Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3868/14Головуючий у 1-й
інстанції Калюжна В.В. Суддя-доповідач
18 вересня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Кримської
суддів Стрелець
при секретарі Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
домобудівний комбінат" (надалі - ПАТ
«ЗДБК») про стягнення суми та
зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, який у
подальшому уточнив та в якому просив
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду в сумі 17 500,0 грн., моральну шкоду в
сумі 15 000,0 грн., пеню в сумі 17 010,0 грн. за
невиконання договору купівлі-продажу
майнових прав, зобов'язати відповідача
виконати договір від 30.07.2013 року у
повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 05
серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
«ПАТ ЗДБК» про стягнення суми та
зобов'язання виконати умови договору
залишено без задоволення.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, позивач ОСОБА_2 у своїй
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати,
зобов'язати в окремій ухвалі
відповідача та суддю першої інстанції
не порушувати Конституцію та ЦК
України, винести окрему ухвалу на
адресу прокуратури Запорізької
області, зобов'язати відповідача
надати йому всі документи (відповідно
до договору від 30.07.2014 року) на його
квартиру № 44 та зареєструвати його
право власності в держреєстрації
Міністерства юстиції України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що залишаючи без
задоволення позов ОСОБА_2 у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що не встановлено порушення прав
позивача з боку відповідача, оскільки
відповідачем виконані зобов'язання за
вищезазначеним договором
купівлі-продажу майнових прав на
нерухоме майно, а тому правові підстави
для задоволення позовних вимог
позивача у цій справі відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що 30.07.2013 року
між сторонами у цій справі - ОСОБА_2, як
покупцем, та ПАТ «ЗДБК», як продавцем,
укладений договір купівлі-продажу
майнових прав (а.с.5-8) на однокімнатну
квартиру № 44 загальною площею
відповідно до проекту 34,37 кв.м.,
розташовану на четвертому поверсі
(надалі - нерухоме майно) у житловому
будинку АДРЕСА_2 у м. Запоріжжі (надалі -
об'єкт незавершеного будівництва).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В якості підстав для стягнення пені з
ПАТ «ЗДБК» за прострочення передачі
майнових прав на вищезазначене
нерухоме майно, позивач ОСОБА_2
посилався на п. п. 2.2.1 та 4.3
вищезазначеного договору.

Відповідно до п. 4.3 вищезазначеного
договору передбачена виплата пені у
випадку прострочення передачі
майнових прав на нерухоме майно
покупцю більше ніж на 1 (один) місяць.

Проте, п. 2.2.1 вищезазначеного договору
не встановлює кінцевих термінів
передачі майнових прав на нерухоме
майно. Цим пунктом встановлено строк
здачі в експлуатацію об'єкту
незавершеного будівництва - до 01.12.2013
року.

Розділом 4 вищезазначеного договору не
передбачена відповідальність за
порушення вищевказаного строку.

Строк передачі продавцем покупцеві
майнових прав на нерухоме майно
передбачений п.2.2.2 вищезазначеного
договору.

Відповідно до якого, після отримання
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації та проведення кінцевих
розрахунків за фактично збудовану
площу, відповідно до технічного
паспорта на квартиру, виготовленого
бюро технічної інвентаризації,
продавець зобов'язаний в десятиденний
строк передати майнові права на
нерухоме майно покупцю за актом
приймання - передачі.

При цьому, як правильно встановлено
судом першої інстанції, 06.06.2014 року між
сторонами у цій справі - ОСОБА_2, як
покупцем, та ПАТ «ЗДБК», як продавцем,
укладено додаткову угоду № 1 до
вищезазначеного договору
купівлі-продажу майнових прав на
нерухоме майно (а.с.43).

Відповідно до умов якої сторони
домовились про внесення змін до
вищезазначеного договору, а саме: п.3.1
договору викладено в наступній
редакції: «за згодою сторін вартість
майнових прав на нерухоме майно
складає 170 100) грн. та має бути сплачена
згідно з наступним графіком - в строк до
02.12.2013 року - 154 665,0 грн., в строк до 17.06.2014
року -15 435,0 грн.»

Кінцевий розрахунок за договором
позивач ОСОБА_2, як покупець, здійснив у
повному обсязі 16.06.2014 року.

Майнові права на нерухоме майно
позивачеві ОСОБА_2, як покупцеві,
передані 18.06.2014 року, про що свідчить
акт приймання-передачі майнових прав
від 18.06.2014 року (а.с.44).

Таки чином, відповідачем ПАТ «ЗДБК», як
продавцем, виконані умови
вищезазначеного договору про передачу
майнових прав, отже підстави для
виплати пені відсутні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення пені в розмірі 17 010,0 грн. не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 17 500,0 грн.,
яка, як зазначав позивач, складається
із суми коштів, витрачених позивачем на
будівництво стяжки підлоги, вартості
його фізичних зусиль та грошових
коштів, витрачених на лікування у
зв'язку з отриманням травми через
відсутність ліфта, суд першої
інстанції правильно виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із п. 6.2 вищезазначеного
договору ОСОБА_2, як покупець
повідомлений і не заперечує, що
нерухоме майно передається без
виконаних внутрішніх оздоблювальних
робіт, у тому числі без електропроводки
в квартирі.

В квартирі АДРЕСА_1 по плитах
перекриття виконана звукоізоляційна
підготовка з цементно - пісчаного
розчину товщиною 60 мм. Чистова стяжка
входить в склад оздоблювальних робіт і
підлягає виконанню мешканцем квартири
самостійно.

Також відповідно до умов
вищезазначеного договору облаштування
будинку АДРЕСА_2 ліфтом не передбачено.
Робочим проектом реконструкції
будинку АДРЕСА_2 не передбачено
обладнання будинку ліфтом.

Відповідно до п. 15 Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
27.05.2014 року (а.с.35-39) на об'єкті виконано
всі передбачені проектною
документацією роботи згідно з
державними будівельними нормами,
стандартами і правилами. Обладнання
встановлено згідно з актами про його
прийняття після випробування у
визначеному порядку.

У пояснювальній записці до робочого
проекту Реконструкції гуртожитку під
житловий будинок по АДРЕСА_1 у м.
Запоріжжя зазначено облаштування лише
ліфтової шахти в центральній частині
будинку.

Позивачем ОСОБА_2 на підтвердження
позовних вимог про стягнення
матеріальної шкоди у зв'язку з
отриманням травми надано
консультативний висновок
медично-діагностичного центру
«Діасервіс» від 14.06.2014 року (а.с.32).
Проте, доводи позивача ОСОБА_2 щодо
отримання травми з вини відповідача
ПАТ «ЗДБК» у суді першої інстанції не
знайшли свого підтвердження.

Таким чином, вимоги позивача про
відшкодування матеріальної шкоди у
зв'язку з виконанням стяжки підлоги та
отриманням травми через відсутність
ліфту також є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач ОСОБА_2 просив
стягнути з відповідача ПАТ «ЗДБК»
моральну шкоду у розмірі 15 000,0 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог у
цій частині позивач у суді першої
інстанції зазначав, що у зв'язку з
відсутністю ліфта він пішки піднімався
на 4 (четвертий) поверх до своєї
квартири та отримав фізичне ушкодження
меніска лівого коліна, у зв'язку з чим
йому спричинена моральна шкоди. Також
пояснив, що він зазнав душевних
страждань у зв'язку з неможливістю
вселитися в квартиру вже протягом
півроку, з 01.12.2013 року, як це передбачено
умовами вищезазначеного договору.

Однак, відповідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Оскільки судом першої інстанції було
не встановлено порушення прав позивача
ОСОБА_2 з боку відповідача ПАТ «ЗДБК»,
позовні вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди задоволенню також не
підлягають.

Позовні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача виконати
умови договору в повному обсязі та
стягнення вартості копіювання суд
першої інстанції також правильно
вважав необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Крім того, судом першої інстанції
правильно встановлено, що позивач
ОСОБА_2, як громадянин, віднесений до 1
категорії постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи (а.с.4)
звільнений від сплати судових витрат у
цій справі в силу вимог ст. 5 п. 10 Закону
України «Про судовий збір».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію позивача,
висловлену ним у позові і яку він
вважає такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції у цій
справі норм процесуального права,
передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України,
відсутні.

Суд першої інстанції з додержанням
вимог ст.ст. 10-11, 57-61 ЦПК України
розглянув дану цивільну справу, а саме:
в межах заявлених позивачем позовних
вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
(ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Підстави від звільнення позивача
ОСОБА_2 від доказування у цій справі
відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду належних,
допустимих, переконливих доказів в
обгрунтування своїх позовних вимог у
цій справі, а тому правові підстави для
задовлення останніх ваідсутні.

Рішення суду не може грунтуватись на
припущеннях.

В силу вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів апеляційного суду
встановлено, що докази, передбачені ч. 2
ст. 303 ЦПК України, у цій справі
відсутні.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦК
України).

Заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги про
зобов'язання відповідача ПАТ «ЗДБК»
надати йому всі документи (відповідно
до договору від 30.07.2014 року) на його
квартиру № 44 та зареєструвати його
право власності в держреєстрації
Міністерства юстиції України не були
предметом позову у цій справі.

Суд першої інстанції з додержанням
вимог ст. 11 ЦПК України розглядав дану
справу, тобто в межах заявлених
позивачем позовних вимог.

Крім того, встановлено, що за змістом
вищезазначеного договору, укладеного
сторонами, ОСОБА_2, як покупець, мав сам
оформлювати право власності на
нерухоме майно.

Для оформлення покупцем права
власності на нерухоме майно,
відповідач, як продавець зобов'язаний
був надати ОСОБА_2 лише наступні
документи: акт приймання-передачі
майнових прав на квартиру, довідку про
оплату в повному обсязі вартості
майнових прав на квартиру, технічний
паспорт на квартиру (п.2.2.3 договору).

ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції
факт отримання від ПАТ «ЗДБК»
документів, передбачених п. 2.2.3
вищезазначеного договору, визнав.

Обставини, визнані у судовому
засіданні особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню в
силу вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України.

ПАТ «ЗДБК», як продавець, в силу вимог п.
6.5 вищезазначеного договору лише за
дорученням ОСОБА_2, як продавця, міг
здійснювати усі необхідні дії, які
направлені на оформлення на користь
останнього, як покупця, права власності
на нерухоме майно та отримання
правовстановлюючих документів. Умови,
на яких продавець ПАТ «ЗДБК» може
виконувати дії по оформленню права
власності оговорюються окремо.

Як встановлено судом, таке доручення
ОСОБА_2 відповідачу ПАТ «ЗДБК» не
видавалось; умови, на яких відповідач
міг виконувати дії по оформленню права
власності позивача окремо не
оговорювались.

Зміст п.6.6 вищезазначеного договору є
похідним після змісту п. 6.5 зазначеного
договору.

При вищевикладених обставинах, у суду
першої інстанції були відсутні
підстави вважати невиконаним
вищезазначений договір з боку
відповідача ПАТ «ЗДБК» та
зобов'язувати останнього виконати його
у повному обсязі у цій справі.

Витребувати у відповідача будь-які
документи на користь позивача у цій
справі, якщо останні потрібні
позивачеві для оформлення права
власності на його квартиру власними
силами без надання доручення
продавцеві, суд першої інстанції мав
право лише у порядку вирішення
відповідних позовних вимог позивача у
цій справі, якщо б вони були заявлені
останнім з додержанням вимог ст. ст.
119-120 ЦПК України, а не у порядку
вирішення окремого клопотання
позивача про витребування
(забезпечення) останніх.

Оскільки, суд першої інстанції мав
витребувати (забезпечувати) у цій
справі лише належні, допустимі докази,
потрібні для правильного вирішення
заявлених позовних вимог позивача у
цій справі, в отриманні яких у позивача
є труднощі.

В силу вимог ст. 211 ч. 1 ЦПК України
постановлення окремої ухвали є правом
суду першої чи апеляційної інстанції й
лише при виявленні під час розгляду
справи порушення закону і встановлення
причин та умов, що сприяли вчиненню
порушення.

Крім того, колегія суддів апеляційного
суду звертає увагу ОСОБА_2 на те, що
купівля-продаж майнових прав на
нерухоме майно (квартиру) в обєкті
незавершеного будівництва не є
тотожнім поняттям купівлі-продажу
права власності на нерухоме майно
(квартиру).

Так, поняття майнового права визначено
ст. 3 Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні".

Відповідно до нього майновими правами
визнаються будь-які права, пов'язані з
майном, відмінні від права власності, у
тому числі права, які є складовими
частинами права власності (права
володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності
тощо) та права вимоги.

Відповідач ПАТ «ЗДБК» зобов'язався, як
продавець, за вищезазначеним договором
купівлі-продажу від 30.07.2013 року
передати у власність та передав
позивачеві ОСОБА_2, як покупцеві, саме
обумовлені цим договором майнові права
на однокімнатну квартиру № 44 загальною
площею відповідно до проекту 34,37 кв.м.,
розташовану на четвертому поверсі
(нерухоме майно) у житловому будинку
АДРЕСА_2 у м. Запоріжжі (об'єкт
незавершеного будівництва).

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК
України, є законним та обгрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення, яким спір знайшов своє належне
вирішення.

Крім того, суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуємого рішення
правильно вирішив питання про судові
витрати.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Позивач ОСОБА_2, як громадянин,
віднесений до 1 категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(а.с.4) звільнений від сплати судових
витрат, пов'язаних із розглядом цієї
справи апеляційним судом, в силу вимог
ст. 5 п. 10 Закону України «Про судовий
збір».

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяКримська
О.М.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.