вигнала відповідачку із
свого дому і тому остання не має де
проживати.

Вислухавши осіб, які беруть участь у
справі та дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити.

Судом встановлено, що позивачка -
ОСОБА_1 є головою колгоспного двору, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що
стверджується копаією свідоцтва про
право приватної власностіі на
домоволодіння від 21.11.1989 р. (а.с. 5).

За вказаною адресою зареєстровані:
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_10 (а.с. 8,
19).

Згідно з актом обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї від
11.06.2014 року виданого Старокутською
сільською радою, відповідачка ОСОБА_2
вже рік не проживає за адресою АДРЕСА_1
(а.с. 7). Однак відповідно до акту
обстеження матеріально-побутових умов
сім'ї, виданого Старокутською
сільською радою (а.с. 20-21) підтвердження
факту проживання чи не проживання
відповідачки за вищевказаною адресою,
не має можливості, оскільки депутат
сільської ради не володіє достовірними
фактами.

Відповідно до архівної-довідки № 1891
від 26.08.2014 року, виданої виконкомом
Старокутської сільської ради,
встановлено, що в господарстві по
АДРЕСА_2 станом на липень 1991 року були
зареєстровані ОСОБА_1 - голова двору, і
ОСОБА_11 - дочка (а.с. 44).

Відповідно до положень ст. 405 ЦК
України, на яку посилається позивачка
як на підставу обґрунтування позову,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Однак, третя особа є співвласником
житла, і не бажає, щоб відповідачку
визнали такою, що втратила право на
житло.

Конституція України у ст. 47
проголошує, що кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу
його придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що
громадянин, який став власником житла,
має право розпоряджатися ним на свій
розсуд. Тому право власності на житло
охороняється правом лише настільки,
наскільки його реалізація відповідає
імперативним нормам закону.

Реалізація встановлених
конституційних гарантій, поряд з
іншими, відображається в збереженні
житла за його власниками без обмежень,
та в гарантії збереження житла в
державному та комунальну житлову фонді
за тимчасово відсутніми громадянами
протягом шести місяців (ст. 71 ЖК
України), членів сім'ї власника жилого
приміщення протягом року (ст. 405 ЦК
України). Не проживання у жилому
приміщенні понад встановлений строк
без поважних причин, дають підстави для
визнання цих осіб в судовому порядку
такими, що втратили права користування
ним (ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Оскільки третя особа не бажає, щоб
відповідачка була визнана такою, що
втратила право на житло, а також
враховуючи те, що у судовому засіданні
не знайшли підтвердження обставини про
те, що відповідачка не проживала за
місцем реєстрації, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, у частині визнання
відповідачки такою, що втратила право
на житло.

Вимога про зняття відповідачки з
реєстрації проживання є похідною від
вимоги про визнання її таким, що
втратила право користування житловим
приміщенням, тому вони задоволенню
також не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
405 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Старокутська сільська рада, ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
на житло, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Косівський районний суд
Івано-Франківської області протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
для осіб, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
М.В. Бельмега