Справа № 761/6065/14-ц
Провадження №2/761/3028/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

20 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим
Т.О.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
суд,-

встановив:

Представник позивача
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
тим, що 23 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 укладено договір позики в
письмовій формі, про що свідчить
відповідна розписка, згідно якої
ОСОБА_3 отримано кошти в розмірі 234 756,00
дол. США. У жовтні 2011 року відповідач
повернув позивачеві 100 000,00 дол. США.

Однак станом на день подачі вказаного
позову, відповідач не повернув залишок
коштів належних позивачу в розмірі 134
756,00 дол. США.

В зв'язку із зазначеними обставинами,
позивач просить стягнути з відповідача
кошти в розмірі 134 756,00 дол. США, що
еквівалентно по курсу НБУ 1077104,71 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі
1350,00 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити, проти заочного розгляду
справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином
причини неявки не повідомив, заяви про
розгляд справи в його відсутність не
надав.

Суд, з урахуванням думки представника
позивача, який не заперечує проти
заочного розгляду справи у відсутності
відповідача, вважає можливим
розглядати справу у його відсутність
на підставі ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
та оцінивши письмові докази по справі у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що 23
лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір позики в письмовій
формі, про що свідчить відповідна
розписка, згідно якої ОСОБА_3 отримано
кошти в розмірі 234 756,00 дол. США (а.с.4).

Також встановлено, що в жовтні 2011
року відповідач повернув позивачеві 100
000,00 дол. США.

Згідно копії розписки від 23 лютого 2011
року позичальник (Позивач) отримав у
власність від позикодавця грошові
кошти в розмірі 234756,00 дол. США (а.с.4).

14.08.2013 року позивачем була направлена
відповідачу Вимога про повернення
коштів відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України
(а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо
строк виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Проте, відповідачем не було погашено
заборгованість, вимогу позивача щодо
погашення заборгованості відповідач
залишив без уваги.

Суд прийшов до висновку, що
порушено умови наданої розписки від 23
лютого 2011 року та взятих на себе
зобов'язань, відповідач у зазначений
строк відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України
грошові кошти позивачу не повернув.

Відповідачем не було надано належних і
допустимих доказів щодо виконання ним
умов вимоги вказаної в письмовій
розписці від 23 лютого 2011 року.

Виходячи із вищевказаного, в судовому
засіданні встановлено, що відповідач
кошти взяті відповідно до вищевказаної
розписки, не повернув, що підтверджує
невиконання зобов'язання останнім.

Відповідно до статті 1046 ЦК
України, а договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку
ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК
України.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11
ЦК України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача витрат
на правову допомогу, пов'язану з
підготовкою та супроводом досудового
та судового процесів в розмірі 1350,00 грн.
задоволенню не підлягають, оскільки
стороною позивача не надано доказів
витрат у вказаному розмірі та
відповідно до ст.56 ЦПК України
передбачено, що правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги.

Особа, зазначена в частині першій цієї
статті, має право: знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

Разом із тим, ніяких доказів про
те, що представник позивача є фахівцем
в галузі права і за законом має право на
надання правової допомоги суду
представлено не було.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, та враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач,
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає задоволенню частково, а
тому присуджує до стягнення з
відповідача суму боргу, в розмірі 1 077
104,71 грн..

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 6, 509, 525, 526, 530 ЦК України,
ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218, 224-228, 233 ЦПК
України, суд

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за
договором позики від 23.02.2011 року суму
боргу в розмірі 1077104,71 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені витрати по сплаті судового
збору у розмірі 3654,00 грн.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду м. Києва
через Шевченківський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :