АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбич В.Л. Провадження №
22-ц/789/1118/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 16 вересня 2013
року по справі за поданням відділу
Державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року року Головний
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції звернувся в суд із поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1, посилаючись на те,
що вона має ряд невиконаних
зобов'язань, покладених на неї судовим
рішенням, що дає підстави вважати, що
боржник ухиляється від виконання цих
зобов'язань.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 16 вересня 2013
року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду
за межі України без вилучення
закордонного паспорта громадянку
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишню
жительку АДРЕСА_1 до виконання
зобов'язань згідно з виконавчим листом
№ 2-6583, виданого 01.12.2011 року
Тернопільським міськрайонним судом
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в
розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з
дня набрання рішенням законної сили і
до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу суду скасувати й
постановити нову ухвалу, якою
відмовити в задоволенні подання
державного виконавця, посилаючись на
те, що питання тимчасового обмеження її
в праві виїзду за межі України було
вирішено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що розгляд
питання відбувся без її участі, що
унеможливило подати докази на
підтвердження її заперечень з приводу
подання державного виконавця, а з
поданих державним виконавцем доказів
неможливо зробити висновок про умисне
ухилення її від виконання обов'язку,
покладеного на неї судовим рішенням.
Апелянт також зазначила, що вона
поштовими переказами добровільно
сплачує аліменти на дитину в розмірі
800 грн. на місяць, а обмеження її вправі
виїзду за кордон погіршить її
матеріальне становище, а в зв'язку і з
цим негативно вплине на виконання нею
обов'язку по належному утриманню
дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала,
зіславшись на доводи, викладені в ній,
просить її задовольнити.

Представник відділу Державної
виконавчої служби Тернопільського
районного управління юстиції у судове
засідання не з'явився, про час і місце
його повідомлений належним чином.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення апелянта,
колегія вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_1 слід частково задовольнити.

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має
невиконані зобов'язання, покладені на
неї судовим рішенням, що дає підстави
вважати, що боржник ухиляється від їх
виконання, а обмеження у праві виїзду
за межі України є одним із заходів
забезпечення виконання ним цих
зобов'язань.

Колегія вважає, що з таким
висновком суду першої інстанції
погодитись не можна, оскільки судом
належним чином не перевірено, чи
ухиляється ОСОБА_1 від виконання цих
зобов'язань, хоча з'ясування цієї
обставини має значення для правильного
вирішення питання про тимчасове
обмеження її в праві виїзду за межі
України.

Судом установлено, що у відділі
ДВС Тернопільського районного
управління юстиції на виконанні
знаходиться виконавчий лист № 2-6583,
виданий 01.12.2011 року Тернопільським
міськрайонним судом про зміну розміру
стягнення аліментів, що стягуються з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які визначені та
підлягають стягненню у твердій
грошовій сумі у розмірі 2000 грн.
щомісячно, починаючи з дня набрання
рішенням законної сили (17.10.2011 року) і до
досягнення дитиною повноліття.

16 грудня 2012 року відділом ДВС
Тернопільського РУЮ відкрито
виконавче провадження ВП № 30398331 з
виконання вищевказаного виконавчого
листа № 2-6583.

ОСОБА_1 не зареєстрована і не
проживає за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується актом державного
виконавця від 07.02.2011 року (а.с. 9).

Згідно з довідкою АДБ при УМВСУ в
Тернопільській області ОСОБА_1 знята з
реєстрації за рішенням суду від 04.12.2009
року (а.с. 8)

04 березня 2013 року стягувач ОСОБА_2
звернувся у відділ ДВС Тернопільського
районного управління юстиції щодо
обмеження виїзду за кордон боржника -
ОСОБА_1 у зв'язку із ухиленням останньої
від сплати аліментів на утримання
дитини.

Відповідно до розрахунку від
30.08.2013 року, заборгованість ОСОБА_1 по
сплаті аліментів станом на 01.09.2013р.
становить в загальній сумі 30503,22 грн.

Як убачається із повідомлення
управління у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС в Тернопільській області від
22.02.2013 року. ОСОБА_1 документована
паспортом громадянина України для за
виїзду за кордон серії НОМЕР_1.

На час постановлення ухвали
Тернопільського міськрайонного суду
від 16 вересня 2013 року зобов'язання щодо
сплати аліментів у повному розмірі
ОСОБА_1 не виконано.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Закон України "Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21.01.1994 року регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Так, ст. 6, п.п. 2,5 вищевказаного
Закону передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність неврегульованих
аліментних та невиконаних зобов'язань,
але лише до моменту виконання
зобов'язань, або забезпечення заставою,
якщо інше не передбачене міжнародним
договором України, та ухилення
громадянина від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 11, ч. 3, п. 18 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язання за рішенням.

Виходячи зі змісту вищенаведених
правових норм, застосування
тимчасового обмеження права особи на
виїзд за межі України (за кордон) слід
вважати доцільним у випадках, коли
особа ухиляється від виконання
зобов'язання, покладеного на неї
рішенням суду.

Однак, судом належним чином не
перевірено, чи ухилялася ОСОБА_1 від
виконання цих зобов'язань.

Розгляд подання відділу ДВС
Тернопільського РУЮ здійснювалося
судом першої інстанції за відсутності
ОСОБА_1, що позбавило її можливості
реалізувати законне право на подання
доказів, пояснень та заперечень з
приводу вказаного подання.

У матеріалах справи наявні докази
лише про наявність у боржника
невиконаних зобов'язань, покладених на
неї рішенням суду. Будь-які докази про
ухилення боржника від виконання цих
зобов'язань відсутні.

Згідно зі ст. 312, ч. 1, п. 3 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що ухвалу
Тернопільського міськрайонного суду
від 16 вересня 2013 року слід скасувати, а
питання розгляду подання Головного
державного виконавця відділу ДВС
Тернопільського РУЮ про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді подання
державного виконавця слід урахувати
наведене і в залежності від
установленого та у відповідності з
вимогами Закону розглянути питання про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України.

На підставі ст. 33 Конституції
України; ст. 13 Загальної декларації
прав людини; ст. 6, п. 2 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України”та,
керуючись ст.ст. 307, ч. 2, п. 4; 312, ч. 1, п. 3; 313;
314; 317; 319; 324; 325, 377-1 ЦПК України, колегія
суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 16 вересня 2013
року скасувати і передати питання
розгляду подання Головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України на новий розгляд
у той же суд в іншому його складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько