Справа № 192/1322/13-ц
Провадження № 2/192/29/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2014 року Солонянський районний
суд Дніпропетровської області в
головуючої - судді Омелюх
при секретарі - Савчуковій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Солоне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за період затримки виплати
розрахункових та моральної шкоди,
Позивач з врахуванням уточнень від 30
квітня 2014 року звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
за період затримки виплати
розрахункових та моральної шкоди.
На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що в період з 08
квітня 2008 року до дня звільнення він
працював у КП "Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області",
звідки був звільнений, але при
звільнені йому не було виплачено
заробітну плату за період з жовтня 2012
року по лютий 2013 року включно загальній
сумі 2787 гривень 64 копійки, в зв'язку з
чим змушений звернутися з даним
позовом до суду, оскільки і на період
подачі позову наявна на день
звільнення заборгованість по
заробітній платі та розрахункові йому
виплачені так і не були. Вважає з
посиланням на ч.1 ст.117 КЗпП України, що
оскільки відповідач затримує виплату
нарахованої йому заробітної плати вже
25 місяців, то за весь цей період
затримки виплати розрахункових
відповідач зобов'язаний сплатити йому
середній заробіток за період з квітня
2012 року по квітень 2014 року включно в
копійок із розрахунку
середньомісячної заробітної плати 557
гривень 53 копійки. Окрім цього, діями
відповідача йому завдано моральної
шкоди, яка полягає в суттєвих фізичних
та моральних стражданнях, пов'язаних з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань та його протиправною
поведінкою, а зневага до нього з боку
відповідача порушує його звичайний
спосіб життя та не дає можливості
вирішити життєві проблеми. Внаслідок
довготривалої затримки виплати йому
заробітної плати його страждання та
переживання все більше посилюються та
загострюються, ускладнюються його
нормальні життєві зв'язки та відносини
із рідними та друзями, в зв'язку з чим з
урахуванням положень ст.23 ЦК України та
ст.237-1 КЗпП України суму моральної
шкоди він оцінює в розмірі 5000 гривень
та прохає стягнути з відповідача.
Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали уточнені позовні
вимоги в повному обсязі та просили їх
задовольнити, при цьому пояснили, що в
період робити позивача відповідач не
виплачував заробітну плату з жовтня 2012
року і до дня звільнення в березні 2013
року включно, при цьому не здійснив
виплати заборгованості по заробітній
платі і розрахункових і в день
звільнення, не дивлячись на те, що
позивач в цей день був на роботі. Після
звільнення він неодноразово звертався
як до керівництва КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області", так і до його засновника -
Солонянського районної ради,
керівництво якої заставило їх подати
заяви про звільнення, з питання виплати
заробітної плати, при цьому всі
обіцяли, але заробітної плати не
виплатили. В зв'язку з тим, що
підприємство на даний час знаходиться
за рішенням засновника в стадії
ліквідації він подав відповідну заяву
про виплату заборгованості по
заробітній платі і до ліквідаційної
комісії, але заробітну плату як йому,
так і іншим працівникам не виплатили до
дня розгляду справи судом, що спричиняє
йому сильні фізичні та душевні
страждання, оскільки він не зміг
забезпечити матеріальне утримання
своєї сім'ї, не зміг сплачувати
комунальні послуги, при цьому
адміністрація підприємства всіляко
уникала видачі йому довідки про
заборгованість по заробітній платі, що
ускладнювало як подачу позову до суду,
так і розгляд справи. Спору щодо
розміру заробітної плати не має.
Відповідач КП "Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області", який
про день та час розгляду справи
повідомлений належним чином шляхом
направлення судової повістки
створеній рішенням Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області ліквідаційній комісії (а.с.64), в
судове засідання не з'явився, про
причини неявки представника суд не
повідомив, як не подав і заперечень
проти позову та доказів, що їх
обґрунтовують, в зв'язку з чим за згодою
позивача та його представника суд
ухвалив розглядати справу у
відсутність відповідача порядку
заочного провадження по наявним у
справі доказах.
Суд, вислухавши пояснення позивача та
його представника, дослідивши докази,
що маються у справі, приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, при
цьому доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях, а кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
чи заперечень, крім випадків
встановлених цим законом.
Згідно ст.94 КЗпП України заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
Судом встановлено, що згідно наказу №22
від 29 травня 2012 року ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу до КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" на посаду електромонтера по
ремонту та обслуговуванню електричних
установок 3 розряду (а.с.72), а наказом
№22к від 18 лютого 2013 року звільнений із
займаної посади на підставі п.1 ст. 36
КЗпП України за згодою сторін (а.с.73).
З дослідженого в судовому засіданні
кримінального провадження № 192/2287/13-к
відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 175 КК України
вбачається, що відповідно до довідки
головного бухгалтера КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області", яка міститься в матеріалах
кримінального провадження,
заборгованість КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" по заробітній платі перед
ОСОБА_1 за період з вересня 2012 року до 18
лютого 2013 року включно дорівнює 2787
гривень 64 копійки, в тому числі у 2012
році за жовтень - 168 гривень 97 копійок,
за листопад - 632 гривні 99 копійок, за
грудень - 632 гривні 99 копійок; а у 2013
році: за січень - 632 гривні 99 копійок, за
лютий - 719 гривень 70 копійок (а.с.68).
Рішенням Солонянської районної ради
Дніпропетровської області від 07 серпня
2013 року № 167-26/VІ "Про ліквідацію
комунальних підприємств, що належать
до спільної власності територіальних
громад сіл, селищ району" вирішено
припинити діяльність КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" та утворено склад
ліквідаційної комісії (а.с.26).

Згідно ст.233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, як зазначив в своєму рішенні
Конституційний Суду України від 15
жовтня 2013 року справі № 1-13/2013 "за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України,
статей 1, 12 Закону України "Про оплату
праці" - в аспекті конституційного
звернення положення частини другої
статті 233 Кодексу законів про працю
України у системному зв'язку з
положеннями статей 1, 12 Закону України
"Про оплату праці" від 24 березня 1995 року
N 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти
так, що у разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Таким, чином, оскільки в судовому
засіданні достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 до теперішнього часу заробітна
плата, щодо розміру якої спір між
сторонами відсутній, в тому числі
розрахункові, нарахована, але ні в день
звільнення, ні до дня розгляду справи
судом виплачена не була, то позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
по день фактичного розрахунку, то в цій
частині вимоги підлягають частковому
задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до положень ч.1 ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені у ст.116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 3
липня 2013 року у справі №6-64 цс 13,
предметом якої був спір про стягнення
заборгованості з заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахункових при звільненні зазначив,
що відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у роботодавця не виключає
його вини в невиплаті належних
звільненому працівникові коштів та не
звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст.117
КЗпП України.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року справі №
1-5/2012 "за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
2371 цього кодексу" - в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 2371 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не пропущеного строк
звернення до суду з позовом про
стягнення середнього місячного
заробітку за час затримки розрахунку,
який розраховується відповідно до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати затвердженого
Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №
100, згідно якого судом враховується для
здійснення розрахунку
середньомісячної заробітної плати за
період затримки виплати розрахункових
розмір заробітна плата за останні
повні два місяці до звільнення, тобто
за грудень 2012 року - 632 гривні 99 копійок
та січень 2013 року - 632 гривні 99 копійок
(а.с.6,68), в зв'язку з чим його
середньомісячна заробітна плата
становить - 632 гривні 99 копійок, а не 557
гривень 53 копійки як зазначено в
позовній заяві (а.с.60).

В той же час, приходить до висновку, що
середньомісячну заробітну плату
необхідно стягнути за період з 19 лютого
2013 року по день розгляду справи судом,
оскільки розрахункові позивачеві так і
не були виплачені, тобто фактично за 15.5
місяців, а не за 25 місяців як зазначено
в уточненій позовній заяві, в зв'язку з
чим з відповідача на користь позивача
необхідно стягнути середній заробіток
за весь час затримки виплати
розрахункових, щодо розміру яких спір
між сторонами відсутній, в сумі 9811
гривен 35 копійок, а в задоволені іншої
частини позову про стягнення
середнього заробітку за період виплати
розрахункових необхідно відмовити.

Згідно ст.2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як достовірно встановлено судом,
відповідач незважаючи на свій
обов'язок сплачувати працівнику
заробітну плату, даний обов'язок
належним чином не виконував і не
виконує до теперішнього часу, що в свою
чергу призвело до моральних страждань
позивача, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом встановлено, що відповідачем
порушувались права позивача на
своєчасне отримання заробітної плати
як в період знаходження в трудових
відносинах з відповідачем, так і після
звільнення до дня розгляду справи
судом, що є істотним порушенням
трудових прав та права на оплату праці,
у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги про
стягнення з відповідача відшкодування
моральної шкоди є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню, але
в розмірі 3000 гривень 00 копійок,
оскільки саме така сума грошової
компенсації буде відповідати глибині
його моральних страждань та тривалості
періоду їх спричинення відповідачем,
при цьому суд враховує і розмір
заборгованості по заробітній платі, а в
задоволені решти позову про стягнення
моральної шкоди необхідно відмовити.

В зв'язку з частковим задоволенням
позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України суд вважає необхідним стягнути
з відповідача на користь держави
витрати по оплаті судового збору,
оскільки позивач при зверненні з даним
позовом до суду звільнений від сплати
зазначених витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 116, 117, 233, 2371, 238 КЗпП України;
Постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду трудових спорів», ст.ст. 10, 11, 57,
60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за період затримки виплати
розрахункових та моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 2787 (дві тисячі сімсот
вісімдесят сім) гривень 64 копійки,
допустивши до негайного виконання
рішення суду в частині стягнення
заробітної плати, але не більш ніж за
один місяць.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки виплати сум, що належать
працівникові при звільненні, в сумі 9811
(дев'ять тисяч вісімсот одинадцять)
гривень 35 копійок, відмовивши в
задоволені решти позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за
період затримки виплати розрахункових.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три
тисячі) гривень, відмовивши в
задоволенні решти позову про стягнення
моральної шкоди.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
держави судовий збір в розмірі 229
(двісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок в частині позову про стягнення
заборгованості з заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
виплати сум, що належать працівникові
при звільненні, та в розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок в
частині позову про стягнення моральної
шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку, а строк на апеляційне
оскарження рішення суду починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 06
червня 2014 року.

Головуюча: суддя