Справа № 495/5747/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

11 вересня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Островерх В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/5747/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В :

05.08.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про розірвання
шлюбу.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08.08.2014 року відкрито провадження по
справі № 495/5747/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Справу
призначено до розгляду.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
11.09.2014 року не з'явилася, але подала до
суду заяву, згідно з якою заявлені
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, просить їх задовольнити та
розглянути справу за її відсутністю.

Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання
11.09.2014 року не з'явився, але подав до
суду заяву, згідно з якою з позовними
вимогами ОСОБА_1 згоден у повному
обсязі та просить розглянути справу за
його відсутністю.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі сторін або їх представників,
на підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані докази, суд дійшов до висновку
про законність, правомірність та
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
05.08.2006 року між позивачем - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та відповідачем -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було
зареєстровано шлюб Відділом
реєстрації актів цивільного стану по м.
Білгород-Дністровському
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, про що зроблено
відповідний актовий запис за №239, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_3 від 05.08.2006 року.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4
від 03.09.2009 року, актовий запис за № 426.

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного
кодексу України, шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Такі положення національного
законодавства України відповідають
статті 16 Загальної декларації прав
людини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою
чоловіки і жінки, які досягли
повноліття, мають право без будь-яких
обмежень за ознакою раси,
національності або релігії
одружуватися і засновувати сім'ю. Вони
користуються однаковими правами щодо
одруження під час шлюбу та під час його
розірвання.

За твердженням позивача, з моменту
укладення шлюбу сторони стали
проживати разом з батьками
відповідача. З початку сімейне життя
складалось добре, проте з часом мати
відповідача почала постійно
втручатись у особисті відносини
сторін, що спричиняло систематичні
скандали у сім'ї. Після цього, у березні
2010 року, не витримавши такої ситуації,
позивачка разом із сином переїхали до
свої батьків, де і проживає по
сьогоднішній день.

Як зазначає позивач, з цього часу
сторони не підтримують жодних
стосунків, спільне життя не склалось,
почуття любові та поваги один до одного
зникли давно, спільне господарство
тривалий час не ведеться, відповідач не
цікавиться життям сина. Тому позивач
продовжувати такі шлюбні відносини не
бажає.

Спору щодо спільного майна немає,
прізвище після розірвання шлюбу
позивач змінювати не бажає, дитина
залишається проживати з матір'ю.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного
кодексу України передбачено право
кожного з подружжя припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104
Сімейного кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу
(частина третя статті 105 Сімейного
кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110
Сімейного кодексу України, позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення
(стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного
кодексу України, документом який
засвідчує факт розірвання шлюбу судом,
є рішення суду про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із
змінами та доповненнями), проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

У зв'язку з наведеними обставинами та
нормами чинного законодавства, ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про
розірвання шлюбу з ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми чинного законодавства та той
факт, що сторони проживають окремо,
поновити шлюбно-сімейні стосунки
наміру не мають, подальше сумісне
проживання сторін і збереження шлюбу є
неможливим та суперечить інтересам
сторін і їх дитини, а також з огляду на
те, що відповідач позов визнав, суд
вважає за можливе розірвати шлюб між
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд позовної заяви підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 24, ч.ч. 3, 4 ст.56, ч.2
ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст. 112, 115
Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11,
57-60, 79, 88, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований
05.08.2006 року Відділом реєстрації актів
цивільного стану по м.
Білгород-Дністровському
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, актовий запис за № 239,
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від
05.08.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
судовий збір за розгляд позовної заяви
в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60
(шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко