Справа № 347/1747/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1927/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М. Б. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення коштів, за апеляційною
скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу
Косівського районного суду від 22 липня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Косівського районного суду від
22 липня 2014 року відкрито провадження по
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ
КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на дану ухвалу
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом вимог
процесуального законодавства.

Апелянт вказав, що відповідно до ч.2
ст.109 ЦПК України позови до юридичних
осіб подаються за їх
місцезнаходженням.

Відкриваючи провадження по даній
справі, суд взяв до уваги посилання
позивачів на Закон України «Про захист
прав споживачів», яким передбачено
право споживачів на звернення до суду
за місцем їх проживання.

На думку апелянта, це положення Закону
застосовується до спорів, які
виникають з кредитних правовідносин,
якщо предметом і підставою позову є
надання інформації споживачеві про
умови отримання кредиту, типи
відсоткової ставки тощо, що передує
укладенню кредитного договору. Після
укладення договору між сторонами
виникають кредитні правовідносини, які
регулюються спеціальним
законодавством в системі кредитування,
зокрема Главами 16,71 ЦК України.

З наведених підстав, апелянт вважає, що
провадження по справі відкрито з
порушенням правил підсудності. Просить
скасувати оскаржувану ухвалу, а справу
передати по підсудності до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта Рокетська С.В.
підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивачі в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, 03.07.2008
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №IFWWGA,
за яким остання отримала кредит в
розмірі 104260, грн. на ремонт житла
(а.с.32-36).

Рішенням Косівського районного суду
від 11 лютого 2014 року задоволено позов
ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання недійсним кредитного
договору.

Визнано недійсним з моменту укладення
кредитний договір №IFWWGA від 03.07.2008
року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 Визнано недійсним з моменту
укладення додаток №2 - «графік
погашення кредиту» до вищевказаного
кредитного договору. Визнано недійсним
з моменту укладення іптечний договір
№2113 від 03.07.2008 року, укладений між ЗАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
повернути ОСОБА_2 документи, які були
отримані у неї по акту прийому-передачі
оригіналів правовстановлюючих
документів на нерухомість від 03.07.2008
року. В задоволенні зустрічного позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення - відмовлено (а.с.8-13).

Ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 09
квітня 2014 року рішення Косівського
районного суду від 11 лютого 2014 року
залишено без зміни (а.с.14-21).

В силу дії ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено вищевказаними рішеннями
судів, спірний кредитний договір
№IFWWGA від 03.07.2008 року за своїм
змістом є споживчим.

Відтак, позивачі за даним кредитним
договором є споживачами, в тому числі і
при зверненні до суду з позовом про
стягнення з банку коштів, отриманих
банком за недійсним кредитним
договором №IFWWGA від 03.07.2008 року в
порядку статті 216 ЦК України, оскільки
даний позов є одним із способів захисту
їхніх прав.

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК України,
позови про захист прав споживачів
можуть пред'являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору.

Згідно п.4 постанови Пленуму ВССУ «"Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
від 30.03.2012, № 5, позови, що виникають із
кредитних правовідносин,
пред'являються до суду за загальними
правилами підсудності, визначеними
главою 1 розділу III ЦПК. При цьому суд
має враховувати право споживача на
пред'явлення позову також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування цієї особи або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання договору
(частина п'ята статті 110 ЦПК).

Таким чином, звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3
із позовом до Косівського районного
суду (за місцем їх реєстрації чи
проживання) до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення з банку коштів, отриманих
банком за недійсним кредитним
договором в порядку статті 216 ЦК
України, є реалізацією
позивачами-споживачами їхніх прав,
передбачених спеціальним
законодавством про захист прав
споживачів.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на те, що Закон України «Про
захист прав споживачів»
застосовується до спорів, які
виникають з кредитних правовідносин,
якщо предметом і підставою позову є
надання інформації споживачеві про
умови отримання кредиту, типи
відсоткової ставки тощо, що передує
укладенню кредитного договору, а після
укладення договору між сторонами
виникають кредитні правовідносини, які
регулюються положеннями ЦК України.

Так, в рішенні від 10 листопада 2011 року в
справі N 1-26/2011за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо
офіційного тлумачення положень
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини
восьмої статті 18, частини третьої
статті 22 Закону України "Про захист
прав споживачів" у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України, Конституційний
Суд України роз'яснив, що в аспекті
конституційного звернення положення
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"
від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними
змінами у взаємозв'язку з положеннями
частини четвертої статті 42 Конституції
України треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Із врахуванням наведеного, ухвала суду
постановлена з дотриманням вимог норм
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для її
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,312, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
відхилити.

Ухвалу Косівського районного суду від
22 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Горблянський Я.Д.