Єдиний унікальний номер 233/1285/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4872/2014
Головуючий у 1 інстанції - Бєлостоцька
Доповідач - Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 19" червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

при секретарі: Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Луганського національного аграрного
університету про відшкодування
збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 11 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 11 квітня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського
національного аграрного університету
про відшкодування збитків відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
позивач та подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що судом не
враховано факт ухилення відповідача
понад чотирьох років від виконання
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 червня 2010 року про його
поновлення на роботі. Крім того, при
вирішенні спору на теперішній час суд
першої інстанції помилково послався на
ст. 1166 ЦК України, оскільки він просив
стягнути з відповідача спричинені
збитки внаслідок упущеної вигоди і не
ставив питання про відшкодування
матеріальної шкоди. Вважає, що
відповідачем було грубо порушені його
цивільні та конституційні права.

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтримав
доводи скарги у повному обсязі,
пояснивши, що з 25 лютого 2014 року
приступив до виконання обов'язків на
поновленому місці роботи.

Представник Луганського національного
аграрного університету Іваненко С.І.
заперечував проти скарги, просив
рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що ОСОБА_1 перебував у
трудових відносинах з відповідачем по
справі, 17 грудня 2009 року був звільнений
із посади механіка (0,5 ставки) на
підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених трудовим
договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 червня 2010 року, яке набрало
законної сили 29 жовтня 2010 року, ОСОБА_1
поновлено на роботі на посаді механіка
відокремленого підрозділу
Костянтинівського технікуму
Луганського національного аграрного
університету (а.с.8). На виконання
рішення суд відповідачем було сплачено
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 17 грудня 2009
року по 15 червня 2010 року у розмірі 2766
гривень 73 копійки.

Відповідачем з метою виконання
зазначеного рішення суду вживалися
заходи щодо отримання роз'яснень з
приводу поновлення ОСОБА_1 на посаді
механіка за умови відсутності цієї
посади у штатному розкладі, що
підтверджується відповідними листами
№ 157 від 06 жовтня 2012 року (а.с.77-78), № 424
від 18 грудня 2010 року (а.с.79), 79-5 від 01
лютого 2012 року (а.с.80).

12 грудня 2012 року ВП КТ «Луганський
національний університет» було видано
наказ № 381-к про поновлення ОСОБА_1 на
роботі на посаді механіка на підставі
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 червня 2010 року на підставі його
особистої заяви (а.с.67).

Відповідно до ухвали
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 31 травня 2013 року
(а.с.45-46), яка залишена без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 30 жовтня 2013 року (а.с.49-50), визнана
неправомірною та скасована постанова
державного виконавця ВДВС
Костянтинівського МРУЮ від 12 грудня 2012
року про закінчення виконавчого
провадження ВП № 35484941 щодо поновлення
ОСОБА_1 на посаді механіка.. Зобов'язано
вчинити певні дії, передбачені Законом
України « Про виконавче провадження»
щодо виконання виконавчого листа №
2-340/10 виданого 15 червня 2010 року.

Наказом № 53-к від 25 лютого 2014 року до
наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі
№ 381-к від 12 грудня 2012 року були внесені
зміни. (а.с.39).

25 лютого 2014 року держаним виконавцем
Сергієнко Д.І. складено акт (а.с.41), з
якого вбачається, що при примусовому
виконанні виконавчого листа № 2-340/10,
виданого 15 червня 2010 року про
поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді
механіка, останньому було надане
робоче місце.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 листопада 2013 року , яке залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 06 листопада 2014
року (а.с.29-31) в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ВДВС Костянтинівського МРУЮ
третя особа Луганський національний
аграрний університет про
відшкодування збитків у зв'язку з
невиконанням судового рішення
відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог,
керувався принципом диспозитивності і
посилався на те, що позивач не заявляв
вимог про стягнення з відповідача на
його користь середнього заробітку у
зв'язку із затримкою виконання рішення
про поновлення на роботі, не
скористався правом на зміну підстави
або предмету позову, передбаченого ст.
31 ЦПК України, яке було роз'яснено
судом, наполягав саме на стягненні
збитків - упущеної вигоди у вигляді
заробітної плати, яку він міг би
отримати у випадку його
працевлаштування на іншому
підприємстві за умови внесення
відповідачем записів до трудової
книжки та його можливого звільнення з
власної ініціативи.

Апеляційний суд вважає висновки суду
законними та обґрунтованими.

В апеляційному суді на виконання вимог
ст. 10 ЦПК України з'ясовувалося питання
обґрунтування та підстава заявленого
позову.

ОСОБА_1 наголосив на тому, що він заявив
вимоги і наполягає на задоволені
позову на підставі ст. 22 ЦК України, а не
ст. 236 КЗпП України.

Представник відповідача пояснив, що
ОСОБА_1 в червні 2014 року подав до
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області позов до Луганського
національного аграрного університету
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеної затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі
на підставі ст. 236 КЗпП України і
розгляд справи вже призначено на 28
липня 2014 року, про що свідчать копія
позовної заяви та судової повістки.

Як передбачено ч.1 та п.2 ч.2 ст. 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено ( упущена вигода).

З огляду на викладене та враховуючи
наведені норми, вимоги позивача про
відшкодування збитків у вигляді
середнього заробітку по регіону за час
затримки виконання рішення суд про
поновлення на роботі не ґрунтуються на
законі, тому суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про відмову у
задоволені позову.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку, в
рішення суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 236 КЗпП України,
ст.ст.307,309,314,316 ЦПК України, апеляційний
суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 11 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: