Справа №489/6638/13-ц 23.09.2014 23.09.2014 23.09.2014
Провадження №22-ц/784/1938/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Суддя по першій інстанції -
Доповідач у апеляційній
інстанції - Яворська Ж.М.
Рішення

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Кудрі В.М.,

за участю позивача - ОСОБА_3 та його
представника - ОСОБА_4,

представника особи, яка не приймала
участі у справі - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 31
січня 2014 року за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, треті
особи - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
приватний нотаріус Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення, визнання права
власності в порядку спадкування,
витребування майна та скасування
реєстрації права власності,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, приватний нотаріус
Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_14, про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, визнання права власності в
порядку спадкування, витребування
майна та скасування реєстрації права
власності.

У позові позивачі посилалися на те,
що вони є спадкоємцями п'ятої черги за
законом після смерті ОСОБА_15, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і була їх
двоюрідною сестрою. У встановлений
законом строк вони прийняли спадщину,
звернувшись до приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 з відповідним заявами,
але отримали відмову у видачі
свідоцтва про спадщину оскільки не
надано документів, які підтверджують
їх родинні стосунки зі спадкодавцем.

Витребувані архівні документи:
актові записи про народження та про
реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про
народження та посвідки про шлюб
містять помарки, закреслення,
виправлення, що позбавляє їх
можливості довести в позасудовому
порядку їх родинні стосунки.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 25 листопада
1976 року та свідоцтва про право на
спадщину за законом від 23 вересня 1989
року, житловий будинок АДРЕСА_1 у
рівних частках, кожному по 1/2частці,
належав ОСОБА_15 та її рідному брату
ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_16 помер.

Його син ОСОБА_17, як спадкоємець
першої черги спадщину після смерті
батька не прийняв і помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки ЖЕК №1 ЖКП
«Південь» від 18 січня 2013 року на час
смерті ОСОБА_16 з ним проживала та була
зареєстрована за вказаною адресою
сестра ОСОБА_15

Отже, з врахуванням положень п.1.ч.1
ст. 549 ЦК України ОСОБА_15 фактично
прийняла спадщину, як спадкоємець
другої черги.

В той же час, під час оформлення
спадщини після смерті ОСОБА_15 було
з'ясовано, що право власності на
належний ОСОБА_15 житловий будинок
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_9 відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 жовтня 2007 року, яке
судом не постановлювалося.

Ще за життя ОСОБА_15, а в березні 2013
року ОСОБА_3 зверталися до
правоохоронних органів з заявою про
вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.358
КК України, оскільки було з'ясовано, що
документи щодо реєстрації права
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1
виготовлялися не ОСОБА_9, а іншою
невідомою особою, слідчим було змінено
підстави порушення кримінальної
справи, згідно з якими справу порушено
по факту скоєння злочину, а не відносно
відповідача.

Приймаючи до уваги вищевикладені
обставини та уточнивши позовні вимоги,
позивачі просили встановити факт
родинних відносин між ними та
двоюрідною сестрою ОСОБА_15, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити факт прийняття
ОСОБА_15 спадщини після смерті брата
ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;
визнати право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями та спорудами в порядку
спадкування за законом, витребувати у
ОСОБА_9 вищевказаний житловий будинок
та скасувати державну реєстрацію права
власності за останнім.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 31 січня
2014 року позов задоволено. Постановлено:

- встановити факт родинних відносин, що
саме ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є
двоюрідними братами ОСОБА_15,яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2;

- встановити факт прийняття ОСОБА_15
спадщини після смерті брата ОСОБА_16,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- за ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 визнати
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_15 по 1/3
частці за кожним на житловий будинок
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та
спорудами;

- витребувано від ОСОБА_9 житловий
будинок АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями та спорудами;

Додатковим рішенням цього суду
від 14 травня 2014 року скасовано
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_9 на житловий будинок за
вищевказаною адресою.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_5, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, не з'ясування
фактичних обставин справи, не надання
належної оцінки наявним в матеріалах
справи доказам, просив його скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити. В судовому
засіданні в суді апеляційної інстанції
апеляційну скаргу підтримав частково,
зазначив, що не заперечує проти
встановлення факту родинних відносин
між позивачами та ОСОБА_15

В запереченнях на скаргу, наданих
до суду, представник позивачів,
посилаючись на законність рішення суду
першої інстанції, просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника особи, яка не
приймала участі у справі, позивача та
його представника, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині встановлення факту прийняття
спадщини, суд першої інстанції виходив
з того, що спадщина після смерті ОСОБА_16
спадкоємцем першої черги, а саме сином
останнього, ОСОБА_17 прийнята не була.

Між тим, з таким висновком суду,
виходячи із обставин даної справи
погодитися не можна.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963
року встановлено, що для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини, яким згідно зі ст.
525 цього Кодексу є день смерті
спадкодавця.

За змістом частин 1, 2 ст. 549 цього
Кодексу спадкоємець визнається таким,
що прийняв спадщину, як у разі подання
ним у шестимісячний строк відповідної
заяви до державної нотаріальної
контори, так і в разі фактичного його
вступу в управління або володіння
спадковим майном, що означає
можливість спадкоємця мати майно у
своєму віданні, вчинення ним
відповідних дій стосовно зазначеного
майна до закінчення шестимісячного
строку з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 124 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністерства юстиції УРСР №45/5 від 31
жовтня 1975 року (далі - Інструкція),
положення якої були чинними на час
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_16, свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям, що
прийняли спадщину, тобто тим, які
вступили в управління або володіння
спадковим майном чи подали заяву в
державну нотаріальну контору про
прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від 25
листопада 1976 року та свідоцтва про
право на спадщину по законом від 23
вересня 1988 року, житловий будинок з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 на праві спільної
часткової власності, кожному по ?
частці, належав ОСОБА_15 та ОСОБА_16( а.с.32,
35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_16 помер.

Після його смерті відкрилася
спадщину на належну йому частку у
спірному будинку.

Із заявою про прийняття спадщини
до нотаріальної контори як
спадкоємець першої черги звернувся
його син ОСОБА_17

18 липня 1990 року йому було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ? частку вищевказаного
житлового будинку.

Зазначені обставини
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи.

А тому у суду першої інстанції не
було підстав для встановлення факту
прийняття ОСОБА_15 спадщини після
смерті її рідного брата ОСОБА_16

За таких обставин, вважати
ухвалене у цій частині рішення суду
першої інстанції обґрунтованим
підстав немає.

Відповідно до витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть від 10 грудня 2013 року, ОСОБА_18
помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після його смерті відкрилася
спадщина на належну йому ? частку
спірного житлового будинку.

Між тим, спадкова справа після
його смерті не заводилася, що
підтверджується витягом з державного
реєстру спадкових справ.

ОСОБА_15, будучи тіткою спадкодавця,
відповідно до вимог ЦК України 1963 року
не мала права на спадкування за
законом.

Статтею 555 ЦК України 1963 року
передбачено, що спадкове майно за
правом спадкоємства переходить до
держави, якщо у спадкодавця немає
спадкоємців ні за законом, ні за
заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_15

Спадкове майно після її смерті
складалося з ? частки спірного будинку.

Як вбачається із матеріалів
спадкової справи №_21/2012, заведеної 13
грудня 2012 року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_14, спадщину після смерті
ОСОБА_15 прийняли ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8( а.с.49,96-122).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги щодо
визнання за позивачами права власності
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_15, виходив з того, що
остання була власником всього будинку.

Однак такий висновок є невірним,
оскільки суд належним чином не
перевірив обставини прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_16, не
визначив коло осіб, які мають бути
залучені до участі в справі в якості
відповідачів після смерті ОСОБА_17, чи
то спадкоємці першої чи другої черги,
відповідно до норм ЦК України (1963), а при
їх відсутності - відповідний орган,
який представляє інтереси держави, до
якого відповідно до закону мало б
перейти право на спадкове майно після
смерті останнього.

Таким чином суд вирішив питання
про права та обов'язки осіб, які не
брали участі в справі, що є безумовною
підставою для скасування рішення суду
в цій частині.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника не з його
волі.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 жовтня 2007 року визнано
дійсним укладений договір
купівлі-продажу №73 від 21 вересня 1999
року за яким ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_15
та ОСОБА_17 житловий будинок, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та за
ним визнано право власності на цей
будинок.

Між тим, відповідно до довідки
Ленінського районного суду м.
Миколаєва у провадженні суду справа за
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_15, ОСОБА_17 про
визнання права власності не
перебувала. А отже таке рішення судом
не ухвалювалося, тому воно не може бути
взято до уваги при вирішення такого
спору та не є свідченням набуття ОСОБА_9
права власності на спірний будинок у
встановленому законом порядку.

Ще за життя ОСОБА_15, а в березні 2013
року ОСОБА_3 зверталися до
правоохоронних органів з заявою про
вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.358
КК України. У єдиному реєстрі досудових
розслідувань 23 березня 2013 року було
зареєстровано кримінальні провадження
за цими заявами. Але, оскільки було
з'ясовано, що документи щодо
реєстрації права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1
виготовлялися не ОСОБА_9, а іншою
невідомою особою, слідчим було змінено
підстави порушення кримінальної
справи, згідно з якими справу порушено
по факту скоєння злочину, а не відносно
відповідача.

У квітні 2014 року представник
позивачів ОСОБА_4 звернувся до
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області з заявою про
злочин. В даний час ведеться досудове
розслідування.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцю
незалежно від часу її прийняття з часу
відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права
відповідно до положень глави 29 ЦК
України, в тому числі і на витребування
цього майна від добросовісного
набувача.

Таким чином, оскільки спірний будинок
було відчужено від імені ОСОБА_15 поза
її волею, то вона мала право домагатися
відновлення свого права на нього.
Прийнявши в установленому законом
порядку спадщину позивачі з часу її
відкриття набули речові права на
успадковану частку будинку - право
володіння та право користування ним і,
відповідно, право на захист цих прав.

Суд першої інстанції, дійшовши вірного
висновку про безпідставність набуття
відповідачем права власності на
спірний будинок, а за такого і про
необхідність витребування майна із
чужого незаконного володіння, а саме у
ОСОБА_9

При цьому, належним чином не перевірив,
чи був останній власником спірного
будинку на час ухвалення
оскаржуваного рішення суду. Адже, як
вбачається з копії договору купівлі -
продажу від 25 лютого 2013 року, він
продав житловий будинок ОСОБА_6

Вказана особа до участі у справі як
відповідачка залучена не була, а за
такого суд не може ухвалити рішення по
суті справи проти такої особи.

До компетенції апеляційного суду з
урахуванням положень ст.ст.11,33,303 ЦПК
України не входить залучення осіб до
участі у справі на стадії
апеляційного провадження.

Оскільки судом першої інстанції не
повно з'ясовано обставини, що мають
значення по справі, рішення суду в
частині вимог щодо встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності та витребування майна із
чужого незаконного володіння та
скасування держаної реєстрації права
власності на підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК
України слід скасувати, ухваливши нове
рішення про відмову у задоволенні цих
вимог.

Рішення суду в частині встановлення
факту родинних відносин в
апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія судів

В И
Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 31
січня 2014 року в частині вимог про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності та
витребування майна та додаткове
рішення цього суду від 14 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, треті особи -
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
приватний нотаріус Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
про встановлення факту прийняття
спадщини, визнання права власності в
порядку спадкування, витребування
майна та скасування реєстрації права
власності - відмовити.

Рішення суду в частині вимог щодо
встановлення факту родинних відносин
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: