Провадження № 22-ц/779/1272/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Мелінишин Г.П.

суддів: Ковалюка
Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря: Вилки І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ПАТ «Електро», третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - управління Пенсійного
Фонду України в м. Івано-Франківську
про зобов'язання видати уточнюючу
довідку про наявність спеціального
трудового стажу, довідку про заробітну
плату за період страхового стажу до
01.07.2000 року, витяг з наказу про
атестацію робочого місця, висновків
експертизи умов праці, довідку про
надання відпусток без збереження
заробітної плати, приведення назви
посади відповідно до характеру
виконуваних робіт, внесення
відповідних змін у трудову книжку та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
01 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з позовом, уточнивши його в
подальшому, до ПАТ «Електро», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - управління
Пенсійного Фонду України в м.
Івано-Франківську про зобов'язання
видати уточнюючу довідку про наявність
спеціального трудового стажу, довідку
про заробітну плату за період
страхового стажу до 01.07.2000 року, витяг з
наказу про атестацію робочого місця,
висновків експертизи умов праці,
довідку про надання відпусток без
збереження заробітної плати,
приведення назви посади відповідно до
характеру виконуваних робіт, внесення
відповідних змін у трудову книжку та
відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з
01 грудня 1982 року по 28 січня 2008 року
перебував у трудових відносинах з
Івано-Франківським управлінням № 20 ОБМ
«Електро», в подальшому реорганізовано
в ЗАТ «Електро», на посаді
електромонтера-лінійника по монтажу
повітряних ліній електропередач
високої напруги. Вказана посада
включена до Списку № 2 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2003 року № 36 «Про затвердження списків
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, зайнятість в яких дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах»
та підпадає під категорію посад, які
дають право на пенсію на пільгових
умовах. З метою реалізації свого права
на пенсійне забезпечення він звернувся
до відповідача за отриманням довідки,
що підтверджує його пільговий стаж
відповідно до законодавства за списком
№ 2, однак її не отримав. Внаслідок
неправомірних дій відповідача він був
позбавлений можливості призначення та
одержання пенсії на пільгових умовах.
Тому відповідно зазнав моральних
страждань, оцінюючи моральну шкоду в 5
000 грн. Також зазначав, що хоча в
трудовій книжці його посада зазначена
як бригадир, однак згоди на таке
переведення він не давав, посадову
інструкцію бригадира не підписував, з
наказом про переведення не був
ознайомлений. Крім того, фактично
виконував роботи
електромонтера-лінійника по монтажу
повітряних ліній електропередач
високої напруги, що можуть підтвердити
свідки. Тому просив задовольнити позов.

Справа слухалась неодноразово.

Останнім рішенням Івано-Франківського
міського суду від 01 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги
вимоги п.2.9 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затверджених спільним наказом
Міністерства праці, Міністерства
юстиції, Міністерства соціального
захисту населення України №58 від 29.07.1993
року (в редакції від 06.12.2013 року),
відповідно до якої у разі втрати наказу
чи розпорядження або невідповідність
їх фактично виконуваній роботі
виправлення відомостей про роботу
здійснюється на основі інших
документів, що підтверджують виконання
робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Так, судом встановлено, що він працював
повний робочий день у складі бригади
електромонтерів-лінійників, виконував
ту саму роботу, що й інші робітники, що
підтверджується довідкою про
заробітну плату, поясненнями свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були допитані в
судовому засіданні 06.12.2013 року. Однак,
вказаним обставинам суд не дав
правильної юридичної оцінки. А
натомість, в порушення ч.4 ст. 60 ЦПК
України взяв до уваги твердження
відповідача про ніби-то виконання ним
посадових обов'язків бригадира. При
цьому судом не враховано, що він заяви
про переведення з посади
електромонтера-лінійника на будь-яку
іншу посаду не писав, посадову
інструкцію не отримував та не
підписував, а з наказом про переведення
від 23.07.1986 року №7К не був ознайомлений,
що свідчить про незаконність такого
переведення. Також судом не
встановлено наявність наказу про
звільнення його від основної роботи, що
свідчить про виконання ним робіт зі
шкідливими умовами праці.

Крім того, вказує, що встановивши факт
виконання ним посадових обов'язків
електромонтера-лінійника суд взагалі
не мотивував відмову у задоволенні
його позовної вимоги про приведення
назви його посади відповідно до
характеру фактично виконуваних робіт,
внесення відповідних змін назви
професій до трудової книжки відповідно
до класифікатора професій та єдиного
тарифно-кваліфікаційного довідника
робіт і професій робітника, тобто
електромонтера-лінійника по монтажу
повітряних ліній електропередач
високої напруги.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи апеляційної
скарги підтримали з наведених у ній
мотивів.

Представник ПАТ «Електро» доводів
апеляційної скарги не визнала
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився будучи належним
чином повідомленим, що не перешкоджає
розгляду справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що посада бригадира
електромонтажної бригади та посада
бригадира електромонтерів-лінійників,
які займав позивач, не входять до
Списку №2 Постанови КМУ від 16.03.2003 р. та
не підпадають під категорію посад, які
дають право на державну пенсію на
пільгових умовах. Тому внаслідок
відмови ПАТ «Електро» видати йому
уточнюючу довідку про наявність
спеціального трудового стажу, довідку
про заробітну плату за період
страхового стажу до 01.07.2000 року, витяг з
наказу про атестацію робочого місця,
висновків експертизи умов праці,
довідку про надання відпусток без
збереження заробітної плати будь-яких
його законних прав та інтересів не
порушено.

Однак, повністю погодитися з таким
висновком колегія суддів не може
виходячи з наступного.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи, працівники зайняті повний
робочий день на роботах із важкими та
шкідливими умовами праці за Списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць:
чоловіки-після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 25 років, з них не
менше 12 років 6 місяців на зазначених
умовах.

Відповідно до п. 10 Порядку застосування
Списків №1 та №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженого Міністерством праці та
соціальної політики України від 18
листопада 2005 року №383, для
підтвердження стажу роботи зі
шкідливими і важкими умовами праці
необхідно подати трудову книжку із
оформленими належним чином записами
про займану посаду і період
виконуваної роботи, виписку з наказу по
підприємству про проведення атестації
на відповідному робочому місці. А у
разі відсутності в трудовій книжці
відомостей, що визначають право на
пенсію на пільгових умовах, уточнюючу
довідку, передбачену п.20 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 грудня
1982 року по 28 січня 2008 року перебував у
трудових відносинах з
Івано-Франківським управлінням № 20 ОБМ
«Електро» (внаслідок реорганізації -
ЗАТ «Електро»).

Як вбачається із трудової книжки
ОСОБА_2 з 01 грудня 1982 року по 23 липня 1986
року він працював на посаді
електромонтера-лінійника по монтажу
повітряних ліній електропередач
високої напруги і контактної мережі, з
23 липня 1986 року по 01 грудня 1998 року -
бригадиром електромонтажної бригади, з
21 грудня 1998 року по 28 січня 2008 року - на
посаді бригадира
електромонтерів-лінійників.

Саме ці періоди роботи позивач вважав
такими, що дають йому право на пільгову
пенсію, тому у встановленому законом
порядку звернувся до відповідача із
заявою про видачу йому уточнюючої
довідки про наявність спеціального
трудового стажу та інших, необхідних
для призначення такої пенсії,
документів.

Згідно п. 3 Порядку застосування
Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики від 18
листопада 2005 року № 383, при визначенні
права на пенсію за віком на пільгових
умовах застосовуються Списки, що чинні
на період роботи особи. До пільгового
стажу зараховується весь період
роботи на відповідних посадах або за
професіями незалежно від дати їх
внесення до Списків за умови
підтвердження документами відповідних
умов праці за час виконання роботи до
21.08.1992 року та за результатами
проведення атестації робочих місць за
умовами праці після 21.08.1992 року.

Враховуючи положення вищезазначеного
Порядку період роботи позивача
бригадиром електромонтажної бригади з
23.07.1986 року по 01.12.1998 року не відноситься
до важких та шкідливих умов праці,
оскільки вказана посада у галузі, в
якій працював ОСОБА_2, не передбачена
Списком № 2 виробництв,цехів, професій
і посад з тяжкими умовами праці, (затв.
Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173
від 22.08.1956 р., Постановою Кабінету
Міністрів України № 162 від 11.03.1994 р. ,
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 36 від 16.01. 2003 р.), робота в яких дає
право на державну пенсію на пільгових
умовах.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року N 442, атестація
робочих місць за умовами праці
проводиться на підприємствах і
організаціях незалежно від форм
власності й господарювання, де
технологічний процес, використовуване
обладнання, сировина та матеріали є
потенційними джерелами шкідливих і
небезпечних виробничих факторів, що
можуть несприятливо впливати на стан
здоров'я працюючих, а також на їхніх
нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

З'ясовано, що відповідно до подання
ДЕУП № 186 від 08.07.1999 р. було припинено
атестацію робочого місця
«електромонтер-лінійник по монтажу
повітряних ліній електропередач
високої напруги», оскільки
встановлено, що основним шкідливим
фактором для даної категорії
робітників є ризик, що виникає при
виконанні роботи на висоті. В той же час
робоче місце бригадира (в даному
випадку виконавця робіт згідно п.п.7.3.7-
7.3.9. Інструкції № 1 по охороні праці для
робітників-електролінійників на
будівництві ліній електропередач,
розробленої Міністерством енергетики
та електрифікації УРСР, Трест
Львівсільелектробуд та п.п. 3.164.-3.165
Інструкції з охорони праці для
електролінійників на будівництві
ліній електропередач, затв. 19.05.1997 р.
відповідачем) не відноситься до
категорії з шкідливими умовами праці.

Також встановлено, що не передбачено
списком № 2 та не атестовувалось
відповідачем і робоче місце «бригадир
електромонтерів-лінійників». Наведена
обставина підтверджується письмовими
матеріалами (а.с. 33-42).

Тому з врахуванням наведених обставин
відсутні також підстави і для
віднесення періоду роботи позивача з 23
липня 1986 року по 01 грудня 1998 року -
бригадиром електромонтажної бригади, з
21 грудня 1998 року по 28 січня 2008 року - на
посаді бригадира
електромонтерів-лінійників до
спеціального стажу роботи, що дає йому
право на державну пенсію на пільгових
умовах.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
наведено підстав для захисту його
порушеного, оспореного чи невизнаного
права, а тому в задоволенні його вимог
про зобов'язання видати уточнюючу
довідку про наявність спеціального
трудового стажу, довідку про заробітну
плату за період страхового стажу до
01.07.2000 року, витяг з наказу про
атестацію робочого місця, висновків
експертизи умов праці, довідку про
надання відпусток без збереження
заробітної плати, судом першої
інстанції відмовлено правильно. Крім
того, враховуючи, що вимога про
відшкодування моральної шкоди є
похідною, аналогічно не вбачається
підстав для задоволення вимоги
позивача і в цій частині.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, 30 січня 2014 року ОСОБА_2 збільшив
свої позовні вимоги, про що подав
відповідну заяву (а.с. 189-190). Відповідно
просив зобов'язати відповідача
привести назву його посади відповідно
до характеру фактично виконуваних
робіт, внести відповідні зміни у
трудову книжку згідно класифікатора
професій та єдиного
тарифно-кваліфікаційного довідника
робіт і професій робітника, тобто
електромонтера-лінійника по монтажу
повітряних ліній електропередач
високої напруги.

Як підставу цих своїх вимог зазначав,
що незважаючи на те, що в трудовій
книжці його посада зазначена як
бригадир, фактично він виконував
роботи електромонтера-лінійника по
монтажу повітряних ліній
електропередач високої напруги. Крім
того, у встановленому законом порядку
він згоди на таке переведення не давав,
посадову інструкцію бригадира не
підписував, з наказом про переведення
не був ознайомлений.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня
2009 року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» мотивувальна
частина рішення повинна містити
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів. Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати.

Зі змісту судового рішення вбачається,
що воно не містить мотивів, з яких суд
виходив встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача та
заперечення відповідача, визнаючи чи
відхиляючи докази сторін з приводу
збільшених ОСОБА_2 позовних вимог.

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно наказу
№7К (параграф 16) електромонтера 5
розряду ОСОБА_2 з 23.07.1986 року призначено
бригадиром електромонтажної бригади,
підставою чого послужила доповідна
записка начальника дільниці
Климончука. Вказаний наказ містить
особистий підпис позивача, тобто його
згоду на переведення, чого він не
заперечив як в засіданні місцевого
суду, так і в засіданні апеляційного
суду (а.с.103-104). Відповідно на підставі
цього наказу в його трудову книжку та
особову карточку (де також міститься
підпис позивача) 23.08.1986 року і було
внесено запис про це переведення
(а.с.5-6,88).

З врахуванням наведених обставин
колегія суддів не приймає до уваги
твердження апелянта про те, що
переведення на посаду бригадира
проведено з порушенням норм діючого на
той час трудового законодавства.

Вищенаведеними обставинами
спростовуються також і доводи позивача
щодо фактичного виконання ним впродовж
1986- 2008 років посадових обов'язків
електромонтера-лінійника повний
робочий день, що дає йому право на
державну пенсію на пільгових умовах. Не
містить таких фактичних даних і
довідка № 1 від 24.01.2014 року (а.с.202) щодо
заробітної плати позивача за 1982-1986 рр.
Відповідно як і пояснення свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які спростовуються
належними та допустимими доказами,
представленими ПАТ «Електро» на
обґрунтування заперечень позовних
вимог ОСОБА_2

За таких обставин підстав для
задоволення позовних вимог про
приведення назви посади відповідно до
характеру виконуваних робіт, внесення
відповідних змін у трудову книжку
колегія суддів не знаходить.

Враховуючи, що рішення судом першої
інстанції постановлено з порушенням
вимог ст. ст.213-215 ЦПК України щодо
законності та обґрунтованості, що
призвело до неправильного вирішення
справи, воно не може залишатися в силі
та підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову за безпідставністю.

Одночасно апеляційна скарга ОСОБА_2 не
містить доводів та мотивів, за
наявності яких судове рішення може
бути скасовано з ухваленням нового
рішення про задоволення його позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 01 квітня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ
«Електро», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
управління Пенсійного Фонду України в
м. Івано-Франківську про зобов'язання
видати уточнюючу довідку про наявність
спеціального трудового стажу, довідку
про заробітну плату за період
страхового стажу до 01.07.2000 року, витяг з
наказу про атестацію робочого місця,
висновків експертизи умов праці,
довідку про надання відпусток без
збереження заробітної плати,
приведення назви посади відповідно до
характеру виконуваних робіт, внесення
відповідних змін у трудову книжку та
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко