АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Прокопчук Н.О., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, державного нотаріуса
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт
Олександра Альфредовича,
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», Державної
реєстраційної служби України про
визнання недійсним свідоцтв про
право на спадщину за законом,
скасування державної реєстрації
права власності на нерухоме майно, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 05 червня 2014 року,-

встановила:

У вересні 2013 р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог від 07 лютого 2014 р., просив суд
визнати недійсними свідоцтва про
право на спадщину за законом від 23
травня 2012 року за реєстровими
номерами 2-926, 2-828, видані ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 державним нотаріусом
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори МінертО.А. на
63/140 часток житлового будинку
АДРЕСА_1, зобов'язати Комунальне
підприємство «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», Державну
реєстраційну службу України
скасувати державну реєстрацію права
власності на вказані об'єкти
нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
видача вказаних свідоцтв про право
на спадщину за законом на підставі
дублікату свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
Другою київською державною
нотаріальною конторою 12 серпня 2003
року за реєстровим №1646, за наявності
оригіналу правовстановлюючого
документа є незаконною. За таких
обставин свідоцтва про право на
спадщину за законом від 23 травня 2012
року, зареєстровані в реєстрі під
номерами 2-926, 2-828, видані державним
нотаріусом Сімнадцятої київської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не мають юридичної
сили та повинні бути визнані
недійсними, а державна реєстрація
прав власності на нерухому майно
повинна бути скасована.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 05 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

Зазначив, що суд першої інстанції не
з'ясував обставин отримання
відповідачами свідоцтва про право на
спадщину на підставі дублікату від
08.07.2011 р., який був незаконно виданий
Другою київською державною
нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_5

Не зважаючи на неодноразові
клопотання представника позивача щодо
необхідності обов'язкового отримання
роз'яснень від державного нотаріуса з
приводу підстав видачі свідоцтв про
право на спадщину, суд завідомо виніс
рішення, яке не відповідає фактичним
обставинам справи.

Також вважає, що висновок суду про
недоведеність порушення
відповідачами немайнових або
майнових прав чи інтересів позивача є
помилковим, оскільки відповідачі
своїми діями намагаються заволодіти
частиною житлового будинку шляхом
встановлення родинних відносин з
спадкодавцем.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 подали письмове заперечення, в
якому просили її відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_6 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник ОСОБА_7, відповідач Мінерт
О.А. проти апеляційної скарги
заперечували, просили її відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
судом належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи, заслухавши думки
учасників процесу, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
дублікат свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідчений 02
березня 1996 року за реєстровим №10-145 та
дублікат свідоцтва про право на
спадщину, посвідчений 12 серпня 2003
року за реєстровим №3-1646, які були
видані 08 липня 2011 року Другою
київською державною нотаріальною
конторою, у встановленому законом
порядку недійсними не визнані та є
чинними. Позовних вимог з приводу
визнання їх недійсними по справі не
заявлено. Позивачем не надано доказів
на підтвердження порушення своїх
прав чи інтересів діями відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, який відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року померла ОСОБА_5І, після смерті
якої відкрилась спадщина на 63/70
часток житлового будинку АДРЕСА_1.

16 травня 2006 р. ОСОБА_3 звернувся до
державної нотаріальної контори м.
Києва з заявою про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_5 (а.с.211 т.1).

17 травня 2006 р. з аналогічною заявою
до нотаріальної контори звернувся
ОСОБА_2 (а.с.210 т.1).

Відповідно до ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право
на спадщину на нерухоме майно. Якщо
спадщину прийняло кілька
спадкоємців, свідоцтво про право на
спадщину видається на ім'я кожного з
них, із зазначенням імені та частки у
спадщині інших спадкоємців.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 19 вересня 2007 року ОСОБА_1
відмовлено у задоволенні вимог про
визнання його спадкоємцем четвертої
черги за законом.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 січня 2012 року
встановлено факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
двоюрідними племінниками ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та знаходяться з
нею у четвертому ступені
спорідненості.

23 травня 2012 року державним нотаріусом
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт О.А.,
відповідно до ст.1265 ЦК України
посвідчено, що спадкоємцями в рівних
частках майна ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її двоюрідний
племінник ОСОБА_3 та двоюрідний
племінник ОСОБА_2, про що останнім були
видані свідоцтва про право на
спадщину за законом(а.с.298, 299 т.1).

Спадщина, на яку в указаних частках
видані свідоцтва, складається з 63/70
часток житлового будинку АДРЕСА_1
частка якого належала померлій на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
Другою київською державною
нотаріальною конторою 02 березня 1996
року за реєстровим №10-145, Дублікат
якого виданий Другою київською
державною нотаріальною конторою 08
липня 2011 року за реєстровим №3-774 та
зареєстрований в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 25 квітня 2012 року в
книгу №120-256 за номером запису №17244, а
53/70 часток - на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
посвідченого Другою київською
державною нотаріальною конторою 12
серпня 2003 року за реєстровим №3-1645,
Дублікат якого виданий Другою
київською державною нотаріальною
конторою 08 липня 2011 року за
реєстровим №3-776 та зареєстрований в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
25 квітня 2012 року в книгу №120-256 за
номером запису №17244.

Право власності на зазначене в
свідоцтвах майно було зареєстровано
Комунальним підприємством «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» 29 травня 2012
року.

Відповідно до ст.68 Закону України
«Про нотаріат» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, та склад спадщини.

Як вбачається з витребуваних судом
матеріалів спадкової справи до майна
померлої ОСОБА_5, у зв'язку зі
зверненням спадкоємців, 20.07.2007 р.
Сімнадцята київська державна
нотаріальна контора звернулась до
ОСОБА_1 з проханням у найкоротший
термін повідомити про наявність або
відсутність у нього оригіналу
правовстановлюючого документа на
будинок АДРЕСА_1 та у разі наявності
надати його для оформлення спадщини
(а.с.225 т.1).

01.12.2007 р. Сімнадцята Київська
державна нотаріальна контора
звернулась до ОСОБА_1 з проханням
надати до 06.12.2007 р. оригінал свідоцтва
про смерть ОСОБА_5 та документи, що
підтверджують його право на спадщину,
оригінали правовстановлюючих
документів на будинок АДРЕСА_1 (а.с 227
т.1).

07.05.2011 р. Сімнадцята Київська
державна нотаріальна контора
звернулась до ОСОБА_1 з проханням
надати оригінали правовстановлюючих
документів на частину будинку
АДРЕСА_1, або повідомити про причини
ненадання, з яких документи
вважаються втраченими (а.с. 268 т.1).

Доказів надання нотаріусу оригіналів
правовстановлюючих документів на
будинок АДРЕСА_1, або повідомлення про
їх наявність у позивача, матеріали
спадкової справи не містять.

Як пояснив в судовому засіданні
відповідач Мінерт  О.А., він звертався
до позивача з проханням надати йому
оригінали правовстановлюючих
документів, проте останній на його
звернення прямої відповіді не
надавав, оригінали документів ні йому,
ні завідувачу нотаріальної контори не
пред'являв. Після отримання відповіді
з БТІ м. Києва та у зв'язку з
зверненням спадкоємців, ним було
надано запит до Другої київської
державної нотаріальної контори з
приводу видачі дублікатів свідоцтв
про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5 на
належні їй 63/70 часток будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.53 Закону України «Про
нотаріат» у разі втрати або
зіпсування документа, посвідченого
або виданого нотаріусом чи посадовою
особою органу місцевого
самоврядування, за письмовою заявою
осіб, перелічених у першому реченні
частини п'ятої статті 8 цього Закону,
видається дублікат втраченого
документа.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Враховуючи ту обставину, що свідоцтва
про право на спадщину видані особам,
що мали право на спадкування, на
підставі дублікатів
правовстановлюючих документів, які
підтверджували належність спадкового
майна спадкодавцеві, які були
отримані у зв'язку з відсутністю їх
оригіналів, а також за недоведеністю
обставин порушення прав позивача
діями відповідачів, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Обставин, які б давали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування вказаного висновку
суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 05 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/9962/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Мирошниченко  О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.