АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014
м. Київ

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.

суддів: Білич І.М.,
Поліщук Н.В.

при секретарі Товарницькій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Альфа Банк»
на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 17 січня 2013 року, -

встановила:

У липні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» звернулось в
суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначало,
що 06 травня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
відповідачу було надано кредит в
розмірі 49 970 доларів 30 центів США.

З метою забезпечення виконання умов
договору між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки.

У зв'язку з тим, що відповідачі
порушили умови договору, не виконували
свої зобов'язання щодо погашення
виниклої кредитної заборгованості,
тому банк просив суд стягнути з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 заборгованість: за кредитом в
сумі 343 580 грн. 71 коп., по відсотках в сумі
56 895 грн. 90 коп. та 118 592 грн. 85 коп. пені.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 17 січня 2013 року в
задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк»
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Альфа-Банк» просив скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

В судовому засіданні представник банку
доводи апеляційної скарги підтримав
частково, просив частину вимог
залишити без розгляду.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної
скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
«Альфа-Банк», суд першої інстанції
виходив із того, що позивач у 2009 році
вже звертався до суду з вимогою про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором, про що був виданий
судовий наказ, що виключає можливість
нарахування та стягнення відсотків та
інших штрафних санкцій з відповідача.
Крім того, позивач пропустив
шестимісячний строк для пред'явлення
вимоги до поручителя, у зв'язку з чим
порука припинала свою дію.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду не можна.

Встановлено, що 06 травня 2008 року між
банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 490065958 про надання
цільового кредиту у розмірі 49 970
доларів 30 центів США на придбання
автомобіля, зі сплатою 14,5% річних та
кінцевим строком повернення 06 травня
2015 року.

05.02.2009 року між сторонами укладено
договір про внесення змін і доповнень
№ 1, в якому кінцевим строком
повернення кредитних коштів
встановлено 06 травня 2020 року (а.с.6-9, 10).

Предметом застави за даним кредитним
договором є транспортний засіб TOYOTA, PRADO,
2008 року випуску, який оцінений
сторонами у 252 350 грн. 00 коп. (а.с. 6).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та відповідачем ОСОБА_2 06 травня
2008 року укладено договір поруки
№490065958-п (а.с.17).

Судовим наказом Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 жовтня 2009 року стягнуто з
відповідача ОСОБА_1 на користь банку 406
047 грн. 16 коп. із них заборгованість за
кредитом: 372 885 грн. 37 коп., % - 19 953 грн. 80
коп., пеня - 13 207 грн. 99 коп., шляхом
звернення стягнення на предмет застави
- автомобіль (а.с.76-78).

Постановою головного державного
виконавця Назарчука Р.М. від 10 червня 2011
року встановлено, що виконавцем
звернено стягнення на заставне майно
боржника - автомобіль, а кошти від
реалізації майна в сумі 145 647 грн. 65 коп.
перераховані стягувачу. Виконавче
провадження з примусового виконання
закінчено (а.с.83).

Обґрунтовуючи позов, банк зазначав, що
зобов'язання відповідачами належним
чином не виконано, а наявність судового
наказу про задоволення вимог банку, не
припиняє правовідносин сторін
кредитного договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що судовим
наказом від 07 жовтня 2009 року вже була
стягнута з ОСОБА_1 заборгованість за
кредитом, відсотки за користування ним
та пеня, шляхом звернення стягнення на
предмет застави - автомобіль.

Отже, в цій частині судом правомірно
залишено без задоволення позовні
вимоги банку.

Разом з тим, суд не звернув своєї уваги,
що реально заборгованість була
погашена лише частково, а тому
кредитний договір не припиняв свою дію
через винесення судового наказу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Часткове погашення боргу, яке не
покриває суму заборгованості за
кредитом, не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, а тому
відсутність належного виконання
боржником свого зобов'язання не
свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

З представленого банком розрахунку
заборгованості вбачається, що
заборгованість по відсотках за
користування кредитними коштами за
період з 07 жовтня 2009 року по 06 травня 2012
року склала 36 942 грн. 10 коп.

Таким чином, судом першої інстанції в
цій частині ухвалено рішення з
порушенням норм матеріального права,
відтак підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення 36 942 грн. 10 коп. на користь
банку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Матеріалами справи підтверджується, що
в жовтні 2009 року банком направлено до
суду заяву про видачу судового наказу
про стягнення кредитної
заборгованості з ОСОБА_1

З огляду на це, у банка виникло право
пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2
про виконання порушених зобов'язань
боржника ОСОБА_1 щодо сплати
заборгованості за кредитним договором,
починаючи з жовтня 2009 року, протягом
наступних шести місяців.

Банк, як убачається з матеріалів
справи, звернувся з позовом до ОСОБА_2
лише в липні 2012 року, тобто вже після
спливу шестимісячного строку,
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Врахувавши дані обставини та
вищенаведені вимоги закону, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги вказаних
висновків суду не спростовують.

З приводу вимог про стягнення
заборгованості за кредитом та пені, які
вже були стягнуті судовим наказом,
представник банку просив їх залишити
без розгляду.

При цьому представник банку пояснив, що
розрахунок пені технічно неможливо
представити суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо позивач подав
заяву про залишення позову без
розгляду.

Зазначене право позивача передбачено
при розгляді справи у суді першої
інстанції.

В апеляційному суді справа хоча й
розглядається за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, проте цей
порядок має свої винятки і доповнення,
встановлені главою 1 «Апеляційне
провадження» розділу V ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України позивачеві
надано право відмовитись від позову, а
сторонам укласти мирову угоду.

Отже, на стадії апеляційного розгляду
позивачеві не надано право заявляти
клопотання про залишення позовної
заяви без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду від 17 січня 2013
року в частині відмови в задоволенні
позову про стягнення заборгованості по
відсотках за користування кредитними
коштами постановлено з порушенням норм
матеріального права, відтак підлягає
скасування, з ухваленням нового
рішення по суті позовних вимог в цій
частині, та розподілом судових витрат.

В решті рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 308,
п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 17 січня 2013 року в частині
відмови в задоволенні позову про
стягнення заборгованості по відсотках
за користування кредитними коштами
скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» заборгованість по
відсотках за користування кредитними
коштами в розмірі 36 942 грн. 10 коп. та
судовий збір в розмірі 369 грн. 42 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий

Судді: