Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 29 січня 2014 року,

встановила:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» ( далі - Банк) звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позов мотивовано тим, що 26 серпня 2004
року між Банком та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
остання отримала кредит в розмірі 6 100
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Зазначав, що відповідач умови договору
належним чином не виконав, внаслідок
чого утворилась заборгованість за
кредитом в розмірі 37 249,44 грн, яка в
добровільному порядку сплачена не
була.

Рішенням Слов'яносербського районного
суду Луганської області від 8 листопада
2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 37 249,44 грн та 372,49 грн судового
збору.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 29 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним довго ром
в сумі 23 350,18 грн та 233,50 грн судового
збору

У касаційній скарзі Банк просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд
виходив із того, що між сторонами
виникли договірні правовідносини,
порушення яких тягне настання
наслідків установлених договором або
законом. Визначаючи розмір
заборгованості, яка підлягає стягненню
з відповідачки та застосовуючи строки
позовної давності, апеляційний суд
посилався на позицію Верховного Суду
України, викладену в постанові №6-116
цс13 від 6 листопада 2013 року, яка в силу
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Даний висновок апеляційного суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 26
серпня 2004 року між Банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого остання отримала кредит в
розмірі 6 100 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.7-8).

Установлено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) та
що останній платіж здійснено 18 вересня
2009 року, а дія картки закінчилась в
серпні 2012 року.

Таким чином питання застосування
строку позовної давності відповідно до
ст. 256 ЦК України, частин 1 та 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин та факту
пред'явлення позову 17 вересня 2013 року,
апеляційним судом вирішено.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 29 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Головуючий
О.С. Ткачук Судді:В.С. Висоцька
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М.
Колодійчук О.В. Умнова О.В. Умнова
І.М. Фаловська І.М. Фаловська