АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/8339/2014
Головуючий в 1 інстанції -
Доповідач - Мараєва Н.Є.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Дубик Ю.Г.

Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 12 березня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
«Хрещатик», Комунального підприємства
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна,
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
Головного управління юстиції у м.
Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30 ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49,
ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53,
ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57,
ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61,
ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65,
ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69,
ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73,
ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77,
ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81,
ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85,
ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89,
ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93,
ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97,
ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОСОБА_101
Плюс» про визнання права власності та
зобов»язання вчинити дії

та за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійнї вимоги щодо
предмету спору ОСОБА_87 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства «Хрещатик» про визнання
недійсним інвестиційного контракту,
зобов»язання вчинити дії та
відшкодування збитків

Заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12 березня 2013 року залишено
без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності та
зобов»язання вчинити діїта третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_87 про
визнання недійсним інвестиційного
контракту, зобов»язання вчинити дії та
відшкодування збитків.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
09.12.2013 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволені первісного позову
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності на реконструйоване своїми
коштами горищне приміщення над
квартирою АДРЕСА_1, площею 57,6 кв.м., що
входить до квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 141,5 кв.м. В іншій частині
первісних позовних вимог відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09.04.2014 року
рішення Апеляційного суду від 09.12.2013
року в частині задоволення первісного
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 - скасовано, а
справу у цій частині направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного
суду м. Києва від 09.12.2013 року залишено
без змін.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1, ОСОБА_2просить скасувати
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 березня 2013 року в частині
залишення без задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та постановити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в цій частині, а в решті
рішення залишити без змін, посилаючись
на незаконність даного рішення,
зокрема, на те, що суд, не повно з»ясував
обставини справи, не дав належної
оцінки доказам, порушив норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності
належить квартира АДРЕСА_1 (т.1 а/с 21).

20 жовтня 2000 року між ОСОБА_1 та
Державною адміністрацією
Старокиївського району м. Києва було
підписано інвестиційний контракт № 214
про переобладнання горища житлового
будинку АДРЕСА_1 та заміну даху на
мансардний поверх (т.1 а/с 10-12).

Згідно п. 1.1 даного контракту власник у
встановленому порядку передає
інвестору площу горищного приміщення
32,0 кв.м. житлового АДРЕСА_1 з метою її
переобладнання під мансарду на засадах
довгострокової оренди.

У п. 1.2 зазначено, що інвестор за власні
кошти забезпечує здійснення
переобладнання горища житлового
АДРЕСА_1 у мансардний поверх у межах
площі, зазначеної у п. 1.1 контракту, та
на умовах контракту.

Згідно договору оренди жилого
приміщення строк дії договору
встановлений з 04 жовтня 2000 року по 04
жовтня 2010 року (т.1 а/с 6, 13-17).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 25
жовтня 2012 року № 995/996/12-43АДРЕСА_1 після
її реконструкції шляхом збільшення
загальної площі за рахунок
використання мансардного поверху
відповідає державним будівельним
нормам, дотримання функціонування
водопостачання, водовідведення
(каналізації),газопостачання та
опалення будинку (т.1 а/с 149-170).

Згідно ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII ( з
наступними змінами і доповненнями)
право володіння, користування та
розпорядження допоміжними
приміщеннями мають усі співвласники
житлового будинку.

З відповіді Печерської районної у м.
Києві державної адміністрації від 30
червня 2011 року № 8136/1/11 щодо визнання
права власності на реконструйоване
горищне приміщення вбачається, що
розпорядження на проектування і
реконструкцію горища вона не видавала.

У розпорядженні Старокиївської
райдержадміністрації від 27 грудня 1999
року № 890 ( із змінами, внесеними
розпорядженням 04 жовтня 2000 року № 830), в
ордері № 173 від 20 жовтня 2000 року, в
інвестиційному контракті № 214 про
переобладнання горища житлового
будинку АДРЕСА_1 та заміни даху на
мансардний поверх від 20 жовтня 2000 року
йдеться про переобладнання 32,0 кв.м.
площі горища по АДРЕСА_1, а фактично
забудовано 57,6 кв.м.; немає відомостей
щодо погодження даного питання з
мешканцями будинку (т. 3 а/с 208-209).

Скасовуючи рішення Апеляційного суду
м. Києва від 09 грудня 2013 року ВСС
України зазначав, що суд апеляційної
інстанції посилаючись на ч. ч. 1, 4 ст. 331
ЦК України, помилково дійшов висновку,
що реконструкція горища проведена
позивачами з дотриманням чинних
будівельних, санітарно-технічних та
інших норм і правил, є невідємною
частиною нового неподільного об»акта
нерухомості, тому за позивачами слід
визнати право власності на
реконструйоване над квартирою АДРЕСА_1
горище; що суд не звернув уваги на те, що
спірне приміщення в експлуатацію не
введено і взяв на себе повноваження
державних органів, які відповідають за
введення в експлуатацію побудованих
(новостворених) об»єктів.

Щодо іншої частини позовних вимог та
позову ОСОБА_87 то рішення суду є
законним та обґрунтованим та залишено
без змін.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене майно (
житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершеня
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Згідно ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
від 17 лютого 2011 року № 3038-VI ( з
наступними змінами і доповненнями)
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об"єктів, що належать до
I-III категорій складності, та об»єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об»єкта до
експлуатації.

Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об»єктів, що належать до IV
і V категорії складності, здійснюється
на підставі акта готовності об»єкта до
експлуатації шляхом видачі
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифікату у порядку, передбаченому
Кабінетом Міністрів України.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій
частині, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки, позивачі просять визнати за
ними право власності на фактично
новостворене майно, що виключає
застосування до цих правовідносин
норми закону набувальної давності.

Оскільки, позивачами не дотримано
вимог чинного законодавства щодо
прийняття в експлуатацію
новоствореного об»єкта нерухомого
майна, так як, позивачі до відповідних
органів архітектурно-будівельного
контролю не зверталися, то судова
колегія не вбачає підстав для
задоволення позову.

Тому, рішення суду першої інстанції в
цій частині належить залишити без змін.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд обґрунтовано дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд повно з»ясував обставини справи,
дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - відхилити, а рішення
Печерського районного суду м. Києва від
12 березня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: