У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

22 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Харківської міської ради,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8,
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округа ОСОБА_9
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу частки житлового
будинку та визнання права спільної
часткової власності, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 до якої приєднався
ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 30.01.2004 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 Рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 22.02.2010
року шлюб між ними було розірвано. За
час спільного проживання нею спільно з
ОСОБА_5 був реконструйований належний
ОСОБА_5 на праві власності в порядку
спадкування садибний будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_2 та
була побудована житлова прибудова до
нього літ. «А 1-1» за її особисті кошти
отримані від продажу її власної
квартири АДРЕСА_1. Після розірвання
шлюбу самочинно реконструйоване
житлове домоволодіння не було
розподілене між нею та ОСОБА_5 в порядку
поділу спільного майна подружжя з
підстав невведення його в експлуатацію
на дату постановлення відповідного
рішення суду.

В зв'язку з цим вона звернулась до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво та його поділ.
Протягом розгляду даної справи, ОСОБА_5
таємно від неї, ввів в експлуатацію
вищевказане спірне домоволодіння,
зареєструвавши його по 1/2 частині на
ОСОБА_5 та на ОСОБА_8 та продав
зареєстровану за ним частку ОСОБА_6

Враховуючи вказане, позивачка просила
визнати право спільної часткової
власності на самовільно
реконструйоване домоволодіння по
АДРЕСА_2 за ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_8; визначити частки у праві
власності за ОСОБА_8 - 88/200; за ОСОБА_4 -
51/200; за ОСОБА_5 - 61/200; визначити право
користування за ОСОБА_8 кімнати 1-1, 1-3, 1-4,
1-5, 1-6, 1-7, IV; за ОСОБА_4 житлова кімната 2-4;
за ОСОБА_5 житлова кімната 2-6; за ОСОБА_4
та ОСОБА_5 у спільне користування
нежитлові приміщення 2-1,2-2, 2-3,2-5, III.

Уточнивши позовні вимоги, позивачка
просила визнати недійсним договір від
11.12.2012 року купівлі-продажу житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8
право спільної часткової власності на
вищевказаний житловий будинок.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 30 липня 2013 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
недійсним договір від 11.12.2012 року
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 право
спільної часткової власності на
житловий будинок, загальною площею
119,8 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м
літ. «А-1» з житловою прибудівлею літ.
«А1-1», сінями літ. «а1», тамбуром літ.
«а4», прибудовою літ «а5», гаражем літ.
«И», басейном літ. «М», льохом літ. «Е»,
огорожею літ. №№ 4, 6-10, за
вказаною адресою.

Визначено частки у праві власності на
житловий будинок літ. «А-1» з житловою
прибудівлею літ. «А1-1», сінями літ. «а1»,
тамбуром літ, «а4», прибудовою літ. «а5»,
гаражем літ. «И», басейном літ. «М»,
льохом літ. «Е», огорожею літ. № № 4, 6-10,
за вищевказаною адресою наступним
чином: за ОСОБА_8 - 88/200 частини; за ОСОБА_4
- 51/200 частини; за ОСОБА_5 - 61/200 частини.

Визначено право користування вказаним
житловим будинком наступним чином: за
ОСОБА_8 кімнати 1-1,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7, IV; за
ОСОБА_4 житлова кімната 2-4; за ОСОБА_5
житлова кімната 2-6; за ОСОБА_4 та ОСОБА_5
у спільне користування нежитлові
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 лютого
2014 року, рішення суду першої інстанції
в частині визнання за ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 право спільної
часткової власності на житловий
будинок, загальною площею 119,8 кв.м.,
житловою площею 56,7 кв.м літ. «А-1» з
житловою прибудівлею літ. «АІ-1», сінями
літ. «а1», тамбуром літ. «а4», прибудовою
літ. «а5», гаражем літ. «И», басейном літ.
«М», льохом літ. «Е», огорожею літ. № №
4,6-10, за адресою: м. АДРЕСА_2; визначення
часток у праві власності на цей
житловий будинок наступним чином: за
ОСОБА_8 - 88/200 частини; за ОСОБА_4 - 51/200
частини; за ОСОБА_5 - 61/200 частини;
визначення порядку користування
житловим будинком наступним чином: за
ОСОБА_8 кімнати 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV; за
ОСОБА_4 житлова кімната 2-4; за ОСОБА_5
житлова кімната 2-6; за ОСОБА_4 та ОСОБА_5
у спільне користування нежитлові
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III - скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_4 в цій частині задоволено
частково. Визнано прибудову літ. «А 1-1»
до житлового будинку за вказаною
адресою спільним сумісним майном
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину прибудови літ. «А 1-1» до
зазначеного житлового будинку. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 до якої
приєднався ОСОБА_10, який діє в
інтересах ОСОБА_7 просить скасувати
рішення апеляційного суду та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позву
відмовити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження апеляційного суду і при їх
дослідженні та встановленні судом
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 до якої
приєднався ОСОБА_10, який діє в
інтересах ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 13 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун О.В. Ступак &nbsp;
С.П. Штелик