Ухвала іменем україни 24 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_4,
заінтересовані особи: Державна
казначейська служба України, Головне
управління Державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області, на бездіяльність центрального
органу виконавчої служби влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, щодо невиконання
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська, за
касаційною скаргою Державної
казначейської служби України на ухвалу
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 09 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду зі скаргою, мотивуючи свої вимоги
тим, що рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року, яке набрало законної сили,
стягнено з Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
коштів з Державної казначейської
служби України (далі - ДКС України) на
його користь на відшкодування
моральної шкоди

15 тис. грн. 21 жовтня 2013 року ним
надіслано до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Дніпропетровській області
(далі - ГУ ДКСУ України в
Дніпропетровській області) заяву про
прийняття до виконання виконавчого
листа. 18 листопада 2013 року ГУ ДКСУ
України в Дніпропетровській області
направило зазначену заяву з доданими
документами до ДКС України для
виконання. Але протягом трьох місяців з
дня подання ОСОБА_4 заяви про прийняття
до виконання виконавчого листа рішення
суду виконано частково, а саме,
виплачено 13 тис. грн. На підставі
наведеного, уточнивши позові вимоги,
ОСОБА_4 просив суд визнати
неправомірною бездіяльність посадової
особи центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у провадженні якої
знаходиться справа зі стягнення з
державного бюджету України шляхом
списання в безспірному порядку коштів
з ДКС України на користь ОСОБА_4 на
відшкодування моральної шкоди 15 тис.
грн за рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року; зобов'язати центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
усунути порушення ОСОБА_4 шляхом
невідкладного перерахування коштів на
особистий рахунок ОСОБА_4; зобов'язати
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів нарахувати
компенсацію за порушення строку
перерахування коштів, на користь
ОСОБА_4 за рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року про стягнення коштів з
державного органу, за весь час
прострочення, з моменту настання права
на нарахування компенсації до моменту
фактичного виконання рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 09 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 травня 2014 року, скаргу
ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність
посадової особи центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
провадженні якої знаходиться справа зі
стягнення з Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
коштів з ДКС України на користь ОСОБА_4
на відшкодування моральної шкоди в
розмірі 15 тис. грн за рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року.

Зобов'язано центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
усунути порушення ОСОБА_4 шляхом
невідкладного перерахування коштів на
особистий рахунок ОСОБА_4, що
знаходиться в Державному ощадному
банку України, Лівобережне відділення

м. Дніпропетровська.

Зобов'язано центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
нарахувати компенсацію за порушення
строку перерахування коштів на користь
ОСОБА_4 за рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року про стягнення коштів з
державного органу, за весь час
прострочення, з моменту настання права
на нарахування компенсації до моменту
фактичного виконання рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ДКС України
просить скасувати ухвали судів першої
й апеляційної інстанцій, постановити
нову ухвалу, якою у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити,
обґрунтовуючи свої вимоги порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із того, що в результаті
бездіяльності посадової особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, рішення суду про
безспірне списання з Державного
бюджету України коштів на користь
заявника виконано частково, що є
порушенням ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», зокрема протягом
трьох місяців з дня подачі ОСОБА_4 заяви
йому виплачено лише 13 тис. грн, а тому
дійшов висновку про те, що на користь
останнього підлягає стягненню
компенсація, яка повинна бути
нарахована з моменту настання права на
нарахування до моменту фактичного
виконання рішення суду.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками районного суду, зазначивши,
що суд першої інстанції правомірно
постановив рішення про стягнення з
держави, а не з відповідних органів
державної влади, шкоди за рішенням
суду.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
тому що суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року, яке набрало законної сили,
стягнуто з Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
коштів з ДКС України на користь ОСОБА_4
на відшкодування моральної шкоди 15 тис.
грн.

21 жовтня 2013 року скаржником надіслано
до ГУ ДКС України в Дніпропетровській
області заяву про прийняття до
виконання виконавчого листа.

18 листопада 2013 року Головне управління
Державної казначейської служби
України в Дніпропетровській області
направило зазначену заяву з доданими
документами до ДКС України для
виконання.

Судом встановлено, що протягом трьох
місяців з дня подання ОСОБА_4 заяви про
прийняття до виконання виконавчого
листа рішення суду виконано частково, а
саме, виплачено 13 тис. грн.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення
про стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного казначейства України в
установленому Кабінетом Міністрів
України порядку, а саме, Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845 (далі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Разом з тим центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.
Відшкодування відповідно до закону
шкоди, завданої фізичній чи юридичній
особі внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, а також їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень, здійснюється
державою за рахунок коштів державного
бюджету (місцевих бюджетів) у межах
бюджетних призначень за рішенням суду
в розмірі, що не перевищує суми
реальних збитків.

Крім того, виконання рішення про
стягнення здійснюється згідно з пп. 35-40
Порядку ДКС України в порядку
черговості за відповідним кодом
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету та
кодом функціональної класифікації
видатків та кредитування бюджету.

Згідно з пп. 24-33 Порядку дані кошти
виділені з Державного бюджету України
лише на визначені цілі, які передбачені
в державному бюджеті.

Таким чином, оскільки рішення про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконується на підставі виконавчих
документів виключно органами
казначейства у порядку черговості
надходження таких документів, а
безспірне списання коштів державного
бюджету здійснюється казначейством за
рахунок і в межах бюджетних призначень,
передбачених у державному бюджеті на
зазначену мету, судом не перевірено, чи
передбачено Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» ДКС
України та її територіальним органам
бюджетні асигнування та відповідні
бюджетні призначення для
відшкодування будь-якої шкоди,
завданої фізичній особі іншими
органами державної влади, за рахунок
саме коштів Державного бюджету
України.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України
встановлено, що ДКС України здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів на
підставі рішення суду. За вимогами ч. 2
цієї статті відшкодування відповідно
до закону шкоди, завданої фізичній чи
юридичній особі внаслідок незаконно
прийнятих рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади (органів влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування), а також їх
посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень,
здійснюється державою (Автономною
Республікою Крим, органами місцевого
самоврядування) у порядку, визначеному
законом.

Таким чином, виходячи з наведеного
грошові кошти на відшкодування
моральної шкоди, завданої ОСОБА_4,
необхідно стягнути з ДКС України за
рахунок Державного бюджету України,
шляхом списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, однак судом не
перевірено хто є боржником за рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року. Суд касаційної інстанції також
позбавлений можливості перевірити
доводи касаційної скарги, оскільки
зазначене рішення в матеріалах справи
відсутнє.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні
яких було неправомірно відмовлено, а
також нові докази, неподання яких до
суду першої інстанції було зумовлено
поважними причинами.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України апеляційний суд зазначені
вище вимоги закону не врахував, не
з'ясував належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог,
які правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, дійшовши передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної
казначейської служби України
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська