АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5998/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А. О. Доповідач -
Петренко І.О.Категорія 20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми
завдатку,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та
просила з урахуванням уточнень
ухвалити рішення, яким стягнути
солідарно із відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на її користь, завдаток у
розмірі 192175,50 грн., сплачених за
попереднім договором купівлі-продажу,
а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилалася на те, що у січні
2013 року вона мала намір придбати
нерухоме майно - будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, разом
із земельною ділянкою. Власниками
будинку і земельної ділянки є
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом. З метою укладення
в подальшому договору купівлі - продажу
нерухомого майна, 26 січня 2013 року між
нею та відповідачами був укладений
попередній договір. Від імені
відповідача ОСОБА_4 діяла його дружина
ОСОБА_5 за довіреністю. Відповідно до
попереднього договору, сторони
зобов'язались у строк не пізніше 12
березня 2013 року укласти договір про
відчуження зазначеного нерухомого
майна. За домовленістю сторін, вартість
нерухомого майна складає 273000,00 тис.
грн., що є еквівалентом 33000,00 доларів США
за курсом 8,30 грн. Вона передала
відповідачам завдаток в розмірі 14500,00
доларів США, що є еквівалентом 120350,00
гривень за курсом НБУ 8,30 грн. Втім ,
договір купівлі-продажу будинку і
земельної ділянки не був укладений з
вини відповідачів, так як вони
повідомили, що не здійснили підготовку
всіх необхідних документів. На вимогу
позивача повернути сплачену суму
завдатку відповідачі відмовили.

З урахуванням останніх уточнень,
позивач просила суд стягнути солідарно
із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її
користь, завдаток у розмірі 192175,50 грн.,
сплачених за попереднім договором
купівлі-продажу, а також судові витрати
(а.с. 96). Вона зазначала на те , що згідно
попереднього договору від 11.12.2012 року
вона передала відповідачам 8300 грн. , що
еквівалентно 1000 доларів США ; згідно
попереднього договору від 12.12.2012 року
вона передала відповідачам 8300 грн. , що
еквівалентно 1000 доларів США та згідно
попереднього договору від 26.01.2013 року -
120350 грн. , що еквівалентно 14500 доларів
США. Всього таким чином було передано
відповідачам 136950 грн. , що еквівалентно
16500 доларів США. В зв»язку зі зміною
курсу долару США , який змінився з 8,3
грн. за 1 долар до 11,647 грн. сума , яка
підлягає стягненню складає 192175,50 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнено солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 168 881,50 грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду змінити та ухвалити нове
рішення, яким стягнути солідарно з неї
та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 - 120 350 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг,
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3
слід відхилити , апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити , виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та
не оскаржується сторонами, що 26 січня
2013 року між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5 , що діяла
за довіреністю від ОСОБА_4 , було
укладено попередній договір, за
умовами якого останні зобов'язалися в
строк до 12 березня 2013 року укласти в
письмовій формі і нотаріально
посвідчити договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 за суму у розмірі 273900,00
гривень, що еквівалентно 33000,00 доларів
США по курсу 8,30 грн., що підтверджується
попереднім договором від 26 січня 2013
року посвідченим фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6, Україна,
Донецька область м. Новогродівка, ін.
НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

За змістом п. 5.3. зазначеного
попереднього договору, ОСОБА_2 передала
завдаток 120350,00 грн., що еквівалентно
14500,00 доларів США за курсом 8,30 грн.

За змістом п. 4.2. зазначеного
попереднього договору, якщо договір
відчуження нерухомого майна не буде
укладений з вини продавця, то він
(продавець) зобов'язаний повернути
покупцеві завдаток та додатково
сплатити суму завдатку.

Як вбачається з свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7 02
листопада 2012 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
являються власниками житлового
будинку та земельної ділянки по
АДРЕСА_1 по 1/2 частки у кожного. (а.с. 9-12).

Однак ,з витягу з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, індексний номер 452990
від 13.02.2013 року та 445498 від 12.02.2013
вбачається, що за ОСОБА_8 та ОСОБА_4
зареєстрували по 1/2 частині будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 13-14) лише у лютому 2013 року ,
тобто після укладення вище вказаного
попереднього договору.

З витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
прав та їх обтяжень індексний номер
5117624 та 5117316 від 19.06.2013 року вбачається,
що за ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зареєстровано по
1/2 частині земельної ділянки, що
розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 15-16) - тобто
лише у червні 2013 року.

Відповідно до витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку № НВ-013 від 17.12.2013 року
кадастровий номер земельної ділянки
:09:338:0006. (а.с. 17-20).

23 грудня 2013 року ОСОБА_3 направляла
повідомлення ОСОБА_2 з проханням
з'явитися 20.01.2014 року о 15 годин до
приватного нотаріуса ОСОБА_9 для
укладення договору купівлі-продажу
(а.с. 42), яке було отримано ОСОБА_2 02.01.2014
року, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення (а.с. 40).

Як вбачається з повідомлення від 23.12.2013
року ОСОБА_2 направляла до ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 лист, в якому повідомляє, що не
було можливості укласти договір
купівлі-продажу раніше, оскільки не
було всіх документів, на разі вони
порушили всі умови попереднього
договору та просить повернути суму
завдатку (а.с.43).

20.12.2013 року ОСОБА_5 діюча за довіреністю,
посвідченою начальником
Дніпропетровського слідчого ізолятора
УДПтСУ в Дніпропетровській області
ОСОБА_13, в реєстрі № 233 , від імені
ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу
частини житлового будинку, яким ОСОБА_4
передав у власність (продав), а ОСОБА_3
прийняла (купила) 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, зареєстрованого в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с. 46-47).

20.12.2013 року ОСОБА_5 діюча за довіреністю,
посвідченою начальником
Дніпропетровського слідчого ізолятора
УДПтСУ в Дніпропетровській області
ОСОБА_13, в реєстрі № 233 від імені ОСОБА_4
уклала договір купівлі-продажу частини
земельної ділянки, яким ОСОБА_4 передав
у власність (продав), а ОСОБА_3 прийняла
(купила) 1/2 частину земельної ділянки,
площею 0,0415га, кадастровий номер
:09:338:0006, розташовану по АДРЕСА_1,
зареєстрованого в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності (а.с. 48-49).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції вірно виходив із того
, що в силу ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу
України, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

За змістом ст. 635 Цивільного кодексу
України, попереднім є договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором. Законом може
бути встановлено обмеження щодо строку
(терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі
попереднього договору. Істотні умови
основного договору, що не встановлені
попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі. Сторона, яка необгрунтовано
ухиляється від укладення договору,
передбаченого попереднім договором,
повинна відшкодувати другій стороні
збитки, завдані простроченням, якщо
інше не встановлено попереднім
договором або актами цивільного
законодавства. Зобов'язання,
встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення. Договір про наміри (протокол
про наміри тощо), якщо в ньому немає
волевиявлення сторін щодо надання йому
сили попереднього договору, не
вважається попереднім договором.

Всупереч зазначеним положенням закону,
якими було визначено чіткий
імперативний припис щодо обов'язку
позивача і відповідача нотаріально
посвідчити попередній договір
купівлі-продажу домоволодіння,
зазначений договір укладено в простій
письмовій формі без нотаріального
посвідчення.

У відповідності до положень ст. 215 ч. 1
ст. 220 ЦК України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Згідно до положень ст. 216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку , що
попередній договір купівлі-продажу
домоволодіння є нікчемним, тобто таким,
що не створює жодних прав та обов'язків
для сторін щодо його виконання. Цей
письмовий доказ - так званий попередній
договір - може слугувати
підтвердженням передачі певної
грошової суми в якості авансу.

Визначаючи суму авансу , що підлягала
стягненню з відповідачів , суд першої
інстанції виходив із того , що сплачена
позивачем ОСОБА_2 сума складає 14500,00
доларів США, яка підтверджується
попереднім договором п. 5.3. , яка в
переведені в гривневий еквівалент по
курсу НБУ 11,647 грн. становить суму у
розмірі 168881,50 грн., що і була стягнена
оскаржуваним рішенням з відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Однак , з такими висновками суду
погодитись не можна.

Так , 21 травня 2014 року позивачка
уточнила свої позовні вимоги , вказавши
на те , що нею були передані грошові
кошти відповідачам по трьом попереднім
договорам на загальну суму 16500 доларів
США. Дана уточнена позовна заява ( ар.
сп. 96) була судом прийнята до розгляду і
22 травня 2014 року була предметом його
вивчення ( ар. сп.98-99)

Позивачка наполягала на тому , що
згідно попереднього договору від 11.12.2012
року вона передала відповідачам 8300
грн. , що еквівалентно 1000 доларів США ;
згідно попереднього договору від 12.12.2012
року вона передала відповідачам 8300 грн.
, що еквівалентно 1000 доларів США та
згідно попереднього договору від 26.01.2013
року - 120350 грн. , що еквівалентно 14500
доларів США. Всього таким чином було
передано відповідачам 136950 грн. , що
еквівалентно 16500 доларів США. В зв»язку
зі зміною курсу долару США , який
змінився з 8,3 грн. за 1 долар до 11,647 грн.
сума , яка підлягає стягненню складає
192175,50 грн.

Однак , судом першої інстанції в
оскаржуваному рішенні на вище вказані
обставини не зазначено.

Як же вбачається з матеріалів справи
20.12.2013 року ОСОБА_2 було направлено
повідомлення приватному нотаріусу
ОСОБА_9, яким вона звертала увагу на те ,
що на будинок АДРЕСА_1, є три попередні
договори від 11.12.2012 року, 12.12.2013 року,
26.01.2013 року і на разі не виконані. (а.с. 45).
Вручено даний лист було 20.12.2013 року.

13 січня 2014 року позивачкою було
відправлено лист на ім»я ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 , в якому також зазначено на
необхідність повернення грошових
коштів отриманих ними по трьом
попереднім договорам у сумі 16500 доларів
США ( ар. сп. 44). Отримано лист
відповідачами 14 січня 2014 року.

Виходячи з вище наведеного колегія
суддів вважає , що уточнені позовні
вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в
частині необхідності стягнення з
відповідачів суми авансу , переданого
за продаж їй спірного домоволодіння,
по трьом попереднім договорам в
розмірі 16500 доларів США.

При вирішенні питання про визначення
еквіваленту суми переданої позивачкою
колегія суддів виходить з того , що у
відповідності до положень ст. 216
Цивільного кодексу України, у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину , за цінами,
які існують на момент відшкодування .
Оскільки на час заявлення уточнених
позовних вимог та прийняття рішення
було встановлено офіційний курс НБУ -
11,647 грн. за 1 долар США , стягненню
підлягає з відповідачів 192175,50 грн.

Саме з цих підстав не підлягає
задоволенню апеляційна скарга ОСОБА_3
, яка просила при стягненні суми
застосувати офіційний курс долара , що
діяв на час передачі грошей у якості
авансу , а не на час вирішення спору.

Вимоги позивачки ОСОБА_2 про стягнення
сум солідарно з відповідачки ОСОБА_3 та
з відповідача ОСОБА_4 задоволенню не
підлягають, оскільки , як встановлено
судом першої інстанції , на час
укладення договорів та передачі коштів
і до теперішнього часу він перебуває
під вартою, в його інтересах за
довіреністю діяла ОСОБА_5, яка особисто
брала участь у отриманні коштів.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідачів на користь
позивачки понесені нею при зверненні
до суду судові витрати , а саме сплачені
1203 грн. 50 коп. при зверненні до суду ( ар.
сп. 1) , 718,25 грн ( ар. сп. 95 ) , сплачених при
подачі уточнених позовних вимог та 243
грн. 60 коп. , сплачених при подачі
апеляційної скарги ( ар. сп. 126а) , а
всього - 2166 грн.35 коп.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313-316,317 ЦПК
України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 травня 2014 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ,ОСОБА_11 на користь
ОСОБА_2 192175 грн. 50 коп.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_3
,ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 2166 грн. 35 коп.
судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення ,
однак може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з моменту проголошення.

головуючий суддя
- Петренко І.О.

судді
- Котушенко С.П.,

- Романюк М.М.