АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 - й інстанції: Наборозняк
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка
Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача Українського консорціуму
«Екосорб» Цвєткова Глєба
Олександровича на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 12 серпня 2014 року в цивільній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_5, Українського
консорціуму «Екосорб» про стягнення
боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л
а:

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 12 серпня 2014 року
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_5, Українського
консорціуму «Екосорб» про стягнення
заборгованості, пені за кредитним
договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та
Українського консорціуму «Екосорб» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» заборгованість у вигляді
процентів за користування кредитними
коштами в сумі 32 441,18 грн. та пеню за
прострочення виконання зобов'язань
щодо сплати процентів в сумі 24830,33 грн.,
судовий збір в сумі 572,72 грн., всього на
загальну суму 57 844,23 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник відповідача Українського
консорціуму «Екосорб» Цвєтков
ГлєбОлександрович звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 12 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду 1-ї інстанції є
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що рішенням Святошинського
районного суду міста Києва від 03.10.2012
року з ОСОБА_5 та Українського
консорціуму «Екосорб» в повному обсязі
було стягнуто заборгованість за
кредитним договором №20-018/2-1 від 29.01.2008
року, в тому числі за тілом кредиту,
відсотками, пенею, на загальну суму 559
320,49 грн. Дане рішення суду набрало
законної сили 04.12.2012 року. У строк
встановлений Законом України «Про
виконавче провадження» кредитор до
виконавчої служби з виконавчим листом
про примусове виконання рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 03.10.2012 року не звертався. У
зв'язку з чим вважає, що в силу вимог
ст.605 ЦК України, зобов'язання за
кредитним договором №20-018/2-1 від 29.01.2008
року є припиненими, а позовні вимоги
про стягнення заборгованості по
відсоткам та пені незаконними. Крім
того, судом 1-ї інстанції залишено поза
увагою той факт, що строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором №20-018/2-1 від 29.01.2008 року настав
04.12.2012 року, тобто, в день набрання
рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 03.10.2012 року
законної сили. Оскільки протягом шести
місяців із вказаної дати кредитор не
звертався до Українського консорціуму
«Екосорб», як поручителя, з вимогою про
сплату заборгованості, то з 04.06.2013 року
договір поруки є припиненим.

В судовому засіданні представник
відповідача Українського консорціуму
«Екосорб» Приходько Ірина Андріївна
повністю підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 підтримала доводи
апеляційної скарги Українського
консорціуму «Екосорб» та просила її
задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» Кохановський Вадим
Сергійович проти доводів апеляційної
скарги заперечував, посилаючись на те,
що вони є необґрунтованими, а рішення
суду повністю відповідає вимогам
закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь
у розгляді справи, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 21 січня 2008 року
ОСОБА_5 звернулась до Акціонерного
комерційного
промислово-інвестиційного банку з
заявою на отримання кредиту в сумі 57000
доларів США.

29 січня 2008 року між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір за №20-018/2-1, за
умовами якого, банк на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, оплатності та цільового
використання надав відповідачу кредит
у розмірі 57000 доларів США на придбання
квартири, строком до 28 січня 2013 року зі
сплатою 13% річних.

В подальшому до кредитного договору
№20-018/2-1 від 29.01.2008 року були внесені
зміни відповідно до додаткових
договорів №2481/2-1 від 24.12.2008 року,
№20-0854/2-1 від 31.08.2009 року, №20-0085/2-1 від
10.02.2010 року, №20-0466/2-1 від 30.03.2010 року.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором №20-018/2-1, 29.01.2008 року між
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком та
Українським консорціумом «Екосорб» та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки за
№0120/3-3, відповідно до умов якого,
Український консорціум «Екосорб»
зобов'язується перед банком
відповідати за своєчасне виконання
ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним
договором №20-018/2-1 від 29.01.2008 року.

В подальшому до договору поруки №0120/3-3
від 29.01.2008 року були внесені зміни
відповідно до договорів №2479/3-3 від
24.12.2008 року, №20-0855/3-3 від 31.08.2009 року,
№20-0087/3-3 від 10.02.2010 року, №20-0467/3-3 від
30.03.2010 року.

Правонаступником Акціонерного
комерційного
промислово-інвестиційного банку є
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк».

Оскільки відповідачі свої обов'язки за
даним кредитним договором належним
чином не виконували, що призвело до
виникнення заборгованості, Публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» звернулось до суду з позовною
заявою до ОСОБА_5, Українського
консорціуму «Екосорб» про стягнення
боргу за кредитним договором №20-018/2-1
від 29.01.2008 року.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 03.10.2012 року було
стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та
Українського консорціуму «Екосорб» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
заборгованість за кредитним договором
№20-018/2-1 від 29.01.2008 року, а саме: 415682,62 грн.
по тілу кредиту, 123949,45 грн. відсотки по
кредиту, 4665,80 грн. пеню за прострочення
сплати кредиту, 11803,62 грн. пеню за
прострочення сплати відсотків, 3219 грн.
судовий збір, всього на загальну суму 559
320,49 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 04.12.2012 року апеляційну скаргу
ОСОБА_5 було відхилено, а рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 03.10.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11.03.2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, а
рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 03.10.2012 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від
04.12.2012 року залишено без змін.

Судом також встановлено, що 17 грудня 2012
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» та Публічним акціонерним
товариством «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» було
укладено договір відступлення прав
вимоги, відповідно до умов якого
відбулося відступлення права вимоги,
зокрема, за договором №20-018/2-1 від 29.01.2008
року укладеним між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком та ОСОБА_5. За даним договором
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» набуло права вимоги щодо
сплати суми основного боргу, сплати
процентів, нарахованих на суму
основного боргу, щодо сплати суми
штрафних санкцій, тощо.

26 лютого 2014 року Товариством з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на адресу ОСОБА_5 та
Українського консорціуму «Екосорб»
було надіслано вимогу, якою
повідомлено, що станом на 31.01.2014 року
загальна сума заборгованості за
кредитним договором №20-018/2-1 від 29.01.2008
року становить 596 903,40 грн., в тому числі,
415 682,62 грн. по тілу кредиту, 156 390,63 грн.
відсотки по кредиту, 24830,15 грн. пеня.
Також, повідомлено, що у разі несплати
заборгованості Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» розпочне звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Сторонами не заперечується, що ні
ОСОБА_5, ні Українським консорціумом
«Екосорб» на виконання рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 03.10.2012 року заборгованість за
кредитним договором №20-018/2-1 від 29.01.2008
року погашено не було, а тому
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» було нараховано
відповідачам проценти по кредиту в
сумі 32441,18 грн. та пеню в сумі 24830,33 грн.

Оскільки відповідачі свої обов'язки за
кредитним договором №20-018/2-1 від 29.01.2008
року належним чином не виконують, що
призвело до виникнення заборгованості,
то позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення заборгованості по
кредитному договору в судовому
порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи солідарно з ОСОБА_5 та
Українського консорціуму «Екосорб» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» заборгованість у вигляді
процентів за користування кредитними
коштами в сумі 32 441,18 грн. та пеню за
прострочення виконання зобов'язань
щодо сплати процентів в сумі 24830,33 грн.,
суд 1-ї інстанції посилався на те, що з
досліджених судом доказів достовірно
встановлено, що відповідачі свої
зобов'язання за кредитним договором
№20-018/2-1 від 29.01.2008 року належним чиномне
виконували, борг по кредити на даний
час не сплатили, а тому позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про стягнення
заборгованості по нарахованих
відсотках за користування кредитними
коштами після ухвалення рішення суду
про стягнення заборгованості та пені є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
і в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

Відповідно до умов кредитного договору
№20-018/2-1 від 29.01.2008 року встановлено, що
позичальник зобов'язується сплачувати
кредит, проценти за користування
кредитом, суми неустойки та інші
грошові зобов'язання в порядку
встановленому даним договором.

Проценти на суму кредиту нараховуються
банком щомісячно, першого числа місяця
наступного за звітним та в день
повернення кредиту. Проценти на суму
кредиту нараховуються з дати
перерахування коштів з позичкового
рахунку по дату повного повернення
всіх сум кредиту. Проценти
нараховуються за період з першого
числа звітного місяця, виходячи з умов
тривалості року 360 днів та фактичної
кількості днів наявності
заборгованості за кредитом.

За несвоєчасну сплату сум кредиту
та/або процентів за користування
кредитом позичальник сплачує банку
пеню, яка обчислюється від суми
простроченого платежу, у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діє у
період прострочення, та нараховується
за кожен день прострочення платежу.

З досліджених судом доказів та
пояснень сторін достовірно
встановлено, що ОСОБА_5 та Український
консорціумом «Екосорб» свої обов'язки
за кредитним договором №20-018/2-1 від
29.01.2008 рокуналежним чином не
виконували, що призвело до виникнення
заборгованості.

У відповідності до ч.ч.1 та 4 ст.631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно з п.7.1 кредитного договору
№20-018/2-1 від 29.01.2008 року договір набирає
чинності з дати його підписання
сторонами і діє до повного повернення
позичальником кредиту, сплати у
повному обсязі процентів за
користування ним та до повного
виконання позичальником будь-яких
інших грошових зобов'язань, прийнятих
ним на себе згідно умов даного
договору.

Відповідно до змісту ст.ст.599, 600-601, 604-609
ЦК України за відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Судом встановлено, сторонами не
заперечується, що заборгованість за
кредитним договором №20-018/2-1 від 29.01.2008
року ні ОСОБА_5, ні Українським
консорціумом «Екосорб» не погашено.

Таким чином, відсутність реального
виконання боржником свого зобов'язання
не свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання процентів за користування
кредитом і пені, передбачених
договором за несвоєчасну сплату
кредиту.

Станом на час розгляду справи судом 1-ї
інстанції, заборгованість
відповідачів за кредитним договором
№20-018/2-1 від 29.01.2008 року по простроченим
відсоткам становить 32 441,18 грн. та по
пені за прострочення виконання
зобов'язань щодо сплати відсотків
становить 24830,33 грн. Дана сума
заборгованості заочним рішенням
Святошинського районного суду міста
Києва від 03.10.2012 року з ОСОБА_8 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Український інноваційний
банк» не стягувалася.

Оскільки факт не виконання
відповідачами взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору
№20-018/2-1 від 29.01.2008 року достовірно
встановлений, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції обґрунтовано
солідарно стягнув з ОСОБА_5 та
Українського консорціуму «Екосорб» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» заборгованість у вигляді
процентів за користування кредитними
коштами в сумі 32 441,18 грн. та пеню за
прострочення виконання зобов'язань
щодо сплати процентів в сумі 24830,33 грн.
за період з 03 жовтня 2012 року по 31 січня
2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
силу вимог ст.605 ЦК України зобов'язання
за кредитним договором №20-018/2-1 від
29.01.2008 року є припиненими, а позовні
вимоги про стягнення заборгованості по
відсоткам та пені незаконними, колегія
суддів вважає необґрунтованими, з
огляду на таке.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Цивільний кодекс України визначає
наступні підстави припинення
зобов'язання: виконанням (ст.599 ЦК);
переданням відступного (ст.600 ЦК);
зарахуванням (ст.601 ЦК); зарахування у
разі заміни кредитора (ст.603 ЦК); за
домовленістю сторін (ст.604 ЦК);
прощенням боргу (ст.605 ЦК); поєднанням
боржника і кредитора в одній особі
(ст.606 ЦК); неможливістю його виконання
(ст.607 ЦК); смертю фізичної особи (ст.608
ЦК); ліквідацією юридичної особи (ст.609
ЦК).

Відповідно до ст. 605 ЦК України
зобов'язання припиняється внаслідок
звільнення (прощення боргу) кредитором
боржника від його обов'язків, якщо це не
порушує прав третіх осіб щодо майна
кредитора. Цією статтею встановлена
можливість припинення зобов'язання
прощенням боргу, але тільки зі згоди
кредитора.

Прощення боргу є правом, а не обов'язком
кредитора.

Ні суду 1-ї інстанції, ні суду
апеляційної інстанції апелянтом не
надано доказів припинення зобов'язань
за кредитним договором №20-018/2-1 від
29.01.2008 року за згодою сторін або
внаслідок прощення кредитором боргу
боржника.

Не звернення кредитора до виконавчої
служби з виконавчим листом про
примусове виконання рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 03.10.2012 року не веде до
припинення самого зобов'язання за
кредитним договором, не позбавляє
кредитора права на звернення до суду з
позовом щодо стягнення заборгованості
по простроченим відсоткам та по пені,
та не зобов'язує кредитора звільнити
боржника від сплати простроченої суми
боргу.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, протягом
шести місяців із дати набрання
рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 03.10.2012 року
законної сили кредитор не звертався до
Українського консорціуму «Екосорб», як
поручителя, з вимогою про сплату
заборгованості, а тому з 04.06.2013 року
договір поруки є припиненим, з огляду
на таке.

Положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України
встановлено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк виконання основного зобов'язання
не встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладання
договору поруки.

З системного аналізу даної норми права
вбачається, що обов'язок кредитора
пред'явити поручителю вимогу про
сплату боргу протягом шести місяців
виникає у разі непогашення боржником
основного зобов'язання за кредитним
договором.

Дані положення закону кредитором в
повному обсязі було виконано під час
первісного звернення до суду з позовом
про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та
Українського консорціуму «Екосорб»,
що підтверджується рішенням
Святошинського районного суду міста
Києва від 03.10.2012 року, ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від
04.12.2012 року, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.03.2013 року.

Чинне законодавство України не
встановлює обов'язку кредитора
пред'являти поручителю вимогу про
сплату боргу протягом шести місяців у
разі звернення до суду з позовом про
стягнення процентів за користування
кредитом і пені, яка нарахована у
зв'язку з відсутністю реального
виконання боржником свого
зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
представника відповідача Українського
консорціуму «Екосорб» Цвєткова Глєба
Олександровича відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача Українського консорціуму
«Екосорб» Цвєткова Глєба
Олександровича відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 12 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: