У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик
С.П.Суддів:Дем'яносова М.В.,Касьяна О.П.,
Кафідової О.В.,Коротуна В.М.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
треті особи: Служба у справах дітей
Фрунзенського району Управління у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, Фрунзенський районний
відділ у м. Харкові Головного
Управління Державної міграційної
служби України у Харківській області,
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, виселення та зняття з
реєстраційного обліку, зобов'язання
повернути домову книгу, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду із
позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: Служба у
справах дітей Фрунзенського району
Управління у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
Фрунзенський районний відділ у м.
Харкові Головного Управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, виселення та
зняття з реєстраційного обліку,
зобов'язання повернути домову книгу.

В обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що на підставі
заочного рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 22 грудня
2008 року ОСОБА_6 є власником 1/4 частини
будинку з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1. На підставі рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2009 року ОСОБА_7 є
власницею 3/4 частин будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1. У вказаному будинку
проживають відповідачі, які були
зареєстровані у ньому як члени сім'ї
колишніх власників житла.

Посилаючись на те, що відповідачі не є
членами їх сім'ї і не мають права
користуватися спірним будинком, однак
продовжують там проживати та чинять
позивачам перешкоди у користуванні їх
власністю, позивачі просили суд
задовольнити позов.

Рішенням Френзенського районного суду
м. Харкова від 16 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 26 листопада 2013 року, у позові
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
Френзенського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2013 року та ухвали
апеляційного суду Харківської області
від 26 листопада 2013 року і ухвалення
нового рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Судами встановлено, що заочним
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 22 грудня 2008 року за
ОСОБА_6 визнано право власності на 1/4
частину жилого будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 - в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_13

На підставі рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 16
жовтня 2009 року за ОСОБА_7 визнано право
власності на 3/4 частини будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_14

Судами також установлено, що у будинку
з надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1 - проживають ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які були
зареєстровані у ньому як члени сім'ї
колишніх власників житла ОСОБА_13 та
ОСОБА_14

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідачі були
зареєстровані у спірному будинку як
члени сім'ї колишніх власників житла
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а тому відсутні
правові підстави для визнання їх
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням. Крім того, суди
зазначили, що вимоги до третьої особи
про зняття відповідачів з реєстрації є
неправомірними і не можуть бути
задоволені.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погоджується з висновками судів
першої та апеляційної інстанції в
частині відмови у задоволенні вимог до
третьої особи про зняття відповідачів
з реєстрації, оскільки можливості
зобов'язання до вчинення певних дій
третьої особи у справі цивільним
процесуальним законодавством не
передбачено.

Однак, з висновками судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
відмови у позові про визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 зазначали, що відповідачі не
є членами їх сім'ї відповідно до статті
64 ЖК України, а тому не мають права
користування спірним жилим
приміщенням.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому відповідно до
статті 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності

Судом установлено, що відповідачі
зареєстровані в спірному будинку
колишніми власниками ОСОБА_13 та ОСОБА_14
і з того часу мешкають в цьому
будинку.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України та статтею 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
квартири на користування квартирою та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника квартири права власності на
цю квартиру, а отже, припинення права
власності на квартиру припиняє право
членів його сім'ї на користування цією
квартирою.

Вирішуючи спір в частині визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
суди першої та апеляційної інстанцій у
порушення статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України
на зазначене уваги не звернули, не в
повній мірі визначились з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню, не
перевірили та не спростували доводи
позивачів відносно того, що
відповідачі вселилися до цього будинку
та проживають в ньому як члени сім'ї
колишніх власників майна і після зміни
власників будинку втратили право
користування ним, а тому дійшли
передчасного висновку про відмову у
позові в цій частині.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За таких обставин, рішення
Френзенського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2013 року та ухвала
апеляційного суду Харківської області
від 26 листопада 2013 року в частині
відмови у позові про визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених статтею 338 ЦПК України,
з передачею справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 26 листопада 2013 року
скасувати в частині відмови у позові
про визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді:М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Кафідова В.М.
Коротун