Справа № 460/1159/13
Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/734/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Львів

Судова колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді - Ванівського О.М.

суддів: Шашкіної С.А., Богонюка М.Я.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: представника
апелянта(позивача) - ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
07 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_3 в якому просив
визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
на користування житловим будинком
АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації за
вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що окрім нього в даному
будинку зареєстрований він та його
дружина ОСОБА_2, син ОСОБА_7 та донька
від попереднього шлюбу ОСОБА_3. З 2003р.
відповідач у вказаному будинку не
проживає, господарської діяльності не
веде. Оскільки вона тривалий час не
проживає у будинку, то вона є такою, що
втратила право на користування таким і
повинна бути знята з реєстрації.

Рішенням Яворівського районного суду
Львівської області від 07 листопада 2013
року у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя
особа Яворівський РВ ГУ ДМС України у
Львівській області про визнання особи
такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням та
зняття її з реєстрації - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішенням суду вважає незаконним,
оскільки в суді були доведені всі
обставини, що мали значення для справи,
а висновки не відповідають обставинам
справи. Так, при розгляді даної справи
було доведено, що ОСОБА_3 24.07.2003 року
добровільно поїхала із згаданого
будинку і більше у ньому не проживала,
що підтверджується довідкою про
відрахування із числа учнів та актами
обстеження від 01.12.2009р. від 11.02.2010 р.
08.11.2012 р.. Зважаючи на те, що ОСОБА_3
вибула з даного будинку, на проживання
до іншого населеного пункту у 2003 році, а
відтак втратила право на користування
таким, оскільки не проживає у житловому
будинку понад 1 рік без поважних причин.
Просить су скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняти з реєстрації.

В судове засідання позивач та
відповідач і представник третьої особи
не з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце судового
засідання. Участь у справі беруть
представники сторін. Від представника
третьої особи поступила заява про
розгляд справи у їх відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача на підтримання
доводів апеляційної скарги,
представника відповідача на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог в суді першої
інстанції, колегії суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив з того, що
відповідач не користується спірним
житловим будинком з поважних причин, а
саме через неправомірні дії позивача.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін які
беруть участь у справі. При цьому, кожна
із сторін зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що спірний житловий
будинок знаходиться в АДРЕСА_1.
Власником даного будинку був ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається із будинкової книги, в
спірному будинку зареєстровані
позивач ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_2,
син ОСОБА_7, а також відповідач ОСОБА_3.

Як вбачається із рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
03.08.2010 року(а.с.37-40), яке ухвалою
Апеляційного суду Львівської області -
залишено без змін(а.с.41-42), було частково
задоволено позов ОСОБА_4 та зобов'язано
ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного
доступу до даного будинку. У вселенні
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вищевказаний
будинок було відмовлено.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

При розгляді вказаної справи
встановлено, що ОСОБА_5 чинить
перешкоди своїй неповнолітній дочці
ОСОБА_3 у користуванні будинком
АДРЕСА_1.

Вказане рішення ОСОБА_5 в частині не
чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні
житловим будинком шляхом забезпечення
вільного доступу до будинку не
виконано, що не заперечили і визнали в
судовому засіданні сторони.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

На думку колегії суддів, місцевий суд
прийшов до правильного висновку, що
відсутні підстави для визнання
відповідачки такою, що втратила право
на користування спірним житловим
будинком, оскільки така відсутність
відповідача зумовлена діями та
поведінкою позивача по перешкоджанню
останній користуватися цим будинком,
тобто відсутність відповідача у
будинку має місце з поважних причин.

Крім того, як вбачається із довідок із
навчального закладу гр.ОСОБА_3
навчається на денному відділенні
Львівського державного коледжу легкої
промисловості з 01.09.2013 року, закінчує
навчання 01.07.2015 року, та проживає в
АДРЕСА_2 без реєстрації разом з
ОСОБА_4(а.с.56-57)

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Районний суд ухвалив рішення з
дотримання вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України
встановив обставини, що мають значення
у справі, повно та всебічно дав оцінку
доказам, застосував закон, який регулює
спірні відносини, а доводи апеляційної
скарги не ставлять під сумнів його
законність.

Оскільки суд при вирішенні спору в
мотивувальній частині, крім посилання
на ст.405 ЦПК України, зайво послався на
ст. 71ЖК України, яка спірні
правовідносини не регулює, то, на думку
судової колегії, посилання на вказану
норму права з рішення суду слід
виключити.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що відповідно до ст.308
ЦПК України, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Яворівського районного
суду Львівської області від 07
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справа шляхом подання касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою Апеляційного
суду.

Головуючий:
О.М.Ванівський

Судді:
М.Я.Богонюк

С.А.Шашкіна