Справа № 201/3291/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи Жовтнева районна у
місті Дніпропетровську рада
управління - служба у справах дітей,
Красногвардійська районна у місті
Дніпропетровську рада управління -
служба у справах дітей про визначення
місця проживання дитини та стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, та по зустрічному позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1, третя особа Кіровська
районна у місті Дніпропетровську рада
управління - служба у справах дітей про
відібрання дитини та повернення її
тому з ким вона проживає,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини разом з батьком та стягнення
аліментів. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилається на
те що з 21 липня 2001 року він знаходився з
відповідачем в шлюбних відносинах. Від
спільного проживання у них народився
син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
розірвання шлюбу син залишився
проживати разом з матір*ю. 02 листопада
2011 року рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська з позивача на
користь ОСОБА_2 було стягнена аліменти
на утримання сина в розмірі ? частини
всіх видів доходу. Починаючи з 2005 року
відповідачка постійно чинила опір у
спілкуванні позивача з сином, що
підтверджується рішеннями виконавчого
комітету Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради. 23 лютого 2014 року
у відповідача з сином відбувся
конфлікт в результаті якого вона
ударила сина, після чого син втік до
батька. З березня 2014 року син проживає з
позивачем та до матері повертатися не
бажає, оскільки в нього постійно
виникають сварки з матір*ю та її
чоловіком, син виявив бажання
проживати разом з батьком. Тому позивач
просить суд визначити місце проживання
його сина ОСОБА_3 разом з ним та
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на
утримання дитини в розмірі ?? частки з
усіх видів заробітку.

ОСОБА_2 звернулася з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1 та просить
суд відібрати неповнолітнього ОСОБА_3
у його батька та повернути матері, а
також стягнути з ОСОБА_1 на її користь
спричинену моральну шкоду. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач по зустрічному позову
посилається на те, що 23 лютого 2014 року
після сварки з її сином - ОСОБА_3 покинув
місце її проживання та пішов проживати
до батька. На її дзвінки та умовляння
повернутися до неї ОСОБА_3 відповідає
відмовою. Такі дії відповідача
спричинили ОСОБА_2 моральні страждання
які вона оцінює в 10 000 грн. та просить
стягнути на її користь з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник заявлені позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
проти задоволення зустрічних позовних
вимог заперечували, оскільки дитину
ніхто не забирав, а ОСОБА_3 прийшов до
батька сам та виявив бажання проживати
з ним добровільно.

ОСОБА_2 та її представник в судовому
засіданні наполягали на задоволенні
зустрічних позовних вимог про
відібрання дитини та повернення тому з
ким вона проживає, проти визначення
місця проживання ОСОБА_3 з батьком
заперечували.

Представники служб у справах дітей
Красногвардійської, Кіровської та
Жовтневої районних у місті
Дніпропетровську рад просили
визначити місце проживання дитини з
батьком.

Вислухавши думку сторін, допитавши в
судовому засіданні ОСОБА_3, дослідивши
та перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини
разом з батьком та стягнення аліментів
такими що підлягають частковому
задоволенню, в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання
неповнолітнього ОСОБА_3 та повернення
тому з ким він проживав та стягнення
моральної шкоди слід відмовити з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що сторони з 21 липня
2001 року знаходились в шлюбі, який було
зареєстровано у відділі РАГСу
Жовтневого районного управління
юстиції м. Дніпропетровська, актовий
запис № 568.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серія НОМЕР_2 /а.с.8/.

28 листопада 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 /а.с. 7/.

Після розірвання шлюбу син залишився
проживати разом з матір*ю. Однак
починаючи з 2005 року ОСОБА_2 стала
перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з
дитиною. Що підтверджується
неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради.

Так, 21 грудня 2005 року виконавчим
комітетом Жовтневої районної ради у
місті Дніпропетровську було надано
висновок та вважали за доцільне
призначити батьку ОСОБА_1 та бабусі
ОСОБА_5 зустрічатись з малолітнім сином
та онуком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
порушення режиму дня для дитини кожної
п'ятниці з 10.00 до суботи 19.00. /а.с. 14/.

21 квітня 2006 року рішенням виконавчого
комітету Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради № 296 вирішено
призначити батьку ОСОБА_1 зустрічатись
з малолітнім сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без порушення режиму дня
дитини кожної п'ятниці з 10.00 годин до
суботи 19.00 годин /а.с. 13/.

Незважаючи на рішення виконавчого
комітету Жовтневої районної ради у м.
Дніпропетровськ, ОСОБА_2 постійно
чинила перешкоди у спілкуванні сина з
батьком, що підтверджується актом від
03 травня 2006 року про невиконання
рішення органу опіки та піклування /а.с.
12/.

02 листопада 2011 року рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з ОСОБА_1 стягнуто на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини від усіх
видів заробітку /а.с. 50/.

23 лютого 2014 року, ввечері між ОСОБА_3 та
його матір*ю - ОСОБА_2 відбулася сварка в
результаті якої мати вдарила дитину,
після чого ОСОБА_3 покинув місце
проживання : АДРЕСА_2 та втік до батька
на АДРЕСА_1. Даний факт підтвердила в
судовому засіданні й сама ОСОБА_2 та
пояснила, що дійсно між нею та сином
виникла сварка, в ході якої вона
ударила сина, після чого він втік до
батька.

Згідно висновку судово - медичної
експерта від 24 лютого 2014 року № 597 у
ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у
вигляді : слабко помітних синців шиї,
ссадини правої кисті та правого
колінного суглобу, що спричинено від
дії тупого твердого предмета. За своїм
характером виявлені у ОСОБА_3 тілесні
ушкодження відносяться до легких
тілесних ушкоджень, що мають незначні
скороминущі наслідки /а.с. 16/.

Після даного випадку ОСОБА_3 не
відвідував школу та знаходився на
амбулаторному лікуванні з діагнозом
струс головного мозку з 24 лютого по 14
березня 2014 року, а потім з 17 березня по
24 березня 2014 знаходився вдома у батька
з діагнозом ГРВ, що підтверджується
довідками виданими комунальним
закладом «Дніпропетровського центру
первинної медико - санітарної допомоги
№ 7» /а.с.65/.

З березня 2014 року ОСОБА_3 мешкає з
батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 де
виконавчим комітетом
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради 26 березня 2014
року проведено обстеження житлово -
побутових умов малолітнього ОСОБА_3
згідно якого: сім*я займає однокімнатну
квартиру, розташовану на другому
поверсі багатоповерхового будинку,
власником якої є гр. ОСОБА_6. Санітарний
стан житла задовільний, у квартирі
нещодавно зроблено сучасний ремонт. У
кімнаті є всі необхідні меблі, ОСОБА_3
має індивідуальне місце для сну,
постільну білизну, обладнаний куточок
для підготовки уроків /а.с. 49/.

З червня 2014 року ОСОБА_3 разом з сім*єю
батька переїхав до с. Вовниги
Солонянського району
Дніпропетровської області, де 12 червня
2014 року службою у справах дітей
Солонянської районної
держадміністрації проведено
обстеження матеріально побутових умов
сім*ї згідно якого ОСОБА_3 має власну
кімнату, ліжко постільну білизну в
наявності одяг, взуття, речі особистого
вжитку. Батьки займаються вихованням
та утриманням дитини, в будинку
створенні всі належні умови для
виховання і утримання дитини.

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 проживає за
адресою АДРЕСА_2 , в квартирі яка
належить на праві власності її
чоловіку ОСОБА_7, що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно /а.с. 45/. В даній
квартирі управління - служби у справах
дітей Кіровського району у м.
Дніпропетровську 13 березня 2014 року
було проведено обстеження умов
проживання згідно якого: умови
проживання задовільні, мається
централізоване водопостачання, тепло
та газопостачання. Квартира обладнана
необхідною та побутовою технікою, для
дитини виділено окрему кімнату, яка
обладнана меблями, письмовий стіл,
ліжко /а.с. 46/.

ОСОБА_1 працює в КЗ «Дніпропетровський
протитуберкульозний диспансер» ДОР на
посаді лікаря фтизіатра, мати ОСОБА_2
знаходиться в декретній відпустці по
догляду за дитиною.

10 червня 2014 року органом опіки та
піклування виконавчого комітету
Красногвардійськогої районної у місті
ради надано висновок щодо доцільності
проживання малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1.

В матеріалах справи мається заява
нотаріально посвідчена ОСОБА_3 в якій
він виявив бажання проживати з
батьком, а не з матір*ю з якою у нього
постійно виникають сварки. /а.с. 9/.

Окрім того в матеріалах справи мається
заява написана власноруч ОСОБА_3, в
якій він зазначив, що мати та вітчим
його ображали /а.с. 10/.

В судовому засіданні, в присутності
педагога ОСОБА_3 надав пояснення в яких
пояснив, що з мамою останнім часом в
нього постійно виникають сварки, в ході
яких мама може його вдарити, з батьком
та його другою дружиною в нього
склалися хороші відносини та на даний
час він бажав би проживати з батьком,
оскільки вони з батьком завжди можуть
порозумітися.

Згідно зі ст. 157 Сімейного Кодексу
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України, ч.1
ст.161 СК України, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватися органом опіки
та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків
до виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року N 16 "Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",
вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей повинен
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості: малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матірю.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції
України, сім'я, дитинство,
материнство і батьківство
охороняються державою.

Ст. 8 Закону України "Про охорону
дитинства" передбачає право кожної
дитини на рівень життя, достатній
для її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Згідно вимог ст. 14 ч.1 Закону України
"Про охорону дитинства" діти та
батьки не повинні розлучатися
всупереч їх волі, за винятком
випадків, коли таке розлучення
необхідне в інтересах дитини і цього
вимагає рішення суду, що набрало
законної сили. Під час вчинення дій,
пов'язаних з розлученням дитини з одним
або обома батьками, а також інших дій,
що стосуються дитини, в порядку,
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини.

Враховуючи ставлення батьків ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до батька,
висновок органа опіки та піклування
виконавчого комітету
Красногвардійської районної у місті
ради, вік дитини, якій вже виповнилося
дванадцять років та вона разом з
батьками має право вирішувати з ким їй
проживати, побутові умови проживання
батька та матері, можливість створення
належних умов для виховання, а також те,
що ОСОБА_1 може створити необхідні
умови для проживання та розвитку
дитини, задоволення гармонійного
розвитку дитини в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості, суд вважає, що
визначення місця проживання дитини
разом із батьком буде в повній мірі
сприяти розвитку та інтересам дитини.

Стосовно позовних вимог про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
на утримання сина суд знаходить їх
обґрунтованими та такими що підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. 1 ст. 183 СК України
частка заробітку (доходу) батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зараз знаходиться на утриманні свого
батька, який на теперішній час сплачує
аліменти ОСОБА_8 на утримання сина
ОСОБА_3 в розмірі ? частини, окрім того в
нього на утриманні знаходиться
малолітня дитина, також суд враховує
що ОСОБА_2 також має на утриманні
малолітню дитину та знаходиться в
декретній відпустці по догляду за
дитиною та вважає можливим стягувати з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання ОСОБА_3 до досягнення ним
повноліття щомісячно в розмірі 1/6
частини від усіх видів заробітку, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму,
встановленого для дітей відповідного
віку.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд
може присудити аліменти і за минулий
час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК
України, суд вважає необхідним
стягувати аліменти з відповідача на
користь позивачки на утримання
неповнолітніх дітей з 20 березня 2014
року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення.

Стосовно зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 про відібрання дитини та
повернення тому з ким вона проживала
та стягнення моральної шкоди суд не
знаходить підстав для їх задоволення
виходячи с наступного.

Згідно ст. 162 ч. 1 СК України якщо один з
батьків або інша особа самочинно, без
згоди другого з батьків чи інших осіб, з
якими на підставі закону або рішення
суду проживала малолітня дитина, або
дитячого закладу (установи), в якому за
рішенням органу опіки та піклування
або суду проживала дитина, змінить її
місце проживання, у тому числі способом
її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник пояснили, що рішенням суду
було визначено місце проживання ОСОБА_3
з матір*ю, однак 24 лютого 2014 року ОСОБА_3
після сварки з матір*ю пішов до батька
де залишився проживати на даний час.

В судовому засіданні даний факт
підтвердили як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 та
пояснили що ОСОБА_3 сам добровільно
пішов від матері до батька.

Згідно ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В судовому засіданні ні ОСОБА_2, ні її
представник не надали рішення суду на
яке вони посилались обґрунтовуючи свої
позовні вимоги стосовно вилучення
дитини та повернення її з ким вона
проживала. Окрім того в судовому
засіданні було встановлено та не
заперечувалось сторонами що ОСОБА_3 сам
покинув місце проживання матері та
добровільно пішов проживати до батька.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_1 на її користь 10 000
грн. суд вважає за необхідне відмовити
в їх задоволенні з наступних підстав.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров*я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім*ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що ОСОБА_2 в позовній заяві та
під час судового розгляду не надала
суду належних доказів наявності
моральної шкоди на підтвердження факту
заподіяння їй ОСОБА_1 моральних
страждань, та не довила його вину, не
надала доказів причинно - наслідкового
зв'язку між діями ОСОБА_1 та начебто
завданою шкодою.

У відповідності до положень
статті 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, а саме
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає їх належними та достатніми для
вирішення справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення
місця проживання дитини разом з
батьком та стягнення аліментів такими
що підлягають частковому задоволенню,
в задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 про відібрання
неповнолітнього ОСОБА_3 та повернення
тому з ким він проживав та стягнення
моральної шкоди слід відмовити з
наступних підстав.

Судові витрати розподілити на підставі
ст.. 88 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи Жовтнева районна у місті
Дніпропетровську рада управління -
служба у справах дітей,
Красногвардійська районна у місті
Дніпропетровську рада управління -
служба у справах дітей про визначення
місця проживання дитини та стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1.

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, інд
номер НОМЕР_1, аліменти на утримання
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь батька
ОСОБА_1, в розмірі 1/6 частини від усіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
30 % прожиткового мінімуму,
встановленого для дітей відповідного
віку, до досягнення ОСОБА_3 повноліття,
починаючи стягнення з 20 березня 2014
року

Допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу аліментів за один
місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, інд
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати в розмірі 121, 80
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, інд
номер НОМЕР_1, на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
Кіровська районна у місті
Дніпропетровську рада управління -
служба у справах дітей про відібрання
дитини та повернення її тому з ким вона
проживає - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова