АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження №-22-ц/790/3214 /2014
головуючий 1 інстанції - Божко В.В.
доповідач - Міненкова Н.О
категорія - трудові.
І М Е Н Е М У К Р А
29 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
Головуючої судді
Суддів -
Гальянової І.Г. Бородіна М.М..
Галушко Т.С. Рудь О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 14 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу
охорони здоров'я «Харківський обласний
клінічний онкологічний центр», третя
особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, -
в грудні 2013 року у суд звернувся
позивач до відповідача, просив визнати
незаконним та скасувати наказ №-197 від
22 листопада 2013 року про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.
Визнати незаконним і скасувати наказ
№-156-к від 03.12.2013 року про звільнення
ОСОБА_1. Поновити його на посаді
завідуючого мамологічним відділенням
Комунального закладу охорони здоров'я
««Харківський обласний клінічний
онкологічний центр», стягнути на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, починаючи з 04.12.2013
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що наказом №-16-к від
01.02.2013 року він був поновлений на роботі
на посаді завідувача мамологічним
відділенням. Працював з 01.02.2013 року по
03.12.2013 року він був ознайомлений з
наказом №-197 від 22 листопада 2013 року про
накладення дисциплінарного стягнення.
Даним наказом було визнано, що він був
відсутній на роботі 19.11.2013 року в період
з 12 години 30 хв. до 16 години.12 хв. без
поважних причин і цей період був
визнаний прогулом. Запропоновано
підготувати наказ про звільнення за п.4
ст.40 КЗпрП., а також був ознайомлений з
наказом №-156 від 03.12.2013 року про його
звільнення за вказаною статтею.
Вважає звільнення незаконним і
таким, що є наслідком помсти з боку
директора закладу. При звільненні не
були дотримані норми трудового
законодавства. В своїх поясненнях щодо
звільнення він пояснював, що
знаходився на території Онкоцентру у
різних відділеннях установи,
зустрічався із хворими та надавав їм
консультації. Крім того, після
поновлення на роботі він неодноразово
звертався до керівництва про надання
йому робочого місця, на що відповіді не
отримав. При звільненні його раніше
згода профспілкового органу
отримувалась, а при повторному
звільненні за п.4 ст. 40 такої згоди не
Представник відповідача проти
позову заперечував, посилаючись на те,
що звільнення проведено у
відповідності із КЗпП. Згода
профспілкового комітету не надавалась,
у зв'язку з тим, що після поновлення
позивача на роботі він до членів
профспілкового комітету не приймався.
Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 14 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодився з рішенням ОСОБА_1 у
апеляційній скарзі просить його
скасувати як незаконне і
необгрунтоване.

Посилається на те, що судом не була
надана оцінка його доводам відносно
того, що він після поновлення його на
роботі неодноразово звертався до
керівника Онкоцентру з проханням
визначити йому робоче місце. В
порушення ст. 29 КЗпП його не було
проінформовано про його права і
обов'язки, не ознайомлено з правилами
внутрішнього розпорядку, не визначено
робоче місце.

Вважає, що суд не дав належної
оцінки тому, що він не був відсутній на
роботі більше трьох годин. На роботі
його було поновлено на посаді
завідувача мамологічним відділенням
Онкоцентру. Але в суді йому стало
відомо, що вказаної посади не існує, а
він увесь час отримував заробітну
плату лікаря хірурга - онколога.
Онкоцентр займає значну територію, має
на території декілька
адміністративних будівель, які
розташовані одна від одної на значній
відстані. Знаходження його на роботі
перевірялося, як пояснювали свідки,
шляхом встановлення відсутності
ОСОБА_1 о 16 -00 годині в ординаторській,
яка знаходиться на п'ятому поверсі
однієї з будівель. Суд не дав належної
оцінки поясненням свідків, які
підтверджували знаходження ОСОБА_1 на
території Онкоцентру і виконання ним
функціональних обов'язків.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вислухавши сторони, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції вважав
встановленим факт відсутності
позивача на робочому місті без
поважних причин більше трьох годин
поспіль. Доводи позивача суд визнав
недоведеними.

Судова колегія не може погодитися з
висновками суду.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства ,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За нормою ч.4 ст. 40 КЗпП трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу( в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин. Звільнення на цій
підставі допускається тільки в тому
випадку, якщо працівник здійснив
прогул або був відсутній на роботі
протягом робочого дня без поважної
причини. Поважними причинами варто
визнати причини, що виключають вину
працівника.

Не може вважатися прогулом
відсутність працівника не на
підприємстві, а на робочому місті. Якщо
працівник не залишив місцезнаходження
підприємства, він не може бути
звільнений за п.4 ст.40 КЗпП.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом №-16-к від 01.02.2013 року ОСОБА_1
було поновлено на роботі на посаді
завідуючого мамологічним відділенням .

01.02.2013 року позивач звернувся до
директора Онкоцентру з заявою про
виконання вимог ст. 29 КЗпП та просив
визначити йому робоче місце,
ознайомити з посадовою інструкцією та
правилами внутрішнього розпорядку та
просив його із штатним розкладом. 04.02.2013
року подав рапорт з тими ж вимогами, а
01.10 2013 року зі скаргою на адресу
начальника Держфінінспекції в
Харківській області, в якій просив
вирішити питання щодо відшкодування
витрат державної установи, пов'язаних з
його незаконним звільненням та
виплатою йому середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за рахунок
винних осіб.( а.с. 78-83).

На підставі доповідних записок
старшої медичної сестри ОСОБА_3 ,
заступника директора по поліклінічній
роботі ОСОБА_4, медичної сестри ОСОБА_5,
завідуючого загальним онкологічним
хірургічним відділенням ОСОБА_6 про
відсутність ОСОБА_1 на робочому місті
19.11.2013 року з 12-30 до 16-12 годин був
складений акт.( а.с.89-93) та виданий наказ
№-195 від 19.11.2013 року про створення
комісії ( а.с.94). У висновку від 21. 11.2013
року комісія зазначила, що ОСОБА_1 19.11.2013
року з 12-30 по 16.12 був відсутній на роботі
без поважних причин.

В пояснювальній записці 21.11.2013 року
ОСОБА_1 зазначав, що як такого робочого
місця у нього не було, про що він
неодноразово повідомляв керівництво
Онкоцентру. На час перевірки він
знаходився на території Онкоцентру: до
12-30 у відділенні денного стаціонару
поліклініки, а після 12-30, у відділенні
загальної онкології, з метою
консультування хворої, яку він
оперував, потім на кафедрі онкології та
поліклінічного відділення Онкоцентру
і в період усього дня територію
Онкоцентру не залишав. У відділення
денного стаціонару з'явився о 16-25 щоб
переодягнутися, але старша сестра на
той час була відсутня. Зазначив, що йому
ніхто за той час, навіть, не
зателефонував, щоб встановити його
місцезнаходження.( а.с.13).

21.11.2013 року на зборах трудового
коллективу, на яких були присутні 9
членів профспілкоого комутету була
надана згода на звільнення ОСОБА_1 при
умові, якщо він не погодиться на
розірвання трудового договору за
погодженням сторін.( а.с.98).

Згідно з Правилами внутрішнього
трудового розпорядку КЗОЗ «ХОКОЦ»
розпорядку , які затверджені 12.01.2011
року, керівництво онкологічного центру
забов'язане організовувати працю
працівників так, щоб кожний працював по
своїй спеціальності й кваліфікації мав
закріплене за ним робоче місце,
устаткування і т.і.

Відповідач не надав доказів щодо
виконання цих правил. Так як жодної
письмової відповіді на запити і
звернення позивача до керівництва
Центру щодо забезпечення його робочим
місцем, надано не було ні в суді першої
інстанції ні в суді апеляційної
інстанції.

Крім того, суд першої інстанції не
дав належної оцінки результатам
розгляду звернення Директора Центру
Винника Ю.В. до Територіальної
Державної інспекції України з питань
праці у Харківській області від 25.12.2013
року. З листа вбачається, що режим
роботи ОСОБА_1 встановлений з 8-00 до 16-12,
вихідні дні - суббота, неділя. Разом з
тим, ОСОБА_1 наказом №-69-к від 01.11.10 був
прийнятий за сумісництвом на посаду
профессора кафедри онкохірургії та
онкогінекології в ХМАПО( Харківська
медична академія післядипломної
освіти). В табелях обліку робочого часу
за період жовтень - листопад 2013 року
ХМАПО зазначено режим роботи ОСОБА_1 з
11-30 до 13-18 годин.( а.с. 147).

Судова колегія критично відноситься
до протоколу зборів трудового
коллективу від 21 листопада 2013 року, з
якого вбачається, що на зборах
трудового коллективу ОСОБА_1
неодноразово пропонувалося
звільнитися за власним бажанням або за
погодженням сторін, щоб припинити
конфлікти.

Коллектив голосував одностайно за
надання згоди на розірвання трудового
договору з ОСОБА_1 за пунктом 4 ст. 40 у
разі якщо він відмовиться від
розірвання трудового договору за
погодженням сторін.( а.с. 98).

Судова колегія вважає, що
відповідачем не доведені підстави
звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП
України. Докази, що надані суду
протирічливі, а суд першої інстанції
не оцінив їх належним чином.

Крім того, частина друга ст. 149 КЗпП
надає право власникові вибирати вид
стягнення, але забов'язує його
враховувати ступіть тяжкості
вчиненного проступку, вину працівника,
заподіяну порушенням шкоду, обставини,
за яких вчинено проступок.
Відповідачем не було обгрунтовано
застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення,
відповідно до положень ст. 149 КЗпП. І суд
першої інстанції ці обставини також не
з'ясував. А тому, судова колегія вважає,
що рішення суду не можна визнати
законнимм і обгрунтованим і воно
підлягає скасуванню. Позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спрі, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

У випадку стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у зв,язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи, невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарних місяців роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№-100( зі змінами, внесеними постановою
КМУ від 16 травня 1995 року №- 348).

З довідки про доходи ОСОБА_1.( а.с. 38)
вбачається, що за жовтень та листопад
2013 року позивачу нараховано заробітну
плату, відповідно: 1945,45 грн. та 2110,97 грн.(
а.с. 38).

З повідомлення заступника
Головного державного інспектора з
питань праці на адресу директора ХЗГЗ
«ХОКОЦ», в ході розгляду звернення
ОСОБА_1, останній мав режим робот из 8-00
до 16-12, вихідні судбота та неділя, та
режим роботи в табелях за вказаний
період зазначено з 11-30 до 13-18 та
відображено в жовтні 23 відпрацьовані
дні, в листопаді - 15 днів та 6 днів
лікарняні( а.с. 146-147).

Таким чином, середній заробіток за
два останніх місяці до звільнення
складає 2028,21 грн.( 1945,45+2120,97), а
середньоденний заробіток складає 53,37
грн.( 2028,21 грн. Середній заробіток за два
місяці : на 38 відпрацьованих у жовтні та
дистопаді днів).

Вимушений пролгул позивача з дня
звільнення з 04.12. 2013 року по день
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції 29.05.2014 року складе 119 робочих
днів.

З огляду на наведене з відповідача
на користь позиваяча підлягає
стягненню 6351,03 грн.( 53,37 середньоденний
заробіток х на 119 робочих днів)

Керуючись ст. ст. 303,304,307, 309,313,317,319
ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л
а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково. Скасувати рішення Київського
районного суду м. Харкова від 14 березня
2014 року

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати незаконним наказ №-197 від
22.11.2013 року про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.

Визнати незаконним наказ №-156 -к від
03 .12.2013 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді
завідувача мамологічним відділенням
Коммунального закладу охорони здоров'я
«Харківський обласний клінічний
онкологічний центр»

Стягнути з Комунального закладу
охорони здоров'я «Харківський обласний
кліничний онкологічний центр» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 04 грудня 2013
року по 29 травня 2014 року в сумі 6351,03 грн.,
з врахуванням утримання прибуткового
податку з фізичних осіб та інших
обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду в частині поновлення
на роботі та виплаті середнього
заробітку за один місяць підлягає
негайному виконанню.

Стягнути з Коммунального закладу
охорони здоров'я «Харківський обласний
клінічний онкологічний центр» судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після
його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий судя -

Судя -