Провадження № 2/0202/180/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 вересня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар
Л.П.

при секретарі Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частки та
видачу свідоцтва на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом до Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про видачу свідоцтва на
спадщину. В обґрунтування своїх вимог
ОСОБА_1 посилається на те, що 28 червня 2002
року її син ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі
з ОСОБА_6, за спільні кошти подружжя
придбали за договором купівлі-продажу
квартиру АДРЕСА_1. Також, 21 травня 2008
року подружжям було придбано у
власність автомобіль «Hyundai Assent», д/н
НОМЕР_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6
від отриманих внаслідок ДТП травм
померли. Звернувшись 07 грудня 2012 року
до Шостої дніпропетровської
нотаріальної контори з метою
оформлення спадщини позивачці було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, а саме на
квартиру АДРЕСА_1 з підстав того, що за
життя ОСОБА_5 не було отримано
свідоцтво про право власності у
спільному майні подружжя, право
власності на частку спірної квартири
за ним не зареєстровано, а також
відсутні правовстановлюючі документи
на дану квартиру. Просила суд
зобов'язати відповідача видати
позивачці свідоцтво про право на
спадщину на майно ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на квартиру
АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду справи
заявлені позовні вимоги були
неодноразово уточнені. Так, у заяві про
збільшення позовних вимог ОСОБА_1
просить суд визначити частку ОСОБА_5 в
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 в розмірі ? та
зобов'язати Шосту дніпропетровську
державну нотаріальну контору вчинити
нотаріальну дію - видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину на
майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина
ОСОБА_5, а саме на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. До суду надали
листа, в якому просили розглядати
справу без участі представника Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори через
завантаженість на роботі.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
представник у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись на те, що твердження
позивачки, що спірна квартира була
придбана за спільні кошти ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не відповідають дійсності, так
як дана квартира була придбана за їх
кошти саме їх донькою ОСОБА_6, про що
свідчить договір-купівлі продажу від
28.06.2002 року. Вони не заперечують ту
обставину, що квартира була куплена в
період шлюбу загиблих. Вважають, що між
позивачем та відповідачем взагалі
відсутній спір щодо визначення частки
у майні за померлим ОСОБА_5 Крім того,
вважають вимогу ОСОБА_1 стосовно
зобов'язання відповідача видати
свідоцтво про право на спадщину
безпідставною, оскільки суд
позбавлений права зобов'язувати
нотаріальну контору вчиняти дії, які
прямо суперечать вимогам чинного
законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлені
наступні факти та обставини.

10 серпня 1996 року згідно Свідоцтва про
укладання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 10.08.1996
року, було зареєстровано шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, після укладання шлюбу
присвоєні прізвища: чоловікові -
ОСОБА_5, дружині - ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 та ОСОБА_6 загинули
під час дорожньо-транспортної пригоди,
що підтверджується копіями Свідоцтва
про смерть Серії НОМЕР_4 від 23.04.2010 року,
Свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 23.04.2010
року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу
квартири від 28 червня 2002 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
реєстровий № 4754, ОСОБА_6 купила
квартиру АДРЕСА_1, право власності
зареєстровано в КП ДМБТІ, що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 14.08.2002 року,
реєстровий № 323-158.

В судому засіданні оглянута спадкова
справа № 651/2010 спадкодавця ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, заведена 26.08.2010
року Шостою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою, з
якої вбачається, що з заявою про
прийняття спадщини від 26.08.2010 року
після смерті спадкодавця до
нотаріальної контори звернулася
ОСОБА_1, яка зазначила, що все майно, яке
залишилося після смерті сина ОСОБА_5,
за законом вона приймає.

В спадковій справі № 651/2010 також наявна
заява ОСОБА_11, в якій зазначено, що все
майно, яке залишилося після смерті
брата ОСОБА_5, він приймає.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня
2010 року по цивільній справі за заявою
ОСОБА_1, зацікавлена особа -
Індустріальний відділ реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про встановлення
факту, що має юридичне значення, заява
ОСОБА_1 задоволена: встановлено факт
того, що ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
є рідним сином ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З метою оформлення спадщини у грудні
2012 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з
заявою до Шостої дніпропетровської
державної нотаріальної контори, де їй
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальних дій від 18.12.2012 року Вих. №
2705/02-31 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, на
квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку із тим, що
така дія буде суперечити закону, а саме:
відсутні правовстановлюючі документи
про належність цього майна
спадкодавцю, частка померлого в
спільному майні не була визначена.

Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно до ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ч.4 ст. 1220 ЦК України якщо
кілька осіб, які могли б спадкувати
одна після одної, померли під час
спільної для них небезпеки (стихійного
лиха, аварії, катастрофи тощо),
припускається, що вони померли
одночасно. У цьому випадку спадщина
відкривається одночасно і окремо щодо
кожної з цих осіб.

Відповідно до положень п. 12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» у разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
власності є рівними, якщо інше не було
встановлено договором між ними
(частина друга статті 370, частина друга
статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого
співвласника не може бути змінена за
рішенням суду. Для оформлення права
на спадщину закон не вимагає рішення
суду про визначення частки
спадкодавця.

В судовому засіданні встановлено, що
Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Шостої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори в
особі Державного нотаріуса Черненко
Ірини Миколаївни, третя особа - ОСОБА_1,
про скасування постанови державного
нотаріуса про відмову в вчинені
нотаріальних дій та зобов'язання
видати свідоцтво про право на спадщину
в задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року Рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 15 жовтня 2013 року
залишено без змін. Рішення набрало
законної сили. В ході розгляду
цивільної справи встановлено, що за
життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не було поділу
спірної квартири АДРЕСА_1, що є у
спільній сумісній власності, а тому
частка кожного із них є рівними і
складають по 1/2 частини.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Враховуючи, що за життя ОСОБА_6 та
ОСОБА_14 не було поділу спірної
квартири, яка є у спільній сумісній
власності, частки кожного із них рівні
і складають ? частини, а чинне
законодавство України для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом не вимагає рішення суду про
визначення частки спадкодавця, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
стосовно визначення частки ОСОБА_5 в
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 в розмірі ? такими, що
не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог
позивача в частині зобов'язання
відповідача видати ОСОБА_1 свідоцтво
про право на спадщину на майно
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_5, а
саме на ? частину квартири АДРЕСА_1, то
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «
Про нотаріат» від 05 вересня 1993 року
№3425-ХІІ право, на звернення до суду з
позовом про незаконність нотаріальної
дії чи відмови в їх вчиненні мають
заінтересовані особи ( фізичні та
юридичні), стосовно яких були вчинені
нотаріальні дії, або які одержали
відмову в їх вчиненні, тобто
безпосередньо брали участь у
нотаріальному процесі.

Подаючи позов до відповідача Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори позивачкою дії
відповідача щодо відмови в вчиненні
нотаріальної дії не оскаржуються.

Крім того, аналізуючи обставини справи,
вбачається, що право позивачки на
спадщину за законом після смерті її
сина - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на
частку квартири АДРЕСА_1 не визнається
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, спадкоємцями частини
майна, що належала їх доньці - ОСОБА_6

За змістом ст. 392 ЦК належним
відповідачем є особа - учасник
цивільних правовідносин, яка не визнає
або оспорює право власності спадкоємця
на спадкове майно, зокрема, житловий
будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності
на спадкове майно в якості належного
відповідача не може розглядатись
нотаріус або орган державної
реєстрації прав.

Протягом судового розгляду справи ні
позивачкою, ні представником позивачки
при обґрунтуванні права ОСОБА_1 на
спадкування частки майна після смерті
сина - ОСОБА_5, яке в ході судових
засідань постійно заперечувалося й не
визнавалося третіми особами, так і не
було заявлено клопотання на заміну
належного відповідача та уточнено у
зв'язку з цим позов, а тому суд не
вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог, в цій
частині та вимушений в задоволені
позову відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в
порядку розподілу судових витрат суд
вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1
на користь держави судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись:ст.ст.15,16, 368, 370, 370,372 ЦК
України, ст.ст. 3,7,11, 15, 60,61, 212 -215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Шостої дніпропетровської державної
нотаріальної контори, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частки та
видачу свідоцтва на спадщину -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня винесення рішення
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л.П. Слюсар