АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1386/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Пироженко
(С.А.) С. А. Доповідач в апеляційній
інстанції Пальонний В. С. УХВАЛА
27 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПальонний В. С.
суддівЄльцов В. О. , Бабенко В. М. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 31 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»,
Черкаського головного регіонального
управління публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», треті особи:
Національний банк України, приватний
нотаріус Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк»,
Черкаського головного регіонального
управління ПАТ КБ «ПриватБанк», треті
особи: Національний банк України,
приватний нотаріус Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог
вказували, що 13 вересня 2007 року позивач
ОСОБА_5 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредитний договір, за яким одержав
кредит на суму 70400 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення до 13
вересня 2017 року. З метою забезпечення
виконання даного договору між банком
та ОСОБА_6і ОСОБА_7 був укладений
договір іпотеки №С8НООА00000085, згідно
якого вони передали в іпотеку нерухоме
майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
яка належить їм на підставі свідоцтва
про право власності на житло, виданого
органом приватизації Придніпровського
райвиконкому м. Черкаси від 11 червня 1996
року.

Посилаючись на те, що на час укладення
договору кредиту у відповідача була
відсутня індивідуальна ліцензія
Національного банку України, яка
дозволяла використовувати іноземну
валюту як засіб платежу при виконанні
кредитного договору, позивачі просили
визнати вказані кредитний договір та
договір іпотеки недійсними.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 31 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просять скасувати рішення суду і
ухвалити у справі нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
який підтримав апеляційну скаргу,
представника ПАТ КБ «Приватбанк», яка
заперечував проти її задоволення,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року
ОСОБА_5 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредитний договір, за яким отримав
кредит на суму 70400 доларів США зі
сплатою за користування кредитними
коштами 11,04 % на рік з кінцевим строком
повернення 13 вересня 2017 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх
зобов'язань за цим кредитним договором
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 13 вересня 2007 року
уклали з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір
іпотеки, за яким передали в іпотеку
належну їм на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_5 свої зобов'язання щодо
повернення кредиту та сплати відсотків
належним чином не виконував, банк
звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
і рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 15 лютого 2011 року в
рахунок погашення його заборгованості
за кредитним договором звернуто
стягнення на вказаний предмет іпотеки,
а рішенням того ж суду від 21 січня 2013
року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 виселені з квартири, що є
предметом іпотеки.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до
суду з позовом про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки, посилаючись на відсутність у
ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент
укладення кредитного договору
індивідуальної ліцензії Національного
банку України на здійснення операцій з
валютними цінностями.

Відповідно до ст. 192 ЦК України
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

В той же час вказаною статтею ЦК
передбачено використання іноземної
валюти в Україні у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Згідно ст.5 цього декрету операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в п. п. 11, 13 постанови
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30 березня 2012 року у разі
виникнення спору щодо отримання
сторонами кредитного договору
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави (підпункт «г» пункту 4
статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України «Про
Національний банк України» в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року №1429/10028). Згідно з
пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року
№3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент укладення оспорюваного
кредитного договору у ПАТ КБ
«Приватбанк» була наявна генеральна
ліцензія на здійснення валютних
операцій, що давало йому право на
надання кредитів в іноземній валюті.

Посилання позивачів на положення
абзацу 3 частини першої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
відповідно до яких надання (отримання)
споживчих кредитів у іноземній валюті
на території України забороняється є
безпідставним, оскільки може бути
визнаний судом недійсним договір,
предметом якого є споживчий кредит в
іноземній валюті, лише укладений після
набрання чинності Законом України від
22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг», а оскільки оспорюваний
договір було укладено до набрання
чинності зазначеним законом підстав
для визнання його недійсним немає.

З урахуванням викладених обставин
колегія суддів вважає, що оскаржуване
судове рішення ухвалено за повного та
всебічного дослідження всіх обставин
по справі з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 31 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»,
Черкаського головного регіонального
управління публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», треті особи:
Національний банк України, приватний
нотаріус Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :