Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/6603/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Хуторна Інна Юріївна
Доповідач Зарицька Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С.,
Якухно О.М.

секретаря Крижанівської
М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус
Бердичівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсними
договорів відновлювальної кредитної
лінії, додаткової угоди до договору,
договору поруки, іпотечного договору
та зобов'язання нотаріуса вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 19 лютого
2014 року

встановила:

У жовтні 2013 року позивач
звернувся з позовом до публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
та просив визнати недійсними договори
відновлювальної кредитної лінії,
поруки та іпотеки, зобов'язати
нотаріуса Бердичівського
нотаріального округу ОСОБА_3 виключити
з реєстру іпотек запис про заборону
відчуження нерухомого майна, а саме:
житлового будинку та господарських
будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1. В
обґрунтування вимог зазначав, що 20.08.2008
р. між ним та відповідачем укладено
договір про надання відновлювальної
кредитної лінії №286/25-649, за умовами
якого відповідач зобов'язався надати
йому кредитні кошти на споживчі цілі в
розмірі 50 000 дол. США строком до 19.08.2023 р.
Виконання зобов'язань за даним
договором забезпечувалося порукою.
Договір поруки укладений 20.08.2008 р. між
банком, ОСОБА_2 та позивачем. З метою
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором між ним та банком
20.08.2008 р. укладено іпотечний договір,
предметом якого є належний йому на
праві власності житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1. 21.10.2008 р. між ним
та банком укладена додаткова угода до
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії №286/25-649, за умовами
якої відсоткова ставка за кредитом
становить 14,5 % річних. Вважав, що при
укладенні договорів банком допущені
істотні помилки щодо природи
правочинів, а тому кредитні договори
підлягають визнанню недійсними в
порядку, передбаченому ст.ст. 229, 230 ЦК
України, договори поруки та іпотеки - в
порядку, визначеному ст.548 ЦК України.
Зокрема зазначав, що відповідачем
допущені істотні помилки щодо природи
вказаних правочинів, не в повному
обсязі виконані зобов'язання за
договором щодо надання траншів, що на
думку позивача вказує на оманливі дії
відповідача. Крім того, в порушення
вимог Закону України „Про захист прав
споживачів", банк поклав на нього
обов'язок здійснити страхування
предмету іпотеки в страховій компанії,
що входить до переліку страхових
компаній пріоритетного
співробітництва. В порушення
конституційних прав банк поклав на
нього обов'язок не отримувати кредити в
інших банківських установах, не
видавати гарантій та поручительств, не
обтяжувати своє майно будь-якими
зобов'язаннями. Враховуючи наведене,
просив задовольнити позов.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду в частині відмови
у задоволенні вимог про визнання
договорів недійсними скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову. Апелянт
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Як видно з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, 20 серпня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
(далі ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було
укладено договір про надання
відновлювальної кредитної лінії №
286/25-649, за умовами якого банк
зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти в межах максимального
ліміту заборгованості в розмірі 50 000
доларів США зі сплатою 14 % річних в дол.
США та кінцевим терміном погашення
заборгованості по кредиту до 19 серпня
2023 року (а.с. 6-12).

20 серпня 2008 року між ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії № 286/25-650, відповідно до якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит, який буде здійснюватися
окремими частинами - траншами, в межах
максимальної суми ліміту
заборгованості за кредитом в сумі 1186, 7
грн зі сплатою 24 % річних з кінцевим
терміном погашення до 19 серпня 2023 року
(а.с. 14-17).

З метою забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, 20 серпня 2008 року між ПАТ
«Укрсоцбанк», ОСОБА_2 (поручителем) та
ОСОБА_1 (позичальником) укладено
договір поруки №286/25-651, відповідно
до якого ОСОБА_2 несе солідарну
відповідальність за виконання
позичальником умов договору
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-649 від 20.08.2008 р. (а.с. 18-19).

20 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Укрсоцбанк» укладено іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Бердичівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, згідно з
яким ОСОБА_1 передав банку в іпотеку в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту
№286/25-649 від 20.08.2008 р. належне йому на
праві власності нерухоме майно:
житловий будинок загальною площею 74,8
кв. м. (літ. А-1 по плану), сарай загальною
площею 17,4 кв. м. (літера Б-1) та сарай
загальною площею 13,9 кв. м. (літера В-1 по
плану), що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.
20).

Додатковою угодою №1 від 21.10.2008 р. до
договору відновлювальної кредитної
лінії № 286/25-649 від 20 серпня 2008 року
внесено зміни до підпункту 1.1.1 пункту
1.1. статті 1 договору та збільшено
відсоткову ставку по кредиту до 14,5 %
річних доларів США (а.с. 13).

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно виходив з вимог
ст.ст.229, 230 ЦК України, Закону України
„Про захист прав споживачів" та дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
позивач не довів, що зі сторони
відповідача вчинялися навмисні дії,
які ввели його в оману щодо обставин,
які вплинули на укладення ним
кредитних договорів, або ж сторони
правочину помилялися щодо природи
правочинів.

Відсутність у договорах про
надання відновлювальної кредитної
лінії номерів рахунків щодо видачі
кредитних коштів та повернення
відсотків за користування кредитними
коштами, розкриття відповідачем
товариству „Боргова агенція „Пристав"
відомостей щодо ОСОБА_1 та кредитних
правовідносин, на що посилається
апелянт, не є підставою для визнання
цих договорів недійсними з підстав,
передбачених ст.ст. 229, 230 ЦК України.

Припинення банком надання чергових
траншів, на що посилається апелянт, не
свідчить про навмисне введення
позивача в оману щодо обставин, які
мають істотне значення.

Підстави припинення надання траншів
визначено умовами договору про надання
відновлювальної кредитної лінії
286/25-649 від 20.08.2008 р. Так, згідно з
п.2.8. вказаного договору, однією з таких
підстав є наявність простроченої
заборгованості за нарахованими
процентами та комісіями, передбаченими
цим договором.

У разі допущення позичальником
простроченої заборгованості за
нарахованими процентами та комісіями
за вказаним договором, банк мав право
припинити видачу траншів.

За положеннями ст.627 ЦК України
відповідно до статі 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Умови договору щодо зобов'язання
позичальника не отримувати кредити в
інших банківських установах, не
надавати порук, не обтяжувати своє
майно будь-якими іншими зобов'язаннями,
на думку суду не суперечить положенням
ст.ст. 41, 48 Конституції України щодо
вільного розпорядження майном та права
на достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, а є додатковими гарантіями
для банку щодо повернення кредитних
коштів. А тому, доводи апеляційної
скарги у цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про
порушення відповідачем вимог ст.42
Конституції України щодо обмеження
конкуренції страховиків є
безпідставними. Позивач не довів суду,
що банк обмежив його у виборі
страховика нерухомого майна, що
передавалось в іпотеку. Із матеріалів
справи не видно, що ОСОБА_1 виявляв своє
бажання укласти договір страхування
іпотечного майна з іншою страховою
компанією.

За положеннями ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню, недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Оскільки вимоги про визнання договорів
поруки та іпотеки недійсними є
похідними від вимог про визнання
недійсними кредитних договорів, то суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у їх задоволенні.

Рішення суду в частині вимог про
визнання договорів недійсними
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Рішення в частині зобов'язання
нотаріуса вчинити певні дії апелянтом
не оспорюється, а тому в цій частині
його законність і обґрунтованість
колегією суддів не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: