Провадження №2/761/6134/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства „Альфа-Банк" про визнання
недійсним пункту кредитного договору
№ SМЕ0025661 від 18.11.2011 року щодо
третейського застереження, -

в с т а н о в и
в :

У липні 2014 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства „Альфа-Банк"
про визнання недійсним пункту
кредитного договору № SМЕ0025661 від 18.11.2011
року щодо третейського застереження.

Позивач зазначив, що 18 листопада 2011
року між ним, ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством „Альфа-Банк"
було укладено кредитний договір №
SМЕ0025661.

Згідно пункту 1.1 договору № SМЕ0025661
кредитор у порядку та згідно умов цього
договору надав позичальнику кредит в
сумі 150 000,00 грн. на строк користування 36
місяців зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 38 %, а
позичальник зобов'язався повернути
наданий кредит, платити проценти,
комісії за Кредитом у встановлений цим
договором строк та виконати інші
зобов'язання за цим Договором у повному
обсязі.

Відповідно до п. 6.2. Договору сторони
погодились внести до Договору
застереження, яке є третейською угодою
у розумінні ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» про те, що судовий
захист прав та законних інтересів, які
мають сторони в зв'язку з цим Договором
та розгляд і вирішення всіх не
вирішених Сторонами шляхом
переговорів спорів, які виникають або
можуть виникнути між сторонами з
питань виконання, зміни, розірвання
ними цього Договору відбувається у
Постійно діючому Третейському суді при
Всеукраїнський громадської
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз» у відповідності до
його Регламенту.

Оспорений пункт договору не відповідає
вимогам закону, оскільки під час його
укладення було суттєво порушено ряд
вимог закону, що регулюють
правовідносини. Волевиявлення
позивача під час укладення даного
договору не відповідало його
внутрішній волі та суперечить ч. 2 ст. 1
та п. 14 статті 6 Закону України „Про
третейські суди" а також Закону
України «Про захист прав споживачів» .

Враховуючи положення п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів" №
5 від 12.04.1996 року відносини між
сторонами за кредитним договором у
тому числі про надання кредитів,
відкриття й ведення рахунків, надання
консультаційних послуг регулюються
Законом України „Про захист прав
споживачів", позивач просив: визнати
недійсним пункт 6.2. кредитного договору
№ SМЕ0025661 від 18 листопада 2011 року.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
посиланням на обставини, викладені у
позовній заяві та його поясненнях
зокрема, що п. 6.2. кредитного договору №
SМЕ0025661 від 18 листопада 2011 року не
відповідає вимогам закону, оскільки
під час його укладення було суттєво
порушено ряд вимог закону, що регулюють
данні правовідносини. Волевиявлення
позивача під час укладення даного
договору не відповідало його
внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. До того ж відповідно
до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона відповідач не може
запропонувати свої умови договору. На
момент укладення кредитного договору
№ SМЕ0025661 між позивачем та Публічним
акціонерним товариством „Альфа-Банк"
існувала типова форма кредитного
Договору, яка була розроблена ПАТ
„Альфа-Банк", яку позивач і підписав. В
судовому засіданні представник
позивача зазначив, що регламент
Постійно діючого Третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації „Всеукраїнській
фінансовий союз" не розглядався, як
невід'ємна частина третейської угоди
та не надавався позивачу для
ознайомлення разом із Договором, що в
свою чергу виключало можливість
позивачу ознайомитися з його змістом
та умовами розгляду справи у
третейському суді. Посилаючись на те,
що п. 14 статті 6 діючого на даний час
Закону України „Про третейські суди" (у
редакції від 03.02.2011 року) виключено із
підвідомчості Третейських судів
справи щодо захисту прав споживачів, у
тому числі споживачів послуг банку
(кредитної спілки), які не підлягають
розгляду третейськими судами просив
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи відповідач був
оповіщений судовою повісткою, розписка
у одержанні якої підтверджена
працівником поштового зв'язку.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 18
листопада 2011 року між позивчаем ОСОБА_1
та відповідачем публічним акціонерним
товариством „Альфа-Банк" було укладено
кредитний договір № SМЕ0025661
(далі-Договір).

Відповідно до п. 6.2. Договору сторони
погодились внести до Договору
застереження, яке є третейською угодою
в розумінні ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» про те, що судовий
захист прав та законних інтересів, які
мають сторони в зв'язку з цим Договором
та розгляд і вирішення всіх не
вирішених Сторонами шляхом
переговорів спорів, які виникають або
можуть виникнути між сторонами з
питань виконання, зміни, розірвання
ними цього Договору відбувається у
Постійно діючому Третейському суді при
Всеукраїнський громадської
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз» у відповідності до
його Регламенту. Розгляд і остаточному
вирішенню у Постійно діючому
Третейському суді при Всеукраїнський
громадської організації
«Всеукраїнський фінансовий союз» у
відповідності до його Регламенту
підлягають в тому числі, але не
виключно, спори, предметом яких є
виконання (невиконання, неналежне
виконання) Договору, припинення
(розірвання) цього Договору, стягнення
неустойки, зміна умов договору,
відшкодування завданих порушенням
Договору збитків, недійсність
Договору, неукладеність Договору,
відновлення становища, яке існувало до
порушення Договору тощо. Справа
розглядається одним третейським
суддею, який призначається головою
Постійно діючого Третейського суду при
Всеукраїнський громадської
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз». Підписанням даного
Договору Сторони надають свою згоду на
такий порядок призначення
третейського суду для кожного спору, що
може виникнути між ними в зв'язку з
Договором. Сторони домовилися, що
розгляд їх спору у Третейському суді
буде проходити виключно на підставі
наданих Сторонами письмових
матеріалів, без проведення усного
слухання і виклику Сторін. Місцем
проведення розгляду справи є
місцезнаходження Третейського суду
вказане в положенні про Постійно
діючий Третейський суд при
Всеукраїнський громадської
організації "Всеукраїнський
фінансовий союз". Датою укладення даної
третейської угоди є дата підписання
цього Договору. Найменування сторін та
їх місцезнаходження, для даної
третейської угоди, визначаються
відповідно до Статті 8 «Адреси та
підписи сторін» цього Договору.

Відповідно до п. 6.2. Договору сторони
погодились внести до Договору
застереження, яке є третейською угодою
у розумінні ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» про те, що судовий
захист прав та законних інтересів, які
мають сторони в зв'язку з цим Договором
та розгляд і вирішення всіх не
вирішених Сторонами шляхом
переговорів спорів, які виникають або
можуть виникнути між сторонами з
питань виконання, зміни, розірвання
ними цього Договору відбувається у
Постійно діючому Третейському суді при
Всеукраїнський громадської
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз» у відповідності до
його Регламенту.

На думку позивача та його представника
оспорений пункт договору не відповідає
вимогам закону, оскільки під час його
укладення було суттєво порушено ряд
вимог закону, що регулюють
правовідносини. Волевиявлення
позивача під час укладення даного
договору не відповідало його
внутрішній волі та суперечить ч. 2 ст. 1
та п. 14 статті 6 Закону України „Про
третейські суди" а також Закону
України «Про захист прав споживачів»,
позивач просив: визнати недійсним
пункт 6.2. кредитного договору № SМЕ0025661
від 18 листопада 2011 року недійсним.

Як встановлено судом згідно пункту 1.1
договору № SМЕ0025661 кредитор у порядку
та згідно умовами цього договору надає
позичальнику кредит в сумі 150 000,00 грн.
(сто п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок
на строк користування 36 (тридцять
шість) місяців зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 38 %
(тридцять вісім) відсотків річних, а
позичальник зобов'язується повернути
наданий кредит, сплатити проценти,
комісії (за їх наявності) за Кредитом у
встановлений цим договором строк та
виконати інші зобов'язання за цим
Договором у повному обсязі.

Згідно п. 1.2. Договору цільове
призначення кредиту за цим договором -
на споживчі потреби.

В судовому засіданні представником
позивача надано письмові докази, з яких
судом встановлено, що позивач порушив
умови Кредитного договору та норми ЦК
України у частині своєчасності
погашення кредиту, процентів, в
результаті чого згідно розрахунку
заборгованості за Кредитним договором
станом на 13.05.2014 року має прострочену
заборгованість у розмірі: за кредитом -
61 190,80 грн., по відсотках - 7 910,58 грн. За
повне або часткове прострочення
повернення кредиту та/або сплати
процентів за користування ним на
підставі п. 3.6. Кредитного Договору
Відповідачу нараховано пеню у розмірі
7 699,34 грн.

В зв'язку з чим відповідач по цій справі
публічне акціонерне товариства
„Альфа-Банк" звернувся з позовом до
постійно діючого третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
Організації «Всеукраїнський
Фінансовий Союз».

Рішенням від 25 червня 2014 року постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
Організації «Всеукраїнський
Фінансовий Союз», місце знаходження
14017, м. Чернігів, пр. Перемоги, 62,
задоволено позов публічного
акціонерного товариства „Альфа-Банк"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором №
SМЕ0025661 від 18.11.2011 року у сумі 76 800,72
(сімдесят шість тисяч вісімсот грн. 72
коп.) та 1. Стягнуто з Відповідача, яким є
громадянин(ка) України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства «Альфа - Банк»,
01001, м. Київ. вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346,
, п/р 0002,
заборгованість за кредитним договором
№ SМЕ0025661 від 18.11.2011 року у сумі 76
800,72 (сімдесят шість тисяч вісімсот грн.
72 коп.), а саме: за кредитом - 61 190,80 грн.
(шістдесят одна тисяча сто дев'яносто
грн. 80 коп.); по відсотках - 7 910,58 грн. (сім
тисяч дев'ятсот десять грн. 58 коп.); пеня
- 7 699,34 грн. (сім тисяч шістсот дев'яносто
дев'ять грн. 34 коп.); 2. Стягнуто з
Відповідача, яким є: громадянин(ка)
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Альфа - Банк», 01001, м. Київ,
вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, п/р №
0002, судові витрати, а саме -
витрати по сплаті третейського збору в
сумі 400,00 (чотириста гривень 00 коп.).

Щодо пояснень представника позивача,
що третейське застереження наведене у
п. 6.2 ст. 6 Договору не відповідає
вимогам Закону України „Про
третейські суди". Та що обов'язковою
умовою правомірності третейського
розгляду є належність форми і змісту
третейської угоди та наявність у ній
всіх істотних умов. Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст.
12 Закону України „Про третейські суди"
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди. При вказівці у
третейській угоді на конкретний
постійно діючий третейський суд,
регламент третейського суду
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди. Третейська угода
має містити відомості про найменування
сторін та їх місцезнаходження, предмет
спору, місце і дату укладання угоди.

Як слідує із матеріалів справи
відповідно до п. 6.2. Договору сторони
погодились внести до Договору
застереження, яке є третейською угодою,
що у випадку неможливості вирішення
сторонами спору з приводу виконання та
припинення кредитної угоди шляхом
переговорів - сторони мають право
звернення до Постійно діючого
Третейського суду при Всеукраїнській
громадській організації
«Всеукраїнський фінансовий союз».

Посилаючись на ст. 16 ЦК України,
відповідно до якої кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, позивачка
вважала, що вищезазначене третейське
застереження обмежує її право на
звернення до суду за захистом своїх
порушених прав, визначених ст. 3 ЦПК
України.

Суд вважає, що домовленість сторін у
кредитному договорі про звернення за
вирішенням спорів до третейського суду
ніяким чином не порушує права
позивачки, а спірний пункт цього
договору не протирічить чинному
законодавству.

Так, відповідно до ст. 17 ЦПК України
сторони мають право передати спір на
розгляд третейського суду, крім
випадків, встановлених законом.

А згідно ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження у договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди.

При укладанні кредитного договору
сторонами використане указане право,
що виразилось у третейському
застереженні, закріпленому у п.4
кредитної угоди.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв, ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України визначено перелік
підстав для визнання правочину
недійсним, однак позивачкою не надано
жодних доказів порушенням указаних
вимог при укладанні договорору кредиту
в частині умов про третейське
застереження.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2002 року (справа
про досудове врегулювання спорів),
положення ч.2 ст.124 Конституції України
щодо поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
в аспекті конституційного звернення
необхідно розуміти так, що право особи
на звернення до суду за вирішенням
спору не може бути обмежене законом,
іншими нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленим цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, визнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відмова від права на звернення до суду
за захистом є недійсною.

Здійснення третейськими судами
функції захисту, передбаченої в абзаці
7 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про
третейські суди», є здійснення ними не
правосуддя, а третейського розгляду
спорів сторін у цивільних і
господарських правовідносинах у межах
права, визначеного ч.5 ст. 55 Конституції
України.

Тому, передбачаючи у договорах
третейський порядок врегулювання
спорів, сторони реалізують свої права,
передбачені ст.55 Конституції України,
що є не угодою про відмову у зверненні
до суду, а процесуальним правом,
передбаченим Конституцією України та
процесуальним законодавством.

Указаний висновок суду
підтверджується також роз'ясненнями,
викладеними у п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», згідно якого
договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК) не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом.

На підставі викладеного, доводи
позивача щодо обмеження його прав на
судовий захист своїх інтересів, в
результаті передбаченого в кредитній
угоді третейського застереження, є
безпідставним, а тому у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства „Альфа-Банк"
про визнання недійсним пункту
кредитного договору №
SМЕ0025661 від 18.11.2011 року щодо
третейського застереження cлід
відмовити.

Враховуючи вищевикладене на підставі:
абзацу 7, ст. ст. 2, 3, 7, 12 Закону України
«Про третейські суди», ст. ст. 3, 7, 16, 27,
203, 215, 627, 634, 203 ЦК України, та керуючись
ст.ст. 3 10, 17, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд -

в и р і ш и
в :

У позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства „Альфа-Банк"
про визнання недійсним пункту
кредитного договору № SМЕ0025661 від 18.11.2011
року щодо третейського застереження -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційному суду
м. Києва через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя:
Малинников О.Ф.