АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5521/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кушнірчук Р.О. Доповідач - Глущенко
Н.Г. Категорія 48/50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

24 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Пищиди М.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про зменшення розміру
аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
30.04.2014 року та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на те, що
воно є незаконним, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, позивач
вважає, що судом не надано оцінку
фактичним обставинам справи та наявним
в матеріалах справи доказам / а. с. 52-54 /.

Зазначеним рішенням суду від 30.04.2014
року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
його позовних вимог /а. с. 48-49/.

Ухвалою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 02.06.2014 року
виправлено описку в рішенні суду від
30.04.2014 року - в написанні по-батькові
відповідача /а. с. 63/.

Судом встановлено, що
сторони від шлюбу мають двох
неповнолітніх доньок: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які проживають з відповідачкою та
знаходяться на її утриманні.

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 15.05.2013 року
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнено
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000 грн.
на кожну дитину щомісячно, починаючи з
08.01.2013 року і до повноліття кожної
дитини /а. с. 4/.

Потім, рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01.07.2013
року вищевказане рішення від 15.05.2013
року змінено в частині визначення
розміру аліментів в твердій грошовій
сумі та стягнено з ОСОБА_2 аліменти по
1/3 частини заробітної плати щомісячно,
але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. В іншій частині
рішення залишено без змін / а. с. 5,36-37 /.

Відповідно до ст. 192 СК України -
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Позивач ОСОБА_2 звільнений з
посади директора ТОВ фірма «Ромб»
(засновником якої був сам позивач і
який особисто підписав наказ про своє
звільнення) / а. с.7 /, але він є
працездатною особою і працює
директором ТОВ «Діасон», де отримує
регулярно відповідну заробітну плату /
а. с. 6 /, а отже це не є підставою для
зменшення розміру аліментів
визначених судом.

Також, позивач посилається на те,
що на його утриманні знаходиться
батько - ОСОБА_6, який є пенсіонером та
інвалідом 3 групи по трудовому каліцтву
/ а. с. 8 /, однак доказів того, що батько
потребує матеріальної допомоги та
знаходиться на його утриманні позивач
суду не надав. Навпаки, в матеріалах
справи міститься довідка МРЕВ м.
Дніпропетровська про те, що 27.01.2014 року
матір'ю позивача - ОСОБА_6 придбано
автомобіль марки AUDI Q5, 2009 року випуску
(позивач ОСОБА_2 має право на управління
цим автомобілем), що свідчить про
належний матеріальний стан сім'ї
батька позивача /а. с. 24/.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що, в силу ст. ст. 182,
192 СК України, відсутні підстави для
зменшення розміру аліментів, а тому у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід
відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

При вище викладених обставинах справи,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного та
обґрунтованого висновку про те, що, в
силу ст.ст. 182, 192 СК України, позивачу
слід відмовити в задоволенні його
позовних вимог до ОСОБА_3 про зменшення
розміру аліментів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
позивача ОСОБА_2 не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Справа розглянута судом першої
інстанції у відповідності з вимогами
ст.ст. 10,11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
наданих суду сторонами, які беруть
участь у справі.

Доводи позивача в апеляційній
скарзі про те, що за судовими рішеннями
з нього стягнено аліменти в розмірі 1/3
частини на кожну дитину, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки, як
вбачається з рішення суду першої
інстанції від 15.05.2013 року і рішення суду
апеляційної інстанції від 01.07.2013 року, -
за цими судовими рішеннями з позивача
стягнені аліменти в розмірі 1/3 частини
на двох дітей.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування чи зміни
судового рішення, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

СУДДІ: