Провадження №2/761/4576/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Нечипорук
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих
внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суд уз позовом до
ОСОБА_2, в якому просить стягнути
завдану йому матеріальну шкоду в
розмірі 17 755, 92 грн. та моральну шкоду в
розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 31 березня 2014 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю його автомобіля «Лексус» д.н.
НОМЕР_1 та автомобіля «Деу» д.н. НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_2 ДТП
сталася з вини водія ОСОБА_2 Вартість
відновлювального ремонту його
автомобіля становить 17 755,92 грн. з
урахуванням знижки.

Крім цього вважає, що діями відповідача
йому завдано і моральну шкоду, яку він
оцінює в 25 000 грн. та яка полягає в
емоційних стражданнях та зміні
усталеного способу життя у зв'язку з
відсутністю можливості користуватись
автомобілем.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що ОСОБА_2 є
неналежним відповідачем, оскільки його
цивільно-правова відповідальність
була застрахована і позов необхідно
пред'являти до страхової компанії, крім
цього вважає, що перелік робіт та
товарів, необхідних для
відновлювального ремонту автомобіля
позивача не відповідає пошкодженням
отриманих його автомобілем в даному
ДТП.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 31 березня 2014 року
о 08 год. 40 хв. по вулиці Саратівська, 10 в
м. Києві, ОСОБА_2 керуючи автомобілем
«Деу» не вибрав безпечної дистанції в
результаті чого здійснив зіткнення з
автомобілем «Лексус» д.н. НОМЕР_1, що
призвело до пошкодження обох
транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 квітня 2014 року
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та застосовано адміністративне
стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до рахунку-фактури №
ЕЛюС-0016234 від 01.04.2014 року наданого ТОВ
«Віді Еліт» вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Лексус» д.н.
НОМЕР_1, становить 17 755, 92 грн.

Судом встановлено, що 14 серпня 2013 року
було укладеного договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/4478753 між
ОСОБА_2 та Приватним акціонерним
товариством « Страхова компанія
«Статус», який був дійсним станом на
час скоєння ДТП. З вказаного Договору
вбачається, що ліміт відповідальності
на одного потерпілого за шкоду
заподіяну життю та здоров'ю становить
100 000 грн.; за шкоду заподіяну майну 50 000
грн.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Разом з тим, відповідно до п. 21.1 ст.
21 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», з урахуванням положень
пункту 21.3 цієї статті на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу (за винятком
транспортних засобів, щодо яких не
встановлено коригуючий коефіцієнт в
залежності від типу транспортного
засобу) без поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, чинного на території
України, або поліса (сертифіката)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
укладеного в іншій країні з
уповноваженою організацією із
страхування цивільно-правової
відповідальності, з якою МТ СБУ уклало
угоду про взаємне визнання договорів
такого страхування.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 ст. 1
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів" особи,
відповідальність яких застрахована, -
це визначені в договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності особи,
цивільно-правова відповідальність
яких застрахована згідно з цим
договором, або, залежно від умов
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
будь-які особи, що експлуатують
забезпечений транспортний засіб.
Забезпечений транспортний засіб - це
наземний транспортний засіб,
зазначений у чинному договорі
обов'язкового страхування, або
будь-який наземний транспортний засіб,
який експлуатується особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована на законних
підставах.

Статтею 6 Закону передбачено, що
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час ДТП, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ст. 23.1 вищевказаного
закону, шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є:
моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», шкода,
заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого - це шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
майна потерпілого.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Отже, виходячи з вищенаведеного, з
урахуванням того, що чинним цивільним
законодавством передбачена
обов'язковість страхування
цивільно-правової відповідальності,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної позивачу,
повинно здійснюватися відповідно до
вимог ст.ст. 23, 28, 29 вказаного Закону,
тобто страховою компанією.

Пунктом 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 р. за № 4
передбачено, що при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування
майнової шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Клопотання в порядку ст. 33 ЦПК України
позивачем заявлено не було. Більш того,
позивачем було зазначено на те, що ним
правильно визначено відповідач в даній
справі.

У відповідності до ст.. 33.1.4 Закону уразі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний:
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Окрім цього, відповідно до ст. 33.3
Закону, водії та власники транспортних
засобів, причетних до
дорожньо-транспортної пригоди,
власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене майно
(транспортні засоби) у такому стані, в
якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
представник (працівник, аварійний
комісар або експерт), а також
забезпечити йому можливість провести
огляд пошкодженого майна (транспортних
засобів).

Згідно ст. 35.1 Закону для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Доказів того, що позивач
звертався до страховика з
повідомленням про
дорожньо-транспортну пригоду та
заявою про страхове відшкодування не
надано.

У той же час у відповідності до ст.
27 ЦПК України особи, які беруть участь у
справі мають право подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів,
заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10
ЦПК України суд сприяє здійсненню
процесуальних прав сторін,
встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами
передбачено як право на участь у
дослідженні доказів, так і обов'язок із
доказування обставин при невизнанні їх
сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не
повинен брати участь у зборі
доказового матеріалу.

За викладених обставин, суд
приходить до висновку про те, що ОСОБА_2
є неналежним відповідачем в даній
справі, що є самостійною, належною та
безумовною підставою для відмови в
позові.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення збитків, завданих
внаслідок ДТП, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: