Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: -
Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук
З.М., Оніпко О.В.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю прокурора -
Грицака А.В.,

представника Державної

ветеринарної та фітосанітарної служби
- Боярчук Ж.В.,

представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України на рішення Гощанського
районного суду від 07 червня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
майно,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гощанського районного суду
від 07 червня 2011 року вказаний позов
задоволено. Визнано дійсним договір
купівлі-продажу нежитлових будівель,
що знаходяться за адресою АДРЕСА_1:
адмінбудівлі, площею 315,2 кв.м (позначена
літ. «А-2»); гаражного комплексу (літ.
«Б») площею 157,7 кв. м; гаражного
комплексу (літ. «В») площею 140,2 кв.м, що
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 03
листопада 2010 року та визнано право
власності на вказане нерухоме майно за
ОСОБА_3.

Вважаючи рішення суду незаконним та
необґрунтованим, Державна ветеринарна
та фітосанітарна служба України
оскаржила його в апеляційному порядку.
В поданій апеляційній скарзі вказує на
те, що місцевим судом при ухваленні
рішення не було враховано, що один із
гаражів, який знаходиться по АДРЕСА_1, з
1973 року перебував на балансі Державної
станції захисту рослин у Рівненській
області і на даний час перебуває у
державній власності та передано
державній установі «Рівненська
обласна фітосанітарна лабораторія» на
правах оперативного управління.
Пояснює, що в результаті біржових
торгів власником спірного помешкання
стала ОСОБА_6, котра в подальшому
відчужила його на користь ОСОБА_3.
Зазначає, що спірним гаражем Державна
ветеринарна та фітосанітарна служба
України користується на даний час та
несе витрати по його утриманню.
Стверджує, що на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 розташована будівля, яка є
пам'яткою архітектури місцевого
значення ХІХ століття «Садиба
Валевського».Покликаючись на
порушення оскаржуваним рішення
інтересів держави та вважаючи його
спрямованим на протиправне
позбавлення держави нерухомого майна,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа № 2-306/11

Головуючий в суді І ін. - Рудик Л.М.

Провадження № 22-ц 787/1833/2014

Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК україни
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з посиланням на норми
закону які дають право власнику майна
пред'явити позов про визнання права
власності, якщо це право не визнається
іншою особою, прийшов до висновку про
законність та обґрунтованість
позовних вимог з тих підстав, що
позивачка сплатила на користь
продавця ОСОБА_5 обумовлену суму
грошових коштів за належне останній
нерухоме майно, а відповідачка
передала позивачці це майно.

З таким висновком суду першої
інстанціїї колегія суддів погодитись
не може.

Матеріалами справи встановлено:
відповідно до витягів про реєстрацію
права власності на нерухоме майно у
відповідачки на праві приватної
власності перебувало нерухоме майно
по АДРЕСА_1 : нежитлова адмінбудівля,
площею 315,2 кв.м позначена на технічному
плані літ. «А-2»; два гаражних комплекси
позначені літ. «Б», площею 157,7 кв. м та
літ. «В», площею 140,2 кв.м

28 березня 2011 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом визнати
дійсним договір купівлі продажу
вищевказаного нерухомого майна, який
укладений між нею та ОСОБА_6 3
листопада 2010 року в простій письмовій
формі і за умовами якого ОСОБА_6
продала, а ОСОБА_3 придбала за 110 000
гривень виробничі приміщення по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, посилаючись на правила
ст.ст. 220, 392 ЦК України, зазначала в
позові, що ОСОБА_6 ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу через відсутність
коштів

Норми ч.ч. 1 і 2 ст. 182, ч. 1 ст. 210 ЦК
України передбачають державну
реєстрацію права власності та інших
речових прав на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом.

Такий правочин є вчиненим з
моменту його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 220 цього Кодексу в
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна зі сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

З роз'яснень, даних Пленумом
Верховного Суду України в абз. другому
п. 13 своєї постанови від 06.11.2009 року №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", вбачається, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
статті 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, оскільки. момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, а тому, вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Спірні приміщення є нерухомим
майном, що вбачається з виданого
Рівненським обласним бюро технічної
інвентаризації Технічного паспорта, а
тому, перехід права власності на нього
від відчужувача до набувача підлягає
обов'язковим нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації.

Визнаючи договір купівлі-продажу
дійсним та право власності на нерухоме
майно, суд першої інстанції своїм
рішенням перевів права власності на
нерухоме майна від відповідчки до
позивачки і при цьому не звернув увагу
на те, що сторони уникли від сплати
обов»язкових державних платежів, які
необхідно було їм сплатити,
нотаріально посвідчуючи перехід права
власності від відчужувача до набувача
та при державній реєстрації.

Наявність нікчемного договору не
дає суду підстав визнати право
власності на нерухомість, предметом
якого вона є.

Саме по собі посилання суду
першої інстанції на положення ст. 220,392
ЦК України щодо визнання права
власності у випадку оспорювання права,
його невизнання чи втрати
правовстановлювального документа не
може регулювати і не регулює спірних
правовідносин.

Колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги про те, що
оскаржуваним рішенням вирішено
питання і про права та обов'язки
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України,
оскільки один із гаражів вони
користуються.

Суд першої інстанції при
вирішенні справи уваги на наведені
обставини не звернув, що призвело до
ухвалення рішення, яке не може
залишатися чинним.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були невірно встановлені обставини
справи, характер правовідносин, які
виникли між сторонами та помилково
застосовано правові норми, які не
підлягали застосуванню при вирішенні
даного спору, в зв'язку із чим рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду від
07 червня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді : підпис
Максимчук З.М.

підпис
Оніпко О.В.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук
Н.М.