Номер провадження 22-ц/775/4267/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого Мальованого Ю.М.,

суддів Новосьолової Г.Г.,
Новосядлої В.М.,,

при секретарі: Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 11 лютого 2014 року
по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа Орган Опіки та
піклування Краматорської міської ради
про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа
- орган опіки та піклування виконкому
Краматорської міської ради про
позбавлення батьківських прав. В
обґрунтування своїх вимог зазначила,
що з березня 2005 року перебувала у шлюбі
з відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1
народила доньку ОСОБА_3. Сімейне життя
не склалося, припинено з серпня 2009 року,
а в червні 2010 року відділом РАЦС
зареєстровано розірвання шлюбу. Після
розірвання шлюбу донька залишилася на
її вихованні.

Відповідач життям, здоров'ям, та
шкільними успіхами доньки не
цікавиться, батьківські збори не
відвідує, з дитиною не спілкується та
додаткової матеріальної допомоги,
окрім аліментів, не надає. Через
скрутне матеріальне становище вона
була змушена періодично виїжджати на
заробітки до РФ, залишаючи доньку на
своїх батьків, оскільки відповідач в
цей час також не бажав брати на себе
догляд за донькою. З огляду на те, що
відповідач, ОСОБА_1 самоусунувся від
виховання своєї доньки, позивачка
просить суд позбавити його
батьківських прав.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 11 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 у
відношенні його малолітньої доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з вказаним
рішенням, відповідач, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу до суду першої
інстанції, вважаючи рішення таким, що
ухвалене при неповному з'ясуванні
обставин справи. Зокрема вказує, судом
не було враховано, що він обмежений у
спілкуванні з дитиною у зв'язку з тим,
що позивачка та її батьки не надають
такої можливості, дитину бачить лише в
присутності бабусі. Крім того, не
зважаючи на обмеження у спілкуванні з
дитиною з боку позивачки він
піклується про фізичний і духовний
розвиток дитини, про її навчання, надає
матеріальну допомогу, необхідну для
забезпечення необхідного харчування,
заборгованості по аліментам не має.
Також суд не звернув увагу на те, що
відповідно до інформації міського
центру соціальних служб у справах
сім'ї, дітей та молоді сім'я ОСОБА_1 з
приводу невиконання батьком своїх
батьківських обов'язків під
соціальним супроводом не перебувала,
звернень про проведення
профілактичної роботи з батьком дитини
не надходило, матеріали справи не
містять даних про застосування до
нього превентивних заходів впливу у
зв'язку з невиконанням батьківських
обов'язків.

Орган опіки та піклування
Краматорської міської ради у письмових
запереченнях на апеляційну скаргу
просить її відхилити, вважаючи
рішення суду законним.

Сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, однак позивачка в судове
засідання не з'явилась, що у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи.

Від представника органу опіки та
піклування надійшло клопотання про
слухання справи у його відсутність.

У судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав, пояснив,
що має щире бажання виховувати доньку,
просив рішення суду скасувати,
відмовивши у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши законність рішення суду
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, проаналізувавши досліджені
докази, дійшов висновку, що позивачем
доведено доцільність позбавлення
ОСОБА_1 батьківських прав, та виходив з
того, що батько малолітньої доньки
ОСОБА_3 - відповідач, ОСОБА_1 ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків, не забезпечує належних умов
життя своєї малолітньої дитини у
побуті, не слідкує за здоров'ям дитини,
її шкільними успіхами, позашкільними
досягненнями у гуртках не цікавиться,
батьківські збори не відвідує, з
дитиною не спілкується та додаткової
матеріальної допомоги, окрім
аліментів, не надає.

Однак колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки їх зроблено
без повного і всебічного зясування
всіх обставин справи, прав і обовязків
сторін, їх характеру ставлення до
дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Згідно з ч.2 ст. 141 СК України, розірвання
шлюбу між батьками, проживання їх
окремо від дитини не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини; ч.ч. 2,3,4 ст. 150 СК України
передбачено, що батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття
дитиною освіти, готувати її до
самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України,
ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Частиною 2 статті 157 СК України
передбачено, що той із батьків, хто
проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у
її вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України
батьки можуть бути позбавлені
батьківських прав у випадках їх винної
поведінки: ухилення від виконання
обов'язків по вихованню дітей, або
зловживання своїми батьківськими
правами, або жорстоким поводженням з
дітьми, або шкідливого впливу на них
своєю аморальною антигромадською
поведінкою, зокрема коли вони є
хронічними алкоголіками або
наркоманами.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони свідомо
не піклуються про фізичний і духовний
розвиток дітей, їх навчання, підготовку
до самостійного життя, хоча мають
реальну можливість для цього.

Відповідно до ст. 165 СК України з
позовом про позбавлення батьківських
прав можуть звернутися: один із
батьків, опікун, піклувальник, особа, в
сім'ї якої проживає дитина; заклад
охорони здоров'я, навчальний або інший
дитячий заклад, у якому вона перебуває;
орган опіки та піклування; прокурор;
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про
права дитини, в усiх дiях щодо дiтей,
незалежно вiд того, здiйснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соцiального
забезпечення, судами, адмiнiстративними
чи законодавчими органами,
першочергова увага придiляється
якнайкращому забезпеченню iнтересiв
дитини.

Апеляційним судом досліджені надані
сторонами до суду першої інстанції
докази:

- копію свідоцтва про народження
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є
сторони по справі (а.с.6);

- копію свідоцтва про розірвання шлюбу
15.06.2010 року між подружжям ОСОБА_1(а.с.7);

- копію рішення Краматорського
міського суду від 09.12.2010 року про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 на утримання доньки
ОСОБА_3 до її повноліття (а.с.8);

- позитивні характеристики з дитячого
садку №8 на малолітню ОСОБА_3, згідно
яким зокрема вихованням дитини
займаються мати ОСОБА_2 та бабуся,
батько ОСОБА_1 вихованням доньки не
займається, батьківські збори не
відвідує (а.с.9,10);

- характеристику та довідку з ЗОШ №4,
згідно якім батько ОСОБА_1 не підтримує
стосунків з класним керівником доньки
та вчителями, не відвідує батьківські
збори, не приймає участі у шкільних
заходах (а.с.11, 12);

- позитивну характеристику з
дитячо-юнацької спортивної школи №2 на
ОСОБА_3, згідно якій зокрема батько
ОСОБА_1 спортивну школу жодного разу не
відвідував, вихованням дитини
займаються мати та бабуся (а.с.13);

- копію медичних документів про стан
здоров'я ОСОБА_3, згідно яким батько
ОСОБА_1 за наданням дитині медичної
допомоги ніколи не звертався (а.с.14),

- довідку з місця мешкання, згідно якій
малолітня ОСОБА_3 зареєстрована разом з
матір'ю ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.17);

- копію заочного рішення
Краматорського міського суду від 26.06.2012
року, згідно якому за позовом матері
відповідача були зняті з реєстрації
позивачка ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18);

- довідки про утримання з відповідача
ОСОБА_1, якій працює в КПЦ ПАТ «НКМЗ»
аліментів на підставі виконавчого
листа на користь ОСОБА_2 на утримання
доньки ОСОБА_3 до її повноліття за
період червень - листопад 2013 року (а.с.30,
31);

- довідку про працевлаштування
відповідача на ПАТ «НКМЗ» та позитивну
виробничу характеристику (а.с.31, 33);

- копію висновку ВКМСД Краматорського
МВ ГУМВС України в Донецькій області
від 16.12.2013 року за заявою ОСОБА_1
стосовно того, що ОСОБА_2 не займається
вихованням своєї доньки, доводи якого
не підтвердилися (а.с.32, 34-36, 57);

висновок органу опіки та піклування
№01.01-28/561 від 07.02.2014 року, згідно якому
орган опіки та піклування вважає
доцільним позбавити батьківських прав
ОСОБА_1 відносно його малолітньої
доньки ОСОБА_3(а.с. 67,68).

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд
відзначає, що, місцевий суд у порушення
ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені
вимоги закону уваги не звернув та не
врахував що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків; не встановив усіх фактичних
обставин для правильного вирішення
справи і не визначився, чи свідомо та
умисно ОСОБА_1 ухиляється від виконання
батьківських обов'язків та чи є
доведеними факти такого ухилення;
належним чином не перевірив обставини,
на які відповідач посилався як на
підставу своїх заперечень, зокрема, не
перевірив доводи відповідача на
спростування факту свідомого
нехтування ним своїми батьківськими
обов'язками та не дав належної оцінки
наданим відповідачем доказам на їх
підтвердження, а саме: щодо створення
йому перешкод з боку позивача та її
родичів у спілкуванні з дочкою, не
перевірив доводів відповідача щодо
ініціювання позивачкою цього позову з
метою вивезти дитину за межі України.

Під час розгляду справи апеляційним
судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 має постійне місце роботи, у
повному обсязі сплачує призначені
судовим рішенням аліменти на утримання
дитини ОСОБА_3, позитивно
характеризується за місцем роботи,
звертався до служби у справах
неповнолітніх з заявою про усунення
перешкод з боку колишньою дружини у
спілкуванні з дитиною (а.с.30,31,32,33).

Враховуючи, що зазначене вище неповне
з'ясування обставин справи та
неправильне застосування норм права
призвело до ухвалення помилкового
судового рішення, апеляційний суд
вважає за необхідне скасувати таке
рішення з ухваленням нового рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, апеляційний суд скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове рішення, якщо буде
встановлено, що рішення ухвалене при
неповному з'ясуванні обставин справи
та з порушенням або при неправильному
застосуванні норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, п.1,4 ч.1 ст. 309,
ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.164 СК
України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 11 лютого 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа Орган Опіки та піклування
Краматорської міської ради про
позбавлення батьківських прав,
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.