Справа № 187/408/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"27" травня 2014 р.
смт. Петриківка

Петриківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Говорухи В.О., при
секретарі Горбулі М.В., за участю:
позивача ОСОБА_1, представника
позивача: ОСОБА_2, представника
відповідача Чернуський В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на майно,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: Дніпродзержинська об'єднана
державна податкова інспекція
головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2014 року до Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області звернулася ОСОБА_1 з позовом
до Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на майно,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: Дніпродзержинська об'єднана
державна податкова інспекція
головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги
тим, що в 1980 році, вона зі своїм покійним
чоловіком ОСОБА_4 в місті П'ятихатки
Дніпропетровської області на
підприємстві за власні кошти придбали
металевий швелер (50x30) загальною
довженною 15 метрів. В бухгалтерію кошти
оплачувала вона, документи були
виписані на її ім'я. Вказаний металевий
швелер вони придбали для того, щоб
зробити переїзд через дренажний канал,
що знаходиться по вул. Шкільна в
с.Хутірське Петриківського району
Дніпропетровської області. В тому ж
році, вона із своїм покійним чоловіком
та сусідом із указаного металевого
швелера установили переїзд для
легкового автомобіля через дренажний
канал, для того, щоб скоротити шлях
виїзду із їх вулиці до основної дороги.

Після того як помер її чоловік, ніхто
автомобілем через дренажний канал не
їздив. В зв'язку з чим, в 1996 році вона
вирішила забрати свої металеві
швелери. Для цього вона поїхала в місто
П'ятихатки Дніпропетровської області,
знайшла підприємство, де вони із
чоловіком купували металевий швелер, з
метою отримання документів
підтверджуючих, що саме вона купувала
металевий швелер, так як із 1980 року не
збереглися документи. На підприємстві,
їй надали довідку, про те що вона дійсно
купувала металевий швелер. В тому ж 1996
році по хворобі та за браком часу вона
не забрала свої швелера.

08.10.2013 року вона отримала довідку в
Хутірській сільській раді
Петриківського району
Дніпропетровської області за № 743 від
08.10.2013 року, в якій зазначено, що
металева конструкція на балансі
Хутірської сільської ради не
знаходиться і є власністю ОСОБА_1.

27.10.2013 року вона до себе на подвір'я
забрала два металеві швелери (50x30)
загальною довженною 15 метрів.

25.03.2013 року на її адресу надійшов лист №
6578/12/04-26-08 від заступника начальника,
начальника Петриківського відділення
Дніпродзержинської ОДПІ Целуйко П.В., в
якому він просить її надати
документальні докази, які
підтверджують право власності на
металеві конструкції (металеві
швелера).

Тому позивач просить суд визнати за
нею, право власності на два металеві
швелери (50x30) загальною довженною 15
метрів.

Позивач в судовому засіданні
підтримала свої позовні вимоги та
зазначила, що в 1979 році вона з чоловіком
ОСОБА_4 придбали автомобіль та в 1980
році, разом з сусідом ОСОБА_6, який також
мав автомобіль, вони придбали металеві
швелера та встановили переїзд через р.
Чаплинка. На даний час даним переїздом
ніхто не користується, тому вона
вирішила забрати металеві швелера,
оскільки їх намагалися викрасти
невідомі особи. Вона звернулася до
сільської ради, отримала довідку, що
вказана конструкція належить їй та
здійснила демонтаж швелерів, але в
подальшому, сільський голова
відмовився від дійсності обставин
викладених в наданій їй довідці і
заперечив її власність на металеві
швелера.

Представник позивача: ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримав позов з
обставин викладених в позовній заяві.

Представник відповідача - сільський
голова Чернуський В.О. заперечує проти
позовних вимог ОСОБА_1 та надав
письмові пояснення, де зазначив, що
сільська рада не надавала дозвіл на
демонтаж металевих швелерів. Дійсно в
28.10.2013 року він помилково надав довідку
про те, що металева конструкція
належить ОСОБА_1 11.11.2013 року до
сільської ради звернулися мешканці с.
Хутірське де зазначили, що ОСОБА_1 не
має жодного відношення до металевої
конструкції через р. Чаплинку.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог:
Дніпродзержинська об'єднана державна
податкова інспекція головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Дніпропетровській
області, будучи повідомленим про час та
місце судового засідання в суд не
з'явився.

Суд заслухавши сторони, їх
представників, свідків та дослідивши
матеріали справи вважає позовні вимоги
не доведеними та в їх задоволенні
відмовити з наступного.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показав, що він 1980 року проживав по
АДРЕСА_1 та особисто бачив як будували
дану конструкцію з двох швелерів, при
цьому її будували ОСОБА_6 та ОСОБА_4

ОСОБА_8 в судовому засіданні показала,
що вона проживає по АДРЕСА_1 з
народження та є племінницею позивача.
Їй відомо, що 1980 році ОСОБА_1 брала в
борг гроші в її метрі з метою купівлі
матеріалів для будівництва металевого
мосту через р. Чаплинка. Вона особисто
бачила як будували даний міст, в
будівництві приймав участь ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
показала, що в 1980 році даний місток
через р. Чаплинку збудував ОСОБА_6 та
йому допомагали чоловік позивача та її
чоловік ОСОБА_11, які виконували роботи
з будівництва та монтажу.

ОСОБА_12 в судовому засіданні показала,
що вона з моменту будівництва
металевого мосту через р. Чаплинка
користувалася ним та їй зі слів ОСОБА_6
відомо, що він особисто купував
металеві вироби для будівництва мосту
та привозив їх з підприємства, де
працював - з м. Дніпропетровська. Дійсно
в будівництві мосту, шляхом надання
фізичної допомоги, приймали учать
декілька осіб, які проживали по
сусідству з даним мостом та
користувались ним.

Свідок ОСОБА_13 показав, що він особисто
в 1980 році приймав участь в будівництві
зазначеного мосту через р. Чаплинку та
допомагав розгортати шлак. Крім нього,
в будівництві мосту приймали участі і
інші особи. Йому відомо, зі слів інших
мешканців села, що будівництво мосту
організовував за власні кошти ОСОБА_6

ОСОБА_14 в судовому засіданні показала,
що в 1983 році вона купила будинок у
ОСОБА_6, розташований по АДРЕСА_1, який
розповідав їй, що він з сусідами
збудував міст через р. Чаплинку.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
показав, що з 1978 року він має у
власності автомобіль, на якому він
приїжджав до батьків його дружини, які
проживали по сусідству з позивачем.
Йому відомо, що за спільною
домовленістю між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вони
придбали в м. П'ятихатки
Дніпропетровської області металеві
швелери, але хто сплачував кошти йому
не відомо.

Свідкам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 достовірно
та безпосередньо не відомо, хто саме та
за які кошти придбав спірні металеві
швелера, тому суд не приймає покази
вказаних свідків, як належний доказ для
встановлення чи спростування фактів,
якими сторони обґрунтовують заявлені
вимоги та заперечення - придбання
ОСОБА_1 спільних металевих швелерів.
Крім того, вказані свідки дають покази
щодо фактів, які їм стали відомі з чужих
слів, а саме зі слів ОСОБА_6 та інших
мешканців села, покази якого
перевірити у суду немає можливості.

Суд не приймає як належний та
допустимий доказ, для встановлення
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, бухгалтерську довідку від
7 квітня 1996 року, оскільки вона виконана
не на фірмовому бланку підприємства,
яким видана, не містить жодних
реєстраційних документів, не містить
чіткого посилання на документ, на
підставі якого в ній викладені
обставини щодо придбання та відпуску
купленого товару. Отже, вказана довідка
не є платіжним документом та не може
свідчити про існування договору
купівлі-продажу. Крім того, вказана
довідка жодним чином не свідчить про
те, що в ній йдеться саме про спірні
металеві вироби.

Оскільки, представник установи, що
надала довідку № 743, від 8.10.2013 року -
сільський голова Хутірської сільської
ради Петриківського району
Дніпропетровської області, заперечує
достовірність даних вказаних в даній
довідці, суд вважає вказану довідку не
допустимим доказом по даній справі.

Крім того, суд враховує пояснення
позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні,
яка пояснила, що спірні металеві
швелери вона придбала спільно з ОСОБА_6,
що спростовує її вимоги про визнання за
нею особистої власності на предмет
спору.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Враховуючи, що позивачем, відповідно до
принципу змагальності та обов'язку
доказування передбачених ст. 10 та 60 ЦПК
України, не надано до суду докази, що
свідчать про придбання нею, за власні
кошти, спірних металевих швелерів, тому
суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1, не
доведеними та і в їх задоволенні
відмовити.

Керуючись правилами розподілу судових
витрат встановленими ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати понесені
позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 316, 319, 328, 386, 391, 392 ЦК
України та статтями 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на майно,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: Дніпродзержинська об'єднана
державна податкова інспекція
головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області, відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: В. О. Говоруха