АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/2414/13-ц 22-ц/774/1668/К/14
Справа № 215/2414/13-ц
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/1668/К/14
Доповідач Барильська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Лебедін О.Ю.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_3-ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу від 04 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про встановлення
факту прийняття спадщини, витребування
майна та визнання права власності на
спадкове майно, -

В С Т А
Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
встановлення факту, що має юридичне
значення та визнання права власності.

Неодноразово уточнивши позовні вимоги,
в останній їх редакції позивач просив
суд визнати недійсними наступні
договори купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1: від 18.05.2005 року, за яким
власником квартири стала відповідач
ОСОБА_7; від 09.12.2005 року, за яким
власником квартири став відповідач
ОСОБА_8; від 19.09.2013 року, за яким
власником квартири стала відповідач
ОСОБА_3; витребувати у відповідача
ОСОБА_3 спірну квартиру, виселити її без
надання іншого житлового приміщення та
зобов'язати передати позивачу ключі
від вхідних дверей квартири;
встановити факт прийняття позивачем
спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року батька ОСОБА_10; визнати за
позивачем ОСОБА_5 право власності в
порядку спадкування на ? частину
спірної квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_5
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
його батько ОСОБА_10 Спадкоємцями
першої черги за законом після смерті
ОСОБА_10 є його сини - позивач ОСОБА_5 та
відповідач ОСОБА_5 Спадщина, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_10
складається з 1/2 частки трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,20
кв.м. житловою площею 39,2 кв.м., з яких 1/3
належала спадкодавцю на підставі
дубліката свідоцтва про право
власності на житло від 30.03.1995 року, та 1/6
частина - на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року дружини
ОСОБА_11 Інша 1/2 частина вищевказаної
квартири належить позивачу на підставі
дубліката свідоцтва про право
власності на житло від 30.03.1995 року, та 1/6
частина на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері
ОСОБА_11

Після смерті батька позивач виїхав до
Російської Федерації, повернувшись на
Україну навесні 2013 року, з*ясував, що
право власності на спірну квартиру
неодноразово переходило до різних
осіб.

Так, згідно рішення Тернівського
районного суду м.Кривого Рогу від 29.03.2005
року право власності на спірну
квартиру було визнано за відповідачем
ОСОБА_6; згідно договору
купівлі-продажу від 18.05.2005 року,
укладеного між відповідачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, право власності перейшло до
ОСОБА_7; згідно договору
купівлі-продажу від 09.12.2005 року,
укладеного між відповідачами ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, право власності перейшло до
ОСОБА_8, який 19.09.2013 року уклав договір
купівлі-продажу спірної квартири з
відповідачем ОСОБА_3

На момент звернення до суду з позовом
власником спірної квартири є
відповідач ОСОБА_3

Зазначивши, що спірна квартира вибула з
володіння позивача не з його волі,
вважає, що має право на витребування у
відповідачів належного йому майна, а
саме- трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Також позивач посилався на те, що між
ним та братом, відповідачем ОСОБА_5,
існує домовленість, що останній
спадщину після смерті батька не
приймав і на неї не претендує. Вважав,
що судом може бути встановлено факт
прийняття ним спадщини після
померлого батька, та визнано за ним
право власності на 1/2 частку спірної
квартири в порядку спадкування.

Заочним рішенням Тернівського
районного суду м.Кривого Рогу від 04
квітня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири від 18
травня 2005 року, за яким власником
квартири стала ОСОБА_7, припинено право
власності ОСОБА_7 на квартиру.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири від 09
грудня 2005 року, за яким власником
квартири став ОСОБА_8, припинено право
власності ОСОБА_8 на квартиру.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири від 19
вересня 2013 року, за яким власником
квартири стала ОСОБА_3, припинено право
власності ОСОБА_3 на квартиру.

Витребувано у ОСОБА_3 належну позивачу
ОСОБА_12 спірну квартиру, виселено
ОСОБА_3 разом з іншими зареєстрованими
в квартирі членами її сім'ї зі спірної
квартири, без надання іншого жилого
приміщення, зобов'язано ОСОБА_3
передати позивачу ОСОБА_12 ключі від
вхідних дверей квартири.

Встановлено факт прийняття спадщини
позивачем ОСОБА_12 після померлого
батька ОСОБА_10

Визнано за позивачем ОСОБА_12 право
власності на 1/2 частку трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,2
кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., в
порядку спадкування після померлого
батька ОСОБА_10

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_12,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, з
кожного окремо, на користь позивача
ОСОБА_5 по 484 грн. 94 коп. судових витрат.

Ухвалою Тернівського районного суду
м.Кривого Рогу від 23 червня 2014 року
відповідачу ОСОБА_3 відмовлено у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції не залучено до
участі у справі в якості відповідача по
справі виконавчий комітет Тернівської
районної у місті ради, в той час, як у
матеріалах справи відсутня спадкова
справа, та відомості про те, чи є інші
спадкоємці після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_10, немає доказів прийняття
спадщини позивачем ОСОБА_5, його заяви
до нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Також в матеріалах справи
немає доказів про те, чи звертався із
заявою про прийняття спадщини
відповідач ОСОБА_5. Тобто, на думку
апелянта, ні позивач, ні його брат -
відповідач по справі ОСОБА_5, не
прийняли спадщину після смерті свого
батька, оскільки позивач відразу після
смерті батька поїхав до Росії на
заробітки, та не вчиняв ніяких дій, які
б свідчили про вступ в управління
спадковим майном.

Також відповідач ОСОБА_3 посилається на
те, що судом першої інстанції не взято
до уваги, що на підставі рішення
Тернівського районного суду від 30.05.2013
року, яке набрало законної сили 19.07.2013
року позивач по справі був знятий з
реєстраційного обліку.

В матеріалах справи, на думку апелянта,
відсутні докази щодо незаконного
переходу права власності на спірну
квартиру від однієї до іншої особи, а
тому суд помилково дійшов висновку про
недійсність договорів купівлі-продажу
спірної квартири від 19.09.2013р, від
18.05.2005р. та 09.12.2005р.

Крім того, під час розгляду справи, суд
першої інстанції не встановив, що
відповідач по справі ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року та стягнув з неї
судові витрати; порушив права
відповідача ОСОБА_8, який звернувся до
суду із заявою про відкладення
слухання справи у зв'язку з тим, що йому
потрібна правова допомога фахівця у
галузі права та не дав належної
правової оцінки тому, що при зверненні
до суду з позовом ОСОБА_12 не в повному
обсязі сплачено судовий збір.

Також відповідач ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі зауважила, що вона є
добросовісним набувачем спірної
квартири, а позивач не надав суду
доказів ні факту прийняття ним
спадщини після смерті батька, ні
доказів того, що спірна квартира
належить йому на праві власності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер батько позивача та відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_10

Спадкоємцями першої черги за законом
після його смерті є сини спадкодавця
позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_5

За життя спадкодавцю ОСОБА_10 належала
1/2 частка трикімнатної квартири
АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, загальною
площею 60,20 кв.м., з яких 1/3 належала йому
на підставі дубліката свідоцтва про
право власності на житло від 30.03.1995
року, виданого згідно з розпорядженням
УЖКГ від 06.04.1999 року № 96, та 1/6 частина -
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 від 26.05.1999
року, виданого Шостою криворізькою
державною нотаріальною конторою,
зареєстрованого в реєстрі за № 2.1189 та
зареєстрованого в Криворізькому бюро
технічної інвентаризації 28.05.1999 року.

Позивачу ОСОБА_5 на підставі дубліката
свідоцтва про право власності на житло
від 30.03.1995 року, виданого згідно з
розпорядженням УЖКГ від 06.04.1999 року № 96,
належить ? частина вищевказаної
квартири та на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 від
26.05.1999 року, виданого Шостою
криворізькою державною нотаріальною
конторою, зареєстрованого в реєстрі за
№ 2.1189 та зареєстрованого в
Криворізькому бюро технічної
інвентаризації 28.05.1999 року - 1/6 частина
квартири.

Згідно довідки КП «ЖЕО № 14» № 422 від
08.04.2013 р. на час відкриття спадщини
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_10, разом з ним у спірній квартирі
був зареєстрований позивач ОСОБА_5

Згідно відповіді Шостої криворізької
державної нотаріальної контори №
1893/01-16 від 03.08.2013 р., після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 з заявами про
прийняття спадщини, у тому числі за
заповітом, або про відмову від
прийняття спадщини ніхто не звертався,
спадкова справа не заводилась,
свідоцтва про право на спадщину не
видавалось.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 29 березня 2005 року за
відповідачем ОСОБА_6 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_3,
загальною площею 60,2 кв.м.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2013 року зазначене рішення було
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову ОСОБА_6 у задоволенні його
позовних вимог до позивача ОСОБА_5 про
визнання права власності на спірну
квартиру.

18 травня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м., посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_13 та зареєстрований у реєстрі за
№ 2065.

09 грудня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
було укладено договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м., посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_13 та зареєстрований у реєстрі за
№ 6063.

19 вересня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м., посвідчений державним
нотаріусом Сьомої криворізької
державної нотаріальної контори
Грабевник О.В. та зареєстрований у
реєстрі за № 1-2784.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_12
посилався на те, що на день смерті
спадкодавця - свого батька ОСОБА_10, він
був зареєстрований та мешкав разом з
батьком, тому вважається таким, що
фактично прийняв спадщину та зазначив,
що спірна квартира вибула з його
володіння без його волі, тому він має
право на її витребування з незаконного
володіння.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 в
частині припинення право власності
відповідача ОСОБА_6 на квартиру
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
наявності правових підстав для
задоволення цих позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Статтею 346 ЦК України обумовлено
підстави припинення права власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 29 березня 2005 року за
відповідачем ОСОБА_6 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_3,
загальною площею 60,2 кв.м.

Однак, рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2013 року зазначене рішення було
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову ОСОБА_6 у задоволенні його
позовних вимог до позивача ОСОБА_5 про
визнання права власності на спірну
квартиру.

Тобто зі скасуванням апеляційним судом
рішення суду першої інстанції про
визнання за ОСОБА_6 права власності на
спірну квартиру його право власності
було припинено. Крім того, позивач
ОСОБА_5 позовних вимог щодо припинення
права власності відповідача ОСОБА_6 на
спірну квартиру не заявляв.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
необхідність припинити право
власності відповідача ОСОБА_6 на спірну
квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_12 в частині визнання недійсними
договорів купівлі-продажу спірної
квартири, за якими її власниками стали
відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 і
припинення їх права власності на
зазначену квартиру, суд першої
інстанції виходив з того, що нерухоме
майно вибуло з володіння позивача без
його волі.

Однак, колегія суддів не може
повністю погодитися з таким висновком
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За змістом ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна
із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06 листопада 2009 року, не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 березня 2005 року про
визнання права власності ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_4 було скасовано
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2013 року та ухвалено нове рішення про
відмову ОСОБА_6 у задоволенні його
позовних вимог до позивача ОСОБА_5

Тобто, підстава набуття права
власності на спірну квартиру
відповідачем ОСОБА_6 була скасована
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2013 року.

У зв'язку з чим, визнання недійсними
наступних правочинів щодо відчуження
спірного нерухомого майна, які були
вчинені після скасування права
власності відповідача ОСОБА_6 на спірну
квартиру, а саме: договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3,
загальною площею 60,2 кв.м., від 18 травня
2005 року, укладеного між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7; та припинення права власності
ОСОБА_7 на спірну квартиру; договору
купівлі - продажу вказаної квартири
від 09 грудня 2005 року, укладеного між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та припинення права
власності ОСОБА_8 на спірну квартиру; та
договору купівлі-продажу від 19 вересня
2013 року, укладеного між ОСОБА_8 та
ОСОБА_3, не передбачено нормами чинного
законодавства.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності доказів незаконного
переходу права власності на спірну
квартиру від однієї до іншої особи за
договорами купівлі - продажу від 18.03.2005
року, від 09.12.2005 року та 19.09.2013 року,
колегія суддів не бере до уваги,
оскільки вони правового значення для
вирішення спору не мають, так як
відповідно до ст.388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно,
зокрема, вибуло з його володіння або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції не встановив, що
відповідач по справі ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, не можуть бути взяті
до уваги колегією суддів, оскільки з
вищенаведених підстав нею не порушено
права позивача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 в
частині встановлення факту прийняття
ним спадщини після померлого батька
ОСОБА_10 та визнання за позивачем права
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 60,2 кв.м., в
порядку спадкування після померлого
батька ОСОБА_10, суд першої інстанції
виходив з доведеності цих позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.549 ЦК України (в
редакції 1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, зокрема,
якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном. Вказані дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з
моменту відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК України (в редакції 1963
року) передбачено, що спадкоємці,
закликані до спадкоємства, можуть
одержати в державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття
спадщини свідоцтво про право на
спадщину.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» встановлено, що при
вирішенні вимог про встановлення факту
прийняття спадщини і місця її
відкриття суд має виходити з положень
статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими
місцем відкриття спадщини визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця, а якщо воно невідоме -
місце знаходження майна або його
основної частини. Діями ж, що свідчать
про прийняття спадщини, є фактичний
вступ заявника в управління чи
володіння спадковим майном у межах
шестимісячного строку з дня відкриття
спадщини або подача ним протягом
цього строку до державної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини заяви про її
прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи,
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька
позивача ОСОБА_10 відкрилася спадщина
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 60,20 кв.м., з яких 1/3
належала спадкодавцю на підставі
дубліката свідоцтва про право
власності на житло від 30.03.1995 року, та 1/6
частина - на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року дружини
ОСОБА_11

Інша 1/2 частина вищевказаної квартири
належить позивачу на підставі
дубліката свідоцтва про право
власності на житло від 30.03.1995 року, та 1/6
частина - на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері
ОСОБА_11

Згідно довідки КП «ЖЕО № 14» № 422 від
08.04.2013 р. на час відкриття спадщини
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_10, разом зі спадкодавцем у
спірній квартирі був зареєстрований та
мешкав позивач ОСОБА_5, який після
смерті батька мешкав у ній ще шість
місяців.

Згідно відповіді Шостої криворізької
державної нотаріальної контори №
1893/01-16 від 03.08.2013 р., після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 з заявами про
прийняття спадщини, у тому числі за
заповітом, або про відмову від
прийняття спадщини ніхто не звертався,
спадкова справа не заводилась,
свідоцтва про право на спадщину не
видавалось.

Тобто, прийнявши фактично спадщину
після смерті батька ОСОБА_10, позивач
ОСОБА_12 свідоцтво про право на
спадщину не отримав.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги в цій частині є безпідставними і
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
правових підстав для встановлення
факту фактичного прийняття позивачем
спадщини після смерті батька та
визнання за ним права власності на ?
частину спірної квартири в порядку
спадкування.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не залучено до
участі у справі в якості відповідача по
справі виконавчий комітет Тернівської
районної у місті ради, в той час, як у
матеріалах справи відсутня спадкова
справа, та відомості про те, чи є інші
спадкоємці після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_10, немає доказів прийняття
спадщини позивачем ОСОБА_5, його заяви
до нотаріальної контори про прийняття
спадщини, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів з вищенаведених
підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності у матеріалах справи
спадкової справи та відомостей про те,
чиє інші спадкоємці після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10, колегія
суддів не бере до уваги, оскільки
згідно відповіді Шостої криворізької
державної нотаріальної контори №
1893/01-16 від 03.08.2013 р., після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 з заявами про
прийняття спадщини, у тому числі за
заповітом, або про відмову від
прийняття спадщини ніхто не звертався,
спадкова справа не заводилась,
свідоцтва про право на спадщину не
видавалось.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 в
частині витребування у відповідача
ОСОБА_3 належної позивачу ОСОБА_12
спірної квартири, виселення ОСОБА_3 зі
спірної квартири з усіма членами сім*ї,
без надання іншого жилого приміщення
та зобов'язання ОСОБА_3 передати
позивачу ОСОБА_12 ключі від вхідних
дверей квартири, суд першої інстанції
виходив з загальних засад захисту
права власності особи.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Як роз'яснено у п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року,
реституція як спосіб захисту
цивільного права (частина перша статті
216 ЦК) застосовується лише в разі
наявності між сторонами укладеного
договору, який є нікчемним чи який
визнано недійсним. У зв'язку з цим
вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216
ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення
майна, переданого на виконання
недійсного правочину, яке було
відчужене третій особі.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача-
з підстав, передбачених частиною
першою статті 388 ЦК.

Матеріалами справи встановлено, що
спірна квартира вибула з володіння
позивача без його волі, рішення суду, за
яким право власності на неї визнано за
відповідачем ОСОБА_6, було скасовано
рішенням апеляційного суду та
останньому у позові до ОСОБА_12
відмовлено. Тобто договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, за
яким власником вказаної квартири стала
відповідач ОСОБА_3 є нікчемним.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
правових підстав для витребування у
відповідача ОСОБА_3 спірної квартири,
виселення її та зобов'язання передати
позивачеві ключі від вхідних дверей
зазначеної квартири.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що
відповідач ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем спірної квартири, а позивач
не надав суду доказів ні факту
прийняття ним спадщини після смерті
батька, ні доказів того, що спірна
квартира належить йому на праві
власності, не беруться до уваги
колегією суддів, так як спростовуються
матеріалами справи.

Однак, виселяючи зі спірної квартири
усіх членів сім*ї відповідача ОСОБА_3,
суд першої інстанції не взяв до уваги,
що таких позовних вимог позивачем не
заявлено, судом не встановлено коло
осіб, зареєстрованих у спірній
квартирі та членів сім*ї відповідача
ОСОБА_3, які з нею проживають. А
позивачем позовні вимоги в цій частині
не уточнювалися.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність рішення суду в цій
частині скасувати.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_3 про те, що судом першої
інстанції не взято до уваги, що на
підставі рішення Тернівського
районного суду від 30.05.2013 року, яке
набрало законної сили 19.07.2013 року,
позивач по справі був знятий з
реєстраційного обліку, не можуть бути
взяті до уваги колегією суддів,
оскільки позивачу на підставі
дублікату свідоцтва про право на
спадщину належить ? частина спірної
квартири. Рішення Тернівського
районного суду м.Кривого Рогу від 29.03.2005
року, за яким визнано право власності
за відповідачем ОСОБА_6 на спірну
квартиру, скасовано рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.12.2013 року та у позові
відмовлено, у зв'язку з чим позивач, як
власник ? частини спірної квартири на
підставі дублікату свідоцтва про право
на спадщину має право на пред'явлення
зазначеного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивачем при зверненні до суду з
позовом не в повному обсязі сплачено
судовий збір не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до ст.88 ПК України
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково; рішення суду в частині
припинення права власності ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м., визнання недійсним договору
купівлі-продажу вказаної квартири від
18 травня 2005 року, укладеного між ОСОБА_6
та ОСОБА_7, та припинення права
власності ОСОБА_7 на неї; договору
купівлі - продажу спірної квартири від
09 грудня 2005 року, укладеного між ОСОБА_7
та ОСОБА_8, та припинення права
власності ОСОБА_8 на неї; договору
купівлі-продажу спірної квартири від 19
вересня 2013 року, укладеного між ОСОБА_8
та ОСОБА_3, та в частині виселення з
квартири АДРЕСА_3 всіх зареєстрованих
членів сім*ї ОСОБА_3 скасувати та на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

На підставі ст.88 ЦПК України колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
у сумі 764,05 грн. за розгляд справи у суді
першої інстанції і з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 судовий збір у сумі 229,40 грн. та
на користь держави судовий збір у сумі
14,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 04 квітня 2014 року в
частині припинення права власності
ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_3, загальною
площею 60,2 кв.м., визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3, загальною площею 60,2 кв.м., від 18
травня 2005 року, укладеного між ОСОБА_6
та ОСОБА_7, посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_13 та
зареєстрованого у реєстрі за № 2065 та
припинення права власності ОСОБА_7 на
квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м.; договору купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м., від 09 грудня 2005 року, укладеного
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_13 та
зареєстрованого у реєстрі за № 6063 та
припинення права власності ОСОБА_8 на
квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м.; договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3, загальною площею 60,2
кв.м., від 19 вересня 2013 року, укладеного
між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідченого
державним нотаріусом Сьомої
криворізької державної нотаріальної
контори Грабевник О.В. та
зареєстрованого у реєстрі за № 1-2784 та в
частині виселення з квартири АДРЕСА_3
всіх зареєстрованих членів сім*ї
ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 764,05 грн. за розгляд
справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 229,40 грн. та на
користь держави судовий збір у сумі 14,20
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: