№142/611/14-ц
29.08.2014 року
Піщанський районний суд
в складі головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Піщанка Вінницької
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Публічне акціонерне товариство
«Кредобанк» про примусове стягнення
суми страхового відшкодування,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Альфа
страхування», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Публічне акціонерне товариство
«Кредобанк» про примусове стягнення
суми страхового відшкодування,
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказав, що 22 лютого 2013 року між
ним та відповідачем в особі Лісового
Володимира Івановича було укладено
договір № 119.0073522.301 добровільного
страхування від нещасних випадків та
здоров'я на випадок хвороби при
кредитуванні, за яким він, як
страхувальник застрахував свої
майнові інтереси, що не суперечать
закону і пов'язані з життям, здоров'ям
та працездатністю, на суму 150 200,00 грн., а
відповідач зобов'язався виконувати
умови даного договору. Вигодонабувачем
за договором є ПАТ «Кредобанк».
Відповідно розд. 4 договору страховими
випадками за договором є смерть
застрахованої особи, стійка втрата
застрахованою особою загальної
працездатності в наслідок нещасного
випадку зі встановленням
застрахованій особі певної групи
інвалідності, смерті застрахованої
особи в наслідок захворювання, яке
вперше діагностовано у період дії
договору. Протягом дії договору він не
припускався порушень його умов, вчасно
вніс страхові платежі в визначених
договором розмірах, тощо. Вказаний
договір на даний час не розірваний, дія
його не припинена, жодна з сторін з
такою вимогою не зверталась одна до
одної або в суд.
07 травня 2013 року він отримав
електротравму, при цьому вдарився
потилицею. 17 травня 2013 року було
прийнято рішення про консервативне
лікування черепно-мозкової травми. 24
травня 2013 року він раптово, після
роботи, відчув сильний головний біль,
з'явилась сплутаність мови, порушення
координації рухів та порушення
чутливості. В цей же день його було
доправлено швидкою допомогою до
реанімаційного відділення Піщанської
районної лікарні, де встановлено
діагноз гостре порушення мозкового
кровообігу за ішемічним типом. Після
встановлення діагнозу його було
направлено до нейрохірургічного
відділення КЗ ВОПНЛ ім. О.І. Ющенка, де
йому була проведена операція з
стентування лівої внутрішньої сонної
Після лікування він звернувся по
обстеження в лікарсько-консультативну
комісію. Висновком Вінницького
обласного центру медико-соціальної
експертизи від 05 травня 2013 року йому
була встановлена II група інвалідності
за загальним захворюванням. Оскільки
мав місце передбачений п. 4.1 договору
страхування страховий випадок - стійка
втрата застрахованою особою загальної
працездатності в наслідок нещасного
випадку зі встановленням
застрахованій особі II групи
інвалідності, у відповідності до п. 4.1
частини 2 договору страхування, в
п'ятиденний термін він звернувся до
Страховика з відповідною заявою та
надав копії необхідних документів, як
це передбачено п. 5.1 ч. 2 договору
страхування. Відповіддю від 04 жовтня 2013
року за вих.. № 0556.102.13.01 йому
повідомлено, що документи стосовно
страхового випадку надійшли до
компанії 24 вересня 2013 року, та для
визнання випадку страховим йому
необхідно подати наступні документи:
Виписку з ВКК за останні 5 років,
довідку з СОБЕЗУ первинного та
повторного встановлення групи
інвалідності, індивідуальну програму
реабілітації інваліда. Вказані
документи ним були направлені на
адресу компанії, про те листом від 15
січня 2014 року за вих.. № 0556.102.13.01/2 йому
було повідомлено про відмову у виплаті
страхового відшкодування, а причиною
відмови, як слідувало з змісту листа,
було те що страхувальник після
розгляду надісланих йому матеріалів,
прийшов до висновку, що II група
інвалідності вперше була надана йому 06
вересня 2011 року, тобто задовго до
початку дії договору страхування №
119.0073522.301 від 22 лютого 2014 року (загальний
строк дії договору з 25 лютого 2013 року по
24 лютого 2014 року), а в період дії
договору у нього був повторний огляд та
подовжено групу інвалідності до травня
2014 року. А тому посилаючись на п. 2.1.19
частини 2 договору страхування,
відповідно до якого Страховик не несе
зобов'язань, якщо на дату укладення
Договору, Застрахована особа мала
статус інваліда І чи II групи, страхова
компанія не має правових підстав для
страхової виплати по даній справи. Він
вважає відмову Страховика в виплаті
йому страхового відшкодування
протиправною та такою, що порушує умови
договору, виходячи з наступного. Ним
для отримання страхової виплати було
надано Страховику всі необхідні
документи, в тому числі копія
медико-соціальної експертизи виписку з
медичної карти та заключний діагноз, з
яких чітко вбачається, що на момент
укладення договору страхування №
119.0073522.301 від 22 лютого 2013 року (загальний
строк дії договору з 25 лютого 2013 року по
24 лютого 2014 року) в статусі інваліда він
не перебував, а інвалідність йому була
встановлена внаслідок захворювання,
пов'язаного з нещасним випадком, тобто
має місце страховий випадок,
передбачений п. 4.1 частини 1 договору.
Посилання страховика на те, що він мав
статус інваліда, безпідставні.
Відповідно п. 6.2 частини 2 договору,
Страховик може робити запити про
відомості, пов'язані із страховим
випадком, до правоохоронних органів,
банків, медичних закладів та інших
підприємств, установ і організацій, що
володіють інформацією про обставини
страхового випадку, а також може
самостійно з'ясувати причини та
обставини настання страхового випадку.
Жодних дій страховик не вчинив, хоча
часу для цього між настанням
страхового випадку та прийнятим
рішенням про відмову у виплаті
страхового відшкодування було
достатньо. А тому він просить суд
Визнати стійку втрату працездатності
внаслідок нещасного випадку, який
відбувся з ним 07 травня 2013 року, зі
встановленням Застрахованій особі
ОСОБА_1, II групи інвалідності,
страховим випадком, передбаченим п. 4.2
договору № 119.0073522.301 добровільного
страхування від нещасних випадків та
здоров'я на випадок хвороби при
кредитуванні від 22.02.2013 р. (загальний
строк дії договору з 25 лютого 2013 року по
24 лютого 2014 року).

Також, керуючись п. 6.4.1 договору,
відповідно до якого при настанні
страхового випадку внаслідок
нещасного випадку зі встановленням
застрахованій особі II групи
інвалідності, розмір страхової виплати
визначається в розмірі 75 % страхової
суми, позивач просить стягнути з
відповідача на користь третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - вигодонабувача за
договором № 119.0073522.301 добровільного
страхування від нещасних випадків та
здоров'я на випадок хвороби при
кредитуванні - публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» матеріальну
шкоду, завдану невиконанням умов
договору № 119.0073522.301 добровільного
страхування від нещасних випадків та
здоров'я на випадок хвороби при
кредитуванні, укладеного між ОСОБА_1
та ПрАТ «СК «Альфа
страхування», в сумі 114178,25 грн., (в
валюті зобов'язання), що відповідно
складає 112650,00 грн. невиплаченої
страхової виплати.

А також, враховуючи, що прострочка
виплати йому страхової виплати на день
звернення до суду становить 133
календарних дні, позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь ПАТ
«Кредобанк» пеню в розмірі 1 498,25 грн.
нарахованої пені, виходячи з того, що за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати Страховик несе
відповідальність шляхом сплати пені в
розмірі 0,01 % від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення ,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на момент
прострочення, яка відповідно до
Постанови НБУ N 315 від 09.08.2013 р., складає
6,5 % в рік. А тому пеня, відповідно,
складає 1,33 % (0,01 % х 133 дні = 1,33), що в сумі
складає 1498,25 грн.

Крім того, для звернення до суду з
позовом про захист моїх прав та
законних інтересів він змушений був
звернутись по правову допомогу,
вартість якої в розмір 2 800 гривень
також просить стягнути з відповідача
на його користь.

Від відповідача по справі ПрАТ «СК
«Альфа страхування» на адресу суду
надійшли заперечення на позов ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Публічне акціонерне товариство
«Кредобанк» про примусове стягнення
суми страхового відшкодування,
стягнення пені, в яких відповідач з
позовними вимогами не погоджується з
наступних підстав. 22 лютого 2013 року між
позивачем та відповідачем було
укладено Договір добровільного
страхування № 119.0073522.301 (загальний
строк дії договору з 25 лютого 2013 року по
24 лютого 2014 року). Відповідно до
преамбули договору вигодонабувачем
згідно даного договору є ПАТ
«Кредобанк», тобто є особою, яка
визначається страхувальником для
отримання страхового відшкодування.
Відповідач посилаючись на те, що
відповідно до матеріалів справи ПАТ
«Кредобанк», тобто вигодонабувач за
договором страхування, будь-яких
повноважень позивачу ОСОБА_1 на
одержання страхової виплати не
надавав, вважає, що ОСОБА_1 не має права
на одержання страхової виплати і на цій
підставі є неналежним позивачем по
справі. У виплаті страхового
відшкодування позивачеві було
відмовлено у відповідності до п. 2.1.19
Договору, відповідно до якого
страховик не несе зобов'язань, якщо на
дату укладення договору застрахована
особа мала статус інваліда 1 чи 2 групи.
В наданих позивачем медичних
документах, а саме в довідці
Вінницького обласного центру МСЕК
вказано, що огляд інваліда проводиться
повторно і строк інвалідності
продовжено до 01 червня 2014 року, отже
дана довідка свідчить про те, що
позивачу інвалідність була
встановлена ще до укладення договору
страхування, а отже дану подію не
можливо визнати страховою і тому
відмова у виплаті страхового
відшкодування є цілком законною та
правомірною. Однак, позивач у своїй
позовній заяві стверджує, що під час
укладення договору він не перебував у
статусі інваліда, а інвалідність йому
була встановлена вперше і спричинена
була нещасним випадком 07 травня 2013
року. В якості доказу цього факту
Позивач надає Довідку № 36 Піщанської
лікарні планового лікування
Вінницької області. Проте зазначена
довідка № 36 спростовує інформацію, яку
надав вінницький обласний центр МСЕК,
який є уповноваженим органом для
надання зазначеної інформації. А тому
відповідач вважає, що даний факт є
абсурдним та неприпустимим, оскільки
лікарський заклад нижчий за рівнем
спростовує інформацію вищестоячої
лікарської інстанції. Враховуючи
вищевикладене відповідач просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_5 вимоги,
викладені в позовній заяві, підтримали
в повному обсязі, просять суд їх
задовольнити.

Представник відповідача, ПАТ «Страхова
компанія «Альфа страхування»» в судове
засідання не з'явився, проте подав на
адресу суду заяву, в якій просить суд
слухати справу у його відсутності,
позовні вимоги не визнає з підстав,
викладених в запереченнях на позовну
заяву, надісланих на адресу суду,
просить відмовити в задоволенні
позову.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи. Причини неявки
суду не повідомив. Заяви про розгляд
справи у відсутності третьої особи
(представника третьої особи) на адресу
суду не надходило.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання
суду пояснив, що кожен наступний
медичний огляд буде повторним, якщо
особа хоча б раз оглядалась незалежно
від того, чи встановлено її групу
інвалідності чи ні. При ударі
електрострумом постраждали ті самі
частини тіла, що і при (ДТП) дорожньо -
транспортній пригоді. Хоча ОСОБА_1 було
проведено лікування і знято групу
інвалідності, однак ушкодженні органи
та частини тіла не відновлюються на 100
відсотків, тому вони і постраждали
знову. Прямого причинного зв'язку між
встановленням групи інвалідності
вперше і в даному випадку не має, вони
не пов'язанні, причини та наслідки
травм різні.

Суд, заслухавши, позивача, його
представника, беручи до уваги
пояснення свідка, заперечення
відповідача, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
Страхування» було укладено договір
добровільного страхування від
нещасних випадків та здоров'я на
випадок хвороби при кредитування №
119.0073522.301 (загальний строк дії договору
з 25 лютого 2013 року по 24 лютого 2014 року).

Страховик, у разі настання страхового
випадку, взяв на себе зобов'язання
здійснити страхову виплату
вигодонабувачу, а застрахована особа -
сплатити страховий платіж і виконувати
інші умови договору. Вигодонабувачем
відповідно до вказаного договору
страхування виступає ПАТ «Кредобанк» з
яким страхувальник 07 лютого 2013 року
уклав кредитний договір № 80/ФО-2013.

Відповідно до п. 3.2, п. 3.2.1, п. 3.2.5
вказаного договору страхування
страхувальник зобов'язаний: Своєчасно
вносити страхові платежі, при
укладенні Договору, надати інформацію
Страховику про всі відомі йому
обставини, що мають Істотне значення
для оцінки страхового ризику, і надалі
інформувати його у письмовій формі про
будь-яку зміну страхового ризику,
повідомити Страховика про настання
страхового випадку у строк,
передбачений Договором.

В п. 3.1., 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3, 3.1.4, 3.1.5, 3.1.6 договору
страхування страховик зобов'язаний
ознайомити Страхувальника з умовами
Договору і Правилами страхування,
протягом 2 (двох) робочих днів з моменту,
коли Страховику стане відомо про
настання страхового випадку, вжити
заходів щодо оформлення всіх
необхідних документів для
своєчасного здійснення страхової
виплати, не розголошувати відомості
про Страхувальника та його майнове
становище, за винятком випадків,
встановлених законом, при настанні
страхового випадку, здійснити страхову
виплату у строк, передбачений цим
Договором, відшкодувати витрати
Страхувальника, понесені ним при
настанні страхового випадку щодо
запобігання або зменшення шкоди, за
заявою Страхувальника, у разі
здійснення ним заходів, що зменшили
страховий ризик, переукласти з ним
Договір.

Позивач свої зобов'язання за договором
страхування виконував належним чином,
21 лютого 2013 року вніс страхові платежі,
що підтверджується банківським
квитанціями (а.с.14).

Відповідно до виписного епікриза з
медичної карти стаціонарного хворого
№ 5943 ОСОБА_1, наданого нейрохірургічним
відділенням № 20 КЗ ВОПНЛ ім.. академіка
О. І. Ющенко 10 червня 2013 року вбачається,
що хворий ОСОБА_1 07 травня 2013 року
отримав електротравму та при цьому
вдарився потилицею. Хворого було
госпіталізовано в Піщанську ЦПЛ, де
йому було встановлено діагноз ГПМК за
ішемічним типом в басейні основної
артерії та проведено інтенсивну
терапію. В даному виписному епікризі
зазначено анамнез життя ОСОБА_1
відповідно до якого в нього не було
хронічних захворювань та травми не
спостерігалися.

Відповідно до заключення
Лікарняно-консультативної комісії
(ОБЛ) ЛКК КЗ Вінницької обласної
психо-неврологічної лікарні ім.
академіка О. І. Ющенка, протокол № 20 від
13 травня 2013 року ознак інвалідності у
хворого ОСОБА_1 не виявлено.

Також у виписному епікризі зазначено
страховий анамнез, відповідно до якого
станом на 10 червня 2013 року ОСОБА_1
протягом дванадцяти місяців не
перебував на лікарняному листі. В
результаті йому було встановлено
заключний діагноз. ГПМК за ішемічним
типом в веретебро-базилярному басейні
на грунті оклюзії обох хребтових
артерій в сегментах V 4, . Дисекція
інтими лівої ВСА з формуванням
аневризматичного розширення в
начальних відділах. Ускладнення:
виражені стато-кінетичні порушення.
Цефалгічний синдром. Лівобічна
геміанопсія. Супутній діагноз:
гіпертонічна хвороба 3 ступеню.

Відповідно до заключення
Лікарняно-консультативної комісії
(ОБЛ) ЛКК КЗ Вінницької обласної
психо-неврологічної лікарні ім.
академіка О. І. Ющенка, протокол № 30 від
25 липня 2013 року в зв'язку з наявністю
ознак інвалідності хворого ОСОБА_1
направлено на МСЕК для вирішення
питання працездатності.

Відповідно до довідки Вінницького
обласного центру медико-соціальної
експертизи серії 10 ААВ № 521628, яка
видана на підставі акту огляду
Медико-соціальною експертною комісією
№ 1472, ОСОБА_1 з 05 серпня 2013 року на строк
до 01 червня 2014 року встановлено другу
групу інвалідності по причині
загального захворювання.

З листа ПрАТ «Альфа Страхування» від 04
жовтня 2013 року № 0556.102.13.01 адресованого
ОСОБА_1 (а.с.15), вбачається, що на 24
вересня 2013 року на адресу Департаменту
врегулювання збитків компанії
надійшли документи стосовно
страхового випадку, а саме про надання
інвалідності ІІ групи застрахованій
особі. При цьому для визнання випадку
страховим позивачеві додатково було
запропоновано подати такі документи як
Виписку з ВКК за останні 5 років,
довідку з СОБЕЗУ первинного та
повторного встановлення групи
інвалідності, індивідуальну програму
реабілітації інваліда. При цьому
позивачу ОСОБА_1 не було відмовлено у
здійсненні страхової виплати на
підставі п.8.1.4 Договору страхування,
тобто через несвоєчасне повідомлення
Страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення Страховику
перешкод у обставин, характеру та
наслідків страхового випадку.
Враховуючи даний факт, суд приходить до
висновку, що позивач свої зобов'язання
передбаченні в п. 4.1 договором
страхування щодо письмового
повідомлення страховика про настання
події, що може бути визнана страховим
випадком протягом п'яти календарних
днів, виконав належним чином.

Відповідно до листа ПрАТ «Альфа
Страхування» від 15 січня 2014 року №
0556.102.13.01/2 адресованого ОСОБА_1 (а. с. 15
розворот), ПрАТ «Альфа страхування»
повідомляє ОСОБА_1, що розглянувши
матеріали справи, страховик прийшов до
висновку, що ІІ група інвалідності
вперше була надана ОСОБА_1 06 вересня 2011
року, тобто задовго до початку дії
договору страхування № 119.0073522.301 від 22
лютого 2013 року (загальний строк дії
договору з 25 лютого 2013 року по 24 лютого
2014 року), а в період дії договору у
ОСОБА_1 був повторний огляд та групу
інвалідності йому було продовжено до
травня 2014 року. А тому відповідно до п.
2.1.19 частини 2 договору страхування,
страховик не несе зобов'язання, якщо, на
дату укладення договору, застрахована
особа мала статус інваліда І чи ІІ
групи. А тому страхова компанія немає
підстав для страхової виплати.

У відповідності до договору страховими
випадками визнаються смерть
Застрахованої особи внаслідок
нещасного випадку, стійка втрата
застрахованою особою загальної
працездатності внаслідок нещасного
випадку зі встановленням
Застрахованій особі певної групи
інвалідності (І або ІІ групи), смерть
застрахованої особи внаслідок
захворювання, яке вперше діагностовано
в період дії договору.

Відповідно до п. 1.13 договору
страхування, нещасний випадок -
раптова непередбачувана подія,
викликана впливом зовнішніх обставин,
що супроводжується пошкодженням
тканин організму з порушенням їхньої
цілісності і функцій, деформацією і
порушенням опорно-рухового апарату.
Нещасними випадками також є випадкове
попадання в дихальні шляхи сторонніх
предметів, утоплення, тепловий удар,
опіки, укуси тварин, отруйних комах,
змій, обмороження, переохолодження,
ураження електричним струмом або
блискавкою, випадкове отруєння
отруйними речовинами, газами, ліками,
недоброякісними продуктами
харчування, кліщовий або після
прищеплювальний енцефаліт
(енцефаломієліт), правець, ботулізм.

Разом з тим з матеріалів справи,
зокрема із відомостей, що містяться в
заключені Лікарняно-консультативної
комісії (ОБЛ) ЛКК КЗ Вінницької
обласної психо-неврологічної лікарні
ім. академіка О. І. Ющенка від 13 травня
2013 року вбачається, що діагноз ОСОБА_1 у
виді вираженого стину лівої загальної
та внутрішньої сонних артерій є
наслідком травми, отриманої ОСОБА_1 в
2011 році. Але разом з тим, відповідно до
заключення Лікарняно-консультативної
комісії (ОБЛ) ЛКК КЗ Вінницької
обласної психо-неврологічної лікарні
ім. академіка О. І. Ющенка від 25 липня 2013
року, ОСОБА_1 був направлений на МСЕК в
зв'язку з наявністю ознак інвалідності
з діагнозом, який був йому встановлений
після операції, яка була проведена 03
червня 2013 року. Тобто, страховий
випадок, а саме нещасний випадок,
раптова непередбачувана подія,
викликана впливом зовнішніх обставин,
що супроводжувалося пошкодженням
тканин організму, тобто ураження
ОСОБА_1 електрострумом, яке сталося 07
травня 2013 року та в подальшому стало
причиною встановлення йому другої
групи інвалідності мало місце в період
дії Договору страхування від 22 лютого
2013 року (загальний строк дії договору з
25 лютого 2013 року по 24 лютого 2014 року),
який відповідно до п. 5.4 частини 1
договору добровільного страхування
від нещасних випадків та здоров'я на
випадок хвороби при кредитуванні
встановлений з 25 лютого 2013 року по 24
лютого 2014 року.

Відповідно до п. 6.4.1 договору
добровільного страхування, при
настанні страхового випадку «Стійка
втрата Застрахованою особою загальної
працездатності внаслідок нещасного
випадку зі встановленням
Застрахованій особі певної групи
інвалідності», розмір страхової
виплати при встановленні другої групи
інвалідності визначається в розмірі 75 %
страхової суми.

Відповідно до п. 4.4 частини 1 договору
добровільного страхування страхова
сума становить 150 200 гривень 00 копійок.

Стосовно тверджень відповідача, що
ОСОБА_1 є неналежним позивачем, суд
вказує наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 636 Цивільного
кодексу України виконання договору
на користь третьої особи може вимагати
як особа, яка уклала договір, так і
третя особа, на користь якої
передбачено виконання, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із суті договору.

Відповідно до п. 13.1 Договору
добровільного страхування
передбачено, що якщо за цим договором
вигодонабувачем є банк, з яким
страхувальник уклав кредитний договір,
то банк вигодонабувач набуває
переважне право на отримання страхової
виплати при настанні страхових
випадків за цим договором. Проте
особливості договір страхування має
лише при здійсненні страхової виплати,
які відповідно до п. 13.2.1 договору
добровільного страхування виражені в
тому, що до переліку документів,
необхідних, згідно з п.п.5.1, 5.2 цієї
частини договору, тобто заяви про
отримання страхової виплати, договору,
документа, що підтверджує особу
одержувача, довідки про присвоєння
ідентифікаційного податкового номеру,
акта за формою НТ, або довідки
довільної форми з лікувального
закладу, для здійснення страхової
виплати додається письмовий дозвіл
вигодонабувача на отримання
застрахованою особою суми страхової
виплати. Відповідно до п. 13.2.2 у всіх
інших випадках страхова виплата
здійснюється на користь
вигодонабувача, якщо інше не погоджено
між ним і страхувальником, і
вигодонабувач повідомив про це
страховика у письмовій формі. Згідно з
п. 13.2.3 договору добровільного
страхування, вигодонабувач має право з
метою отримання страхової виплати, за
власною ініціативою вчиняти будь-які
дії, які повинен чи має право вчиняти
страхувальник.

В даному випадку право ПАТ «Кредобанк»
полягає в тому, що при настанні
страхового випадку він має право, як
вигодонабувач, на отримання від
Страховика страховї виплати в частині
і до моменту погашення заборгованості
Страхувальника за Кредитним договором
у порядку та згідно з умовами,
викладеними в договорі страхування
Однак, ПАТ «Кредобанк», навіть при
наявності у позивача заборгованості за
кредитом, не скористався правом
пред'явити позов до відповідача та
отримати від Страхової компанії
страхову виплату, то право отримати
страхове відшкодування та пред'явити
позов до Страховика перейшло до
позивача.

В договорі не зазначено, що тільки
Вигодонабувач має право вимагати
виконання умов договору Страховиком, а
навпаки, закон та договір надає таке
право як страхувальнику так і
вигодонабувачу, і відтак ОСОБА_1 є
належним позивачем.

Аналогічна позиція міститься в
узагальненні Верховного Суду України
щодо судової практики розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування, де вказано, що
якщо вигодонабувач (банк) відмовився
від права, наданого йому на підставі
договору, сторона, яка уклала договір
на користь третьої особи, може сама
скористатися цим правом, тоді банк буде
третьою стороною у справі, якщо ж ні -
належним позивачем має бути
вигодонабувач (банк).

Також судом враховуються положення
ст. 979 Цивільного кодексу України
згідно із змістом якої за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору
страхування є предмет договору
страхування, страховий випадок, розмір
грошової суми, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату у разі
настання страхового випадку (страхова
сума), розмір страхового платежу і
строки його сплати, строк договору та
інші умови, визначені актами
цивільного законодавства (ст. 982 ЦК
України). Сторони погодили всі істотні
умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 985 Цивільного кодексу
України страхувальник має право
укласти із страховиком договір на
користь третьої особи, якій страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату у разі досягнення нею певного
віку або настання іншого страхового
випадку. Як вбачається з доданих до
матеріалів справи копій квитанцій,
позивач виконав свій обов'язок за
договором страхування, сплативши
страховий платіж.

Відповідно до ч.1 ст. 990 Цивільного
кодексу України страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», страховий випадок
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про страхування», страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

У відповідності до ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів»
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції
(будь-які виріб (товар), робота чи
послуга ст. 1 Закону), яка реалізується
на території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
захист своїх прав державою та
звернення до суду та інших
уповноважених державних органів за
захистом порушених прав. Споживачі
також мають інші права, встановлені
законодавством про захист прав
споживачів.

Щодо вимоги про стягнення пені на
підставі договору, суд зазначає
наступне.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про
страхування», ст. 992 Цивільного
кодексу України страховик несе
майнову відповідальність за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати (страхового відшкодування)
шляхом сплати страхувальнику
неустойки (штрафу, пені), розмір якої
визначається умовами договору
страхування або законом.

За правилами ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного
кодексу України право на неустойку
(штраф, пеню) виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобовязання.

Відповідно до п. 3.6.1 договору
добровільного страхування, за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати страховик несе
відповідальність шляхом сплати пені у
розмірі 0,01% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на момент
прострочення.

Як вбачається з розрахунку, розмір пені
за період з 04 листопада 2013 року по 17
березня 2014 року рік складає 1 498
гривень 25 копійок , виходячи з
наступного (0,01% х 133 дні=1,33%) х 112 650
гривень 00 копійок.

Згідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У Постанові від 06 червня 2012 року у
справі №6-49цс12 про стягнення пені,
інфляційних втрат та трьох процентів
річних Верховний суд України вказав, що
зобов'язання страховика про виплату
страхувальнику страхових виплат у
разі настання страхового випадку є
грошовим зобов'язанням, у разі
невиконання якого одночасно можуть
застосовуватись наслідки, передбачені
як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і
нормами ст. ст. 549, 550 ЦК України.

У Постанові Пленуму № 5 від 12 квітня 1996
року «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» Верховний суд України
розяснив, оскільки Закон України «Про
захист прав споживачів» не визначає
певних меж своєї дії, судам слід мати на
увазі, що до відносин, які ним
регулюються, належать, зокрема, ті, що
виникають із договорів страхування.

Згідно з ч.5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» закріплено
право споживача, що у разі коли
виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобовязання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, в Законі України «Про
захист прав споживачів» закріплений
інший спосіб захисту прав споживача,
шляхом сплати йому пені у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги), а
не від суми невиконаного зобовязання.

У Постанові Верховного суду України
від 06 червня 2012 у справі № 6-49цс12 про
стягнення пені, інфляційних втрат та
трьох процентів річних, яку було
прийнято в порядку перегляду ухвали
касаційної інстанції, у зв'язку з
неоднаковим застосуванням норм
матеріального права, зазначено, що
ціною договору про надання послуги
страхування є страхова сума.

Згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, з урахуванням вимог ЦПК,
слід застосовувати висновки вище
зазначеної Постанови і при розрахунку
пені слід виходити саме з розміру
страхової суми, яка є ціною послуги.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживачі
під час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на захист своїх прав
державою та звернення до суду та інших
уповноважених державних органів за
захистом порушених прав. Споживачі
також мають інші права, встановлені
законодавством про захист прав
споживачів.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
з ПрАТ «СК «Альфа страхування» слід
стягнути пеню на користь ПАТ
«Кредобанк» в сумі, що становить 1 498
гривень 25 копійок пені за кожний день
прострочення здійснення страхового
відшкодування, за договором
добровільного страхування від
нещасних випадків та здоровя на
випадок хвороби при кредитуванні. що за
період з 04 листопада 2013 року по 17
березня 2014 року склало 133 дні.

Судом перевірено розрахунок
здійснений позивачем, виходячи зі
страхової суми, тобто вартості
договору про надання послуги в
розумінні ч. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів», та
нарахування пені в розмірі 1, 33% за 133
дні прострочення здійснення
страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вони посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
ЦПК України. Частиною 2 статті 60 ЦПК
України передбачено, що докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. В ч. 3 ст. 60
зазначено, що доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення в справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В ході розгляду справи відповідачем
не надано доказів, які б підтверджували
наявність підстав для відмови в
здійсненні страхової виплати, оскільки
страховий випадок передбачений
договором настав у період його дії,
позивач повідомив відповідача про
настання страхового випадку в строк
передбачений договором, а з боку
позивача, третьої або інших осіб не
було вчинено навмисних дій спрямованих
на настання страхового випадку,
злочину, що призвів до страхового
випадку, також не встановлено факту
подання неправдивих відомостей про
предмет договору страхування або про
факт, причини і обставини настання
страхового випадку або інших обставин,
які б могли бути підставою для відмови
у проведенні страхової виплати.

Відповідно до вимог ст.79 Цивільного
процесуального кодексу України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, повязаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, зокрема в
даній справі, належать: витрати на
правову допомогу; витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду.

Згідно ст. 84 Цивільного
процесуального кодексу України,
витрати повязані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Суд бере до уваги положення п. 9 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
відповідно до якого позивач звільнений
від сплати судового збору так як є
інвалідом другої групи, що
підтверджується пенсійним
посвідченням № НОМЕР_1 , та стягує
судовий збір з відповідача, керуючись
при цьому вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України,
в якій вказано, що якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Відповідно
до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до суду
позовної заяви майнового характеру
справляється судовий збір в розмірі 1
відсотку ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1
ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
установлено у 2014 році мінімальну
заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює
1 218 гривень. Таким чином, враховуючи
загальний розмір позовних вимог 114 178
гривень 25 копійок, з відповідача слід
стягнути судовий збір в розмірі 1
тисяча 141 гривня 78 копійок.

Відповідно до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
установлено у 2014 році мінімальну
заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює
1 218 гривень. Таким чином розмір оплати
за надання правової допомоги не
повинен перевищувати 487 гривень 20
копійок за годину участі особи, яка
надавала правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді. Таким чином,
судом підраховано, що представник
позивача - ОСОБА_5, в загальному був
задіяний в чотирьох судових засідань,
які фіксувалися за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, а саме 25 квітня 2014 року, 16
травня 2014 року, 25 та 26 червня 2014 року,
тобто в загальному близько 37 хвилин, а
тому за участь адвоката у судовому
засіданні слід стягнути з відповідача
300 гривень 44 копійки. Також суд
враховує, що представником позивача
було підготовлено позовну заяву, а
також забезпечено явку до суду одного
свідка. З матеріалами даної цивільної
справи представник позивача в суді не
ознайомлювався. А тому враховуючи,
вказані обставини, суд приходить до
висновку що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат за надання правової
допомоги підлягають частковому
задоволенню на суму 1 тисяча 400
гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,
88, 209, 212, 213,214,ч.1ст. 360-7 ЦПК
України, Законом України « Про
захист прав споживачів», Законом
України « Про страхування», Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», Законом України «Про
судовий збір» ст. ст. 551, 979-982, 985,
988-990, 992 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати стійку втрату ОСОБА_1 загальної
працездатності внаслідок нещасного
випадку - ураження електричним струмом,
який відбувся з ним 07 травня 2013 року, зі
встановленням Застрахованій особі -
ОСОБА_1 другої групи інвалідності,
страховим випадком, передбаченим п. 4.2
частини 1 Договору № 119.0073522.301
добровільного страхування від
нещасних випадків та здоров'я на
випадок хвороби при кредитуванні від 22
лютого 2013 року (загальний строк дії
договору з 25 лютого 2013 року по 24 лютого
2014 року).

Стягнути з відповідача - Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа страхування»
(юридична адреса: 01001, м. Київ, вул..
Десятинна, 4/6, фактична адреса: м. Київ,
просп.. Московський, 9, оф. 2-204. а/с 32, , р/р 855 в ПАТ
«Кредобанк» МФО 325365) на користь третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - вигодо набувача за
договором № 119.0073522.301 добровільного
страхування від нещасних випадків та
здоров'я на випадок хвороби при
кредитуванні - публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» страхову
виплату відповідно до п. 6.4.1 договору №
119.0073522.301 добровільного страхування
від нещасних випадків та здоров'я на
випадок хвороби при кредитуванні,
укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК
«Альфа страхування», в сумі 112
тисяч 650 гривень 00 копійок та 1 498
гривень 25 копійок пені за кожний день
прострочення здійснення страхового
відшкодування за договором Договору №
119.0073522.301 добровільного страхування від
нещасних випадків та здоров'я на
випадок хвороби при кредитуванні від 22
лютого 2013 року(загальний строк дії
договору з 25 лютого 2013 року по 24 лютого
2014 року).

Стягнути з відповідача - Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа страхування»
(юридична адреса: 01001, м. Київ, вул..
Десятинна, 4/6, фактична адреса: м. Київ,
просп.. Московський, 9, оф. 2-204. а/с 32, , р/р 855 в ПАТ
«Кредобанк» МФО 325365) на користь держави
судовий збір в розмірі 1 141 гривня 78
копійок.

Стягнути з відповідача - Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа страхування»
(юридична адреса: 01001, м. Київ, вул..
Десятинна, 4/6, фактична адреса: м. Київ,
просп.. Московський, 9, оф. 2-204. а/с 32, , р/р 855 в ПАТ
«Кредобанк» МФО 325365) на користь
позивача ОСОБА_1, ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_1, вартість
витрат на правову допомогу в розмірі 1
тисяча 400 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Піщанський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: