Номер провадження: 22-ц/785/3487/14
Номер справи місцевого суду: 505/1701/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача, ВНЗ
"Котовське медичне училище", Осокіна
С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 25 січня 2014 року за
позовом Вищого навчального закладу
"Котовське медичне училище" до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості по сплаті
послуг за наймане житло у
студентському гуртожитку,

в с т а
н о в и л а:

09 квітня 2013 року Вищий навчальний
заклад "Котовське медичне училище"
звернувся до суду з вказаним позовом,
який неодноразово уточнював,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 липня 2012
року між навчальним закладом та
відповідачкою ОСОБА_4 був укладений
договір найму житлового приміщення у
гуртожитку училища на строк один рік,
за яким наймодавець зобов'язався
надати наймачу для проживання вільне
житлове приміщення - кімнату НОМЕР_1,
площею 39,61 кв.м. (п'ять ліжко-місць), а
відповідачка зобов'язалася виконувати
покладені договором обов'язки та
своєчасно у встановлений договором
строк вносити плату за проживання.
Згідно із п. 1.5 договору плата за
приміщення встановлюється навчальним
закладом за погодженням Управлінням з
майнових відносин обласної ради та
Управлінням охорони здоров'я Одеської
обласної державної адміністрації і
становить 320 грн. за одне ліжко-місце. У
розрахунку щодо найманих відповідачем
ліжко-місць оплата за наймане житло
становить 1600 грн. (320 грн. х 5
ліжко-місць). Училище надало
відповідачці жиле приміщення для
проживання, але остання не сплачує за
проживання й заборгованість за період
з 01 липня 2012 року по 23 січня 2014 року
складає 24069 грн. П. 4.3 договору
передбачено, що при несвоєчасній
оплаті нараховується пеня в розмірі
подвійної ставки НБУ за кожен день
прострочення, заборгованість за пенею
становить 2329,85 грн. Крім того,
відповідачка повинна сплатити три
процента річних за прострочення
грошового зобов'язання згідно із ч. 2 ст.
625 ЦК України за період з 10 вересня 2012
року по 10 квітня 2013 року в сумі 94,17 грн.
та подвійну ставку НБУ у сумі 469,75 грн.
Всього розмір заборгованості
становить 26962,87 грн.

Посилаючись на ці обставини та на ст.
ст. 526,530, 625, 759, 762 ЦК України, п.п. 18, 38, 39
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №
208, позивач просив суд позов
задовольнити (а.с. 3-4, 72, 77).

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову
заперечувала і в своїх поясненнях
зазначала, що вона була прийнята на
роботу викладачем училища 01 вересня 2006
року по запрошенню колишнього
директора ОСОБА_5, який надав її сім'ї
(вона, її чоловік та неповнолітня
донька) кімнату у гуртожитку з оплатою
по 200 грн. щомісяця за мешкання. У 2012
році плата зросла до 1600 грн. щомісяця
(320 грн. х 5 ліжко-місць), адміністрація
не надала їй відомостей з чого
складається вказана сума. Тому вона не
погоджується сплачувати вказану суму.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено. Суд стягнув з відповідачки
ОСОБА_4 на користь позивача 26962,87 грн. та
344 грн. судових витрат, а всього 27306 грн.

В мотивувальній частині рішення суду
зазначено, що вимоги навчального
закладу про розірвання договору найму
житлового приміщення залишені без
розгляду за заявою позивача.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_4 просить рішення суду першої
інстанції скасувати, залишити позовну
заяву без розгляду, мотивуючи тим, що
суд першої інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилася неодноразово,
про розгляд справи сповіщена належним
чином, 27 травня 2014 року звернулась з
заявою про відкладення розгляду справи
у зв'язку з тим, що її представник
приймає участь у розгляді іншої справи,
але доказів поважності причин неявки в
суд не надала. Тому законних підстав
для відкладення розгляду справи немає.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку її неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

В запереченні про апеляційної скарги
позивач, ВНЗ "Котовське медичне
училище" просить скаргу відхилити у
зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_4, пояснення на апеляцію
представник позивача, ВНЗ "Котовське
медичне училище", Осокіна С.Ю.,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідачки підлягає задоволенню
частково за таких підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 759 ЦК України передбачено,
що за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

У частинах 1, 5 та 6 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення.

Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Наймач звільняється від
плати за весь час, протягом якого майно
не могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 липня 2012 року між ВНЗ "Котовське
медичне училище" та відповідачкою
ОСОБА_4 був укладений договір найму
житлового приміщення у гуртожитку
училища на строк один рік, за яким
наймодавець зобов'язався надати
наймачу для проживання вільне житлове
приміщення - АДРЕСА_1, площею 39,61 кв.м.
(п'ять ліжко-місць), а відповідачка
зобов'язалася виконувати покладені
договором обов'язки та своєчасно у
встановлений договором строк вносити
плату за проживання (а.с. 7-8).

Згідно із п. 1.5 договору плата за
приміщення встановлюється навчальним
закладом за погодженням Управлінням з
майнових відносин обласної ради та
Управлінням охорони здоров'я Одеської
обласної державної адміністрації і
становить 320 грн. за одне ліжко-місце. У
розрахунку щодо найманих відповідачем
ліжко-місць оплата за наймане житло
становить 1600 грн. (320 грн. х 5
ліжко-місць).

Відповідачка ОСОБА_4 не сплачувала за
проживання у гуртожитку з 01 липня 2012
року, чим порушила умови укладеного
договору.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивач має право на захист
свого права у випадку його порушення
відповідачкою ОСОБА_4, в судовому
засіданні доведено, що відповідачка не
виконує умови договору найму житлового
приміщення щодо сплати послуг за
проживання. Тому права позивача
порушені й у відповідності до ст. ст. 15,
16 ЦК України вимоги підлягають
судовому захисту шляхом стягнення з
відповідачки на користь ВНЗ "Котовське
медичне училище" заборгованості по
сплаті послуг за наймане житло.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що розмір заборгованості становить 26962,
87 грн., оскільки суд не врахував, що
стягнення подвійної ставки НБУ в сумі
469, 75 грн. не передбачено ні законом, ні
договором.

При перевірці доводів апеляційної
скарги позивачем наданий уточнений
розрахунок заборгованості по сплаті
послуг за наймане житло, згідно якого
за період з серпня 2012 року по 23 січня 2014
року розмір заборгованості становить
26398, 95 грн., утому числі сума основного
боргу - 24069,10 грн., сума пені - 2329,85 грн.,
який колегія суддів вважає
обґрунтованим.

Таким чином, загальний розмір
заборгованості становить 26493, 12 грн.
(26398, 95 грн. + 94,17 грн. - три проценти
річних за прострочення виконання
зобов'язання за період з 10 вересня 2012
року по 10 квітня 2013 року).

Отже, вимоги ВНЗ "Котовське медичне
училище" підлягають задоволенню
частково в розмірі 26493, 12 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
зменшенню підлягає й розмір судового
збору до 264, 93 грн.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд не врахував, що позивач не
довів в судовому засіданні про надання
послуг за наймане житло й не наведений
їх розрахунок, не приймаються до уваги,
оскільки не відповідають дійсності та
спростовуються вище приведеними
доказами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідачка ОСОБА_4 повинна була
довести в судовому засіданні свої
заперечення проти позову, а саме те, що
те, що позивач не надав їй послуги за
наймане житло.

За змістом ст. ст. 20, 21 Закону України
"Про житлово-комунальні-послуги" та п. 7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків (далі -
Правил) затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 08
жовтня 1992 року № 572 (в редакції
постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14
січня 2009 року, власник та наймач
(орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов'язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачка ОСОБА_4 є споживачкою
житлово-комунальних послуг, які надає
їм ВНЗ "Котовське медичне училище", й
зобов'язана оплачувати їх вартість
згідно з чинним законодавством.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" разі порушення виконавцем
умов договору споживач має право
викликати його представника для
складення та підписання
акта-претензії споживача, в якому
зазначаються строки, види, показники
порушень тощо.

Представник виконавця повинен
з'явитися на виклик споживача не
пізніше строку, визначеного договором.

Акт-претензія складається споживачем
та представником виконавця і
скріплюється їхніми підписами. У
разі неприбуття представника
виконавця в погоджений умовами
договору строк або необґрунтованої
відмови від підписання
акта-претензії він вважається
дійсним, якщо його підписали не менш як
два споживачі.

Однак належними та допустимими
доказами не доведено, що позивач не
надав відповідачі ніяких послуг за
наймане житло.

Напроти, в матеріалах справи наявні
письмові докази, якими з достовірністю
підтверджується, що послуги надаються
вчасно та якісно згідно із п. 38
Примірного положення про гуртожитки
(а.с. 79-89).

Пунктом 2 Наказу Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства охорони здоров'я України
№ 284/423/173 від 28 березня 2011 року
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 квітня 2011 року за №
520/19258) "Про встановлення граничного
розміру плати за проживання в
студентських гуртожитках вищих
навчальних закладів державної та
комунальної власності" встановлено, що
конкретний розмір плати за
проживання в гуртожитках
встановлюється керівником вищого
навчального закладу за погодженням
з профспілковим комітетом студентів і
розраховується відповідно до Порядку
надання інших платних послуг
державними та комунальними
навчальними закладами,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки України, Міністерства
економіки України, Міністерства
фінансів України від 23.07.2010 N 736/902/758
( z1196-10), зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.11.2010 за N 1196/18491,
виходячи з нормативу житлової площі на
кожного мешканця, встановленого
згідно з проектною документацією при
будівництві гуртожитку, та
розрахункового коефіцієнта загальної
площі, що припадає на кожного
мешканця гуртожитку.

Згідно нової калькуляції, затвердженої
з Обласним управлінням з майнових
відносин, Управління охорони здоров'я,
розмір плати для викладачів та
сторонніх осіб з 01 липня 2012 року
становить 320 грн. за одне ліжко-місце.

Таким чином, немає підстав вважати, що
позивач безпідставно підвищив плату за
гуртожиток з 01 липня 2012 року.

Погоджується колегія суддів із
розрахунком заборгованості за надані
послуги, в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК
України відповідачкою не наданого суду
іншого розрахунку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Укладений між сторонами договір найму
житлового приміщення гуртожитку не
передбачає односторонньої відмови від
зобов'язання про сплату за надані
послуги й немає законних підстав для
звільнення відповідачки від
відповідальності за невиконання умов
договору.

Безпідставними є і доводи
відповідачки ОСОБА_4 про те, що
укладений договір найму житлового
приміщення від 01 липня 2012 року не має
юридичний сили, оскільки при прийнятті
на роботу 01 вересня 2006 року вона вже
укладала аналогічний договір.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції всебічно та повно
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі
немає.

Однак порушення норм процесуального
права, а саме ст. ст. 212, 214 ЦПК України в
частині визначення розміру
заборгованості по сплаті за надані
послуги за наймане житло у
відповідності до п. 4 ст. 309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення суду
першої інстанції й ухвалення нового
рішення про задоволення позову
частково.

При подачі апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції
відповідачкою ОСОБА_4 не був сплачений
судовий збір у відповідності до підп. 1
п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий
збір", а саме в сумі 132, 46 грн., тому вона
зобов'язана сплатити судовий збір у
дохід держави за рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково, рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 січня 2014 року змінити й ухвалити
нове рішення.

Позов Вищого навчального закладу
"Котовське медичне училище" до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості по сплаті
послуг за наймане житло у
студентському гуртожитку задовольнити
частково.

Зменшити розмір заборгованості по
сплаті за послуги за наймане житло,
який підлягає стягненню з ОСОБА_4 на
користь Вищого навчального закладу
"Котовське медичне училище" до 26493, 12
грн.

Зменшити розмір судового збору, який
підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь
Вищого навчального закладу "Котовське
медичне училище" до 264, 93 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, на користь держави
судовий збір в сумі 132, 46 грн. на
банківські реквізити: Отримувач: ГУ
ДКСУ в Одеській області, Код , Р/р 0007, МФО 828011, Банк
отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області.
Призначення платежу: Судовий збір,
Пункт 1.14, КБК 22030001, Прізвище, Ім'я, По
батькові платника.

Рішення суду апеляційної інстанції
може бути оскаржено в касаційному
порядку до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік