АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2347/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Демидова С.О. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 січня 2014 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське
фінансове агентство "ВЕРУС" про
стягнення заборгованості, вилучення
автомобіля та звернення стягнення на
предмет застави та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк", ОСОБА_5, треті особи -
товариство з обмеженою
відповідальністю "Українське
фінансове агентство "ВЕРУС", ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання особи
добросовісним набувачем, -

В С Т А Н О В
И Л А:

08 грудня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду із зазначеним
позовом, та з урахуванням уточнень
позову просив суд стягнути солідарно з
ТОВ «УФА «Верус» та ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
№ 1561-мк від 27 листопада 2007 року - 15
доларів США, що є еквівалентом 118,50 грн.;
вилучити у ОСОБА_2 або в будь - яких
інших осіб автомобіль марки DAF ТЕ 95 XF 430,
1999 року випуску та передати його в
заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»; в рахунок
погашення заборгованості за
кредитним договором № 1561-мк від 27
листопада 2007 року в розмірі 60334,04
доларів США - звернути стягнення на
предмет застави: автомобіль марки DAF ТЕ
95 XF 430, 1999 року випуску, колір - білий,
шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1, належний
ОСОБА_2, шляхом продажу предмету
застави ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідачів
договорів купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям предмету застави з обліку в
органах ДАІ України та ДТН, а також
наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилався на те,
що 27 листопада 2007 року згідно з
кредитною угодою ОСОБА_3 надано
кредитні кошти в розмірів 60 000 доларів
США на строк до 26 листопада 2012 року зі
сплатою 16% річних. З метою забезпечення
виконання вказаного кредитного
зобов'язання між банком та ОСОБА_4 28
листопада 2007 року був укладений
договір застави, предметом якого є
сідловий тягач марки DAF ТЕ 95 XF 430, 1999 року
випуску, колір - білий, шасі (кузов, рама)
№ НОМЕР_1. 12 січня 2009 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ТОВ «УФА «Верус» був
укладений договір поруки, за яким
поручитель поручився перед
кредитодавцем на суму 30 доларів США. У
подальшому заставлене майно було
відчужене заставодавцем на користь
ОСОБА_5, який за біржовою угодою
реалізував його ОСОБА_2 Взяті на себе
зобов'язання ОСОБА_3 належним чином не
виконував, у зв'язку з чим, станом на 30
листопада 2009 року виникла
заборгованість за вказаним кредитним
договором у розмірі 60 334 долари США 04
цента. Перехід права власності на
заставлене майно не припиняє застави, у
зв'язку з чим просили суд задовольнити
їх позовні вимоги.

03 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним зустрічним позовом
про визнання його добросовісним
набувачем. В обґрунтування своїх
позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те,
що правовідносини щодо заставного
майна виникли між позивачем ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 в зв'язку з
укладенням договору застави від 28
листопада 2007 року. Згодом ОСОБА_4
продала ОСОБА_5 заставне майно, у якого
вже позивач і придбав транспортний
засіб, про що свідчить свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
видане 01 жовтня 2009 року Знам`янським
РЕВ ДАІ УМВС України в Кіровоградській
області, у зв'язку з чим вважає, що
придбав автомобіль на законних
підставах, а тому просив суд визнати
дійсною біржову угоду зареєстровану на
універсальній товарній біржі
«Украгропром» за реєстраційним АЛ №
002950 від 08 вересня 2009 року про придбання
ним автомобіля сідлового тягача марки
DAFТЕ95 XF430, 1999 року випуску, колір - білий,
шасі НОМЕР_1 у громадянина ОСОБА_5 -
дійсною; визнати його добросовісним
набувачем вказаного автомобіля.

Справа розглядалась неодноразово
судовими інстанціями.

Останнім рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 січня 2014 року ухвалено: позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» -
задовольнити; стягнути солідарно з ТОВ
«УФА «Верус» та ОСОБА_3 заборгованість
за кредитним договором № 1561-мк від 27
листопада 2007 року - 15 доларів США;
вилучити у ОСОБА_2 або в будь - яких
інших осіб автомобіль марки DAF ТЕ 95 XF 430,
1999 року випуску, колір - білий, шасі
(кузов, рама) № НОМЕР_1 та передати його
в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»; в рахунок
погашення заборгованості за
кредитним договором № 1561-мк від 27
листопада 2007 року в розмірі 60334,04
доларів США - звернути стягнення на
предмет застави: автомобіль марки DAF ТЕ
95 XF 430, 1999 року випуску, колір - білий,
шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2; звернення стягнення
здійснити шляхом продажу предмету
застави ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідачів
договорів купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям предметів застави з обліку в
органах Державної автомобільної
інспекції України та Державного
технічного нагляду, а також наданням
ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу; в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити.

Додатковим рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
18 лютого 2014 року ухвалено: стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ТОВ
«УФА «Верус» на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати в розмірі
829,04 грн. з кожного; в рахунок погашення
заборгованості за кредитним
договором № 1561-мк від 27 листопада 2007
року в розмірі 60334,04 доларів США, з яких:
49 000 доларів США - основний борг, 9 939,87
доларів США - відсотки, 1 394,17 доларів США
- пеня, звернути стягнення на предмет
застави: автомобіль марки DAF ТЕ 95 XF 430, 1999
року випуску, колір - білий, шасі (кузов,
рама) № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2;
звернення стягнення здійснити шляхом
продажу предмету застави ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідачів договорів
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, зі зняттям
предметів застави з обліку в органах
Державної автомобільної інспекції
України та Державного технічного
нагляду, а також наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
виправлено описку у вступній та
резолютивній частинах рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 січня 2014 року,
вказавши третю особу за зустрічним
позовом - ТОВ «УФА «Верус», не змінюючи
його змісту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду від 20 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
27 листопада 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 була укладена
кредитна угода та договір про видачу
траншу, за якими останній отримав
грошові кошти в розмірі 60 тис. доларів
США на строк до 26 листопада 2012 року зі
сплатою 16 % річних. З метою забезпечення
виконання вказаного кредитного
зобов'язання між банком та ОСОБА_4 28
листопада 2007 року був укладений
договір застави, предметом якого є
сідловий тягач марки DAF TE 95 XF 430, 1999 року
випуску. Пунктом 16.7 договору застави
встановлено заборону на відчуження
предмету застави без письмової згоди
заставодержателя. Відомості про
обтяження предмету застави були
зареєстровані 03 грудня 2007 року в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна. У подальшому заставлене майно
було відчужене заставодавцем на
користь ОСОБА_5, який за біржовою угодою
реалізував його ОСОБА_2 12 січня 2009 року
між банком та ТОВ «УФА «Верус» був
укладений договір поруки, за яким
поручитель поручився перед
кредитодавцем на суму 30 доларів США. У
зв'язку з невиконанням умов кредитної
угоди ОСОБА_3 станом на 30 листопада 2009
року допустив заборгованість в розмірі
60 334 доларів США 04 цента.

Задовольняючі позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
районний суд виходив з того, що
заборгованість за кредитним договором
наявна і станом на 30 листопада 2009 року
складає суму в розмірі 60 334,04 доларів
США. В зв'язку з тим, що предмет застави,
який був зареєстрований в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна 03
грудня 2007 року, було продано боржником
без згоди обтяжувача то даний предмет
обтяження, зберігає свою силу для
нового власника (покупця), тобто для
ОСОБА_2

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли щодо стягнення заборгованості
за кредитним договором з боржника та
поручителя в межах суми згідно
договору поруки, звернення стягнення
на предмет застави з вилученням його та
передачею в заклад заставодержателю,
щодо визнання дійсної біржової угоди
про придбання спірного автомобіля та
визнання покупця цього автомобіля
добросовісним набувачем.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
27 листопада 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 була укладена
кредитна угода та договір про видачу
траншу, за якими останній отримав
грошові кошти в розмірі 60 тисяч доларів
США на строк до 26 листопада 2012 року зі
сплатою 16 % річних.

У зв'язку з невиконанням умов кредитної
угоди ОСОБА_3 станом на 30 листопада 2009
року допустив заборгованість в розмірі
60 334 доларів США 04 цента.

12 січня 2009 року між банком та ТОВ «УФА
«Верус» був укладений договір поруки,
за яким поручитель поручився перед
кредитодавцем на суму 30 доларів США.

Відповідно до вимог ст.ст. 526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України,
ч.1 - боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Відповідно до статті 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Таким чином, позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» скористався своїм правом
звернутися до суду з позовом про
стягнення суми боргу з боржника та
поручителя в межах суми встановленою
договором поруки, що відповідає
вимогам закону.

З метою забезпечення виконання
вказаного кредитного зобов'язання між
банком та ОСОБА_4 28 листопада 2007 року
був укладений договір застави,
предметом якого є сідловий тягач марки
DAF TE 95 XF 430, 1999 року випуску, який належав
на праві власності ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу від 16.11.2007
року.

Відомості про обтяження предмету
застави були зареєстровані 03 грудня 2007
року в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна (а.с.124-125 том 1).

Вказаним договором застави
передбачено можливість
заставодержателя звернути стягнення
на предмет застави у випадку
невиконання чи порушення якого-небудь
із зобов'язань передбачених умовами
кредитної угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
заставою.

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 2 Закону України "Про заставу"
визначаються основні положення про
заставу. Відносини застави, що не
передбачені цим Законом, регулюються
іншими актами законодавства України.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про
заставу" визначено, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Законом України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" визначено правовий режим
регулювання обтяжень рухомого майна,
встановлених із метою забезпечення
виконання зобов'язань, а також правовий
режим виникнення, оприлюднення та
реалізації інших прав юридичних і
фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Закон України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" є
спеціальним законом із питань
правового режиму регулювання обтяжень
рухомого майна.

Положення Закону України "Про заставу"
та ст. 590 ЦК України застосовуються лише
в частині, що йому не суперечить.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Згідно положень постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
а саме: п.9, - право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Таким чином, позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» скористався своїм правом
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет застави
у зв'язку з тим, що позичальник є
відмінною від особи заставодавця, та
вибраним ним шляхом реалізації
заставленого майна, з вилученням у
власника предмета застави з передачею
його в заклад банку, що не заборонено
законом.

Зазначений автомобіль, що є предметом
застави, 28.11.2008 року був знятий з обліку
для реалізації в межах України, а 16.07.2009
року вказаний автомобіль був
зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 22.05.2009
року та 08.09.2009 року даний автомобіль
знятий з обліку для реалізації в межах
України (а.с. 135 том1).

Письмової згоди заставодержателя на
відчуження предмету застави не
надавалось заставодавцю, що
встановлено судом та не заперечується
сторонами у справі.

Згідно біржової угоди від 08.09.2009 року
(а.с.74 том 2) ОСОБА_5 продав, а брокерська
контора № 2 в особі СПД-ФО ОСОБА_6, що діє
на підставі доручення від 08.09.2009 року
від імені та в інтересах ОСОБА_2 в
якості покупця придбав зазначений
транспортний засіб - спірний по справі
автомобіль за 10 грн.

Вказаний автомобіль державний номер
НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2
Знам`янським РЕВ ДАІ на підставі
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від
01.10.2009 року (а.с.75 том 2).

ОСОБА_2 зазначає, що він не знав про те,
що придбав автомобіль, який
знаходиться в заставі та ці обставини
не спростовані доказами в матеріалах
справи.

Однак при покупці цього автомобіля
ОСОБА_2 не перевірив обставини
обтяження предмету застави в
нотаріальній конторі.

Відповідно ч. 2 ст. 586 ЦК України
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором. Аналогічна
норма міститься і в ч. 2 свит. 17 Закону
України «Про заставу».

Пунктом 16.7 договору застави, який
розглядається, встановлено заборону на
відчуження предмету застави без
письмової згоди заставодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрації обтяжень» у разі відчуження
рухомого майна боржником, який не мав
права його відчужувати, особа, що
придбала це майно за відплатним
договором, вважається його
добросовісним набувачем згідно зі ст.
388 ЦК України за умови відсутності в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна відомостей про обтяження цього
рухомого майна.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що
відповідно до забезпечувального
обтяження обтяжувач має право в разі
порушення боржником забезпеченого
обтяженням зобов'язання або договору,
на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
заставу» застава зберігає силу, якщо за
однією з підстав, зазначених в законі,
майно або майнові права, що складають
предмет застави, переходять у
власність іншої особи.

Таким чином, у разі відчуження
предмета обтяження заставодавцем без
згоди заставодержателя обтяження
рухомого майна, що є предметом
обтяження, зберігає свою силу для
нового власника (покупця) в разі, якщо
воно зареєстроване в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» взаємні права та
обов'язки за правочином, на підставі
якого виникло обтяження, виникають у
відносинах між обтяжувачем і боржником
з моменту набрання чинності цим
правочином, якщо інше не встановлено
законом. Реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно є не чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку судова колегія дійшла
висновку, що відчуження спірного
автомобіля - предмету застави
заставодавцем ОСОБА_4 без згоди
заставодержателя ПАТ КБ «Приватбанк»
покупцю ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 22.05.2009 року, тобто
після реєстрації в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна, яка здійснена
03 грудня 2007 року, та повторне
відчуження спірного автомобіля ОСОБА_5
згідно біржової угоди від 08.09.2009 року
ОСОБА_2, то предмет обтяження, зберігає
свою силу для нового власника (покупця),
у зв'язку з чим правомірно звернення
стягнення на спірний автомобіль, який
належить ОСОБА_2 та ст. 388 ЦК України до
вказаних правовідносин не може бути
застосована.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_2 на підставі ст. 388 ЦК України про
визнання його добросовісним набувачем,
який набув право власності на рухоме
майно без обтяжень, - не підлягають
задоволенню, оскільки спірний
автомобіль, як предмет застави,
зберігає свою силу для нового власника
за обставинами справи.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_2 про визнання біржовою угоди
дійсною, за якою він придбав спірний
автомобіль, - не підлягають
задоволенню, оскільки є безпідставними
тому, що дійсність вказаної угоди не
оспорюється та на підставі вказаної
угоди зареєстровано право власності на
цей автомобіль за ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що
вартість предмету застави значно
перевищує розмір заборгованості за
кредитним договором № 1561-мк, який
встановлено судом і складає 118,50 грн. та
не відповідає заборгованості за цим
кредитним договором в розмірі 60 334,04
доларів США, тоді як вартість спірного
автомобіля становить 15 000 доларів США,
судова колегія вважає неспроможними,
оскільки, як вище зазначено, право
позивача вибрати спосіб захисту своїх
порушених прав, які судом відновлено
відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 ніяких правовідносин не має з
особами, які укладали кредитний
договір, договір застави та договір
поруки, а у зв'язку з тим, що на законних
підставах придбав спірний автомобіль,
то не повинен відповідати за
зобов'язаннями зазначених договорів,
судова колегія вважає неспроможними,
оскільки придбаний автомобіль є
предметом застави, а придбавши такий
автомобіль, не перевіривши його
обтяження, новий власник цього
автомобіля набув права та обов'язки
заставодавця.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду першої
інстанції та зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді