АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/9630/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: П’ятничук І.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Поліщук Н.В., Болотова Є.В.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: представника
позивача ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника
відповідача ОСОБА_5

представника третьої
особи: Шевченко Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 16 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_7, третя особа: ПрАТ «Національна
будівельна компанія» про визнання
особистою приватною власністю.

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач
звертаючись до суду з позовом про
визнання квартири АДРЕСА_1 його
особистою приватною власністю, набутою
за час перебування у шлюбі але на його
особисті кошти. Зазначаючи при цьому,
що основним джерелом коштів на
придбання спірної квартири були кошти,
отримані ним від продажів квартир, які
були його особистою власністю ще до
укладення шлюбу.

Уточнюючи в березні 2014 року
заявлені позовні вимоги, позивач
просив суд визнати облігації ПрАТ «
Національна будівельна компанія»
кількістю 815 100 штук на суму 815 100 майна
згідно договору комісії № БК - 740 від
27.06.2012 року його особистою власністю
набутими за час шлюбу, але за кошти, які
належали йому особисто . Виходячи з
того, що на момент розгляду справи в
суді право власності на спірну
квартиру за відповідачем не
зареєстровано, вона має лише облігації
отримані за договором про створення
резерву активів ( нерухомості) для
обміну на облігації, предметом якого є
спірна квартира.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 16 червня 2014
року позов було задоволено.

Визнано облігації ПрАТ
«Національна будівельна компанія»
кількістю 815 100 штук на загальну суму 815
100 гривень придбані згідно договору
комісії № БК-740 від 27.06.2012 року код
цінних паперів UA , серії випуску J,
на придбання квартири АДРЕСА_1,
особистою приватною власністю ОСОБА_4
набутими за час шлюбу, але за кошти, які
належали йому особисто, з виключенням
даних облігацій з числі спільного
сумісного майна подружжя.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
відповідач подала апеляційну скаргу,
де ставила питання про його скасування
та постановлення нового про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.
Мотивуючи свою вимогу тим, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Крім іншого у поданій скарзі
зазначала, що суд першої інстанції у
порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України
не з'ясував: чи є спірні облігації
цінним майном у розумінні ст. ст. 60, 65 СК
України, чи договір комісії № БК-740 від
27.06.2012 року та договір № НБ-1130 про
створення резерву активів
(нерухомості) для обміну на облігації
від 27 червня 2012 року були укладені
відповідачем в інтересах сімї (ч. 3 ст. 65
СК України, ч. 2 ст. 369 ЦК України). Судом
не було з'ясовано правової природи
договору № НБ-1130 про створення резерву
активів (нерухомості) для обміну на
облігації від 27 червня 2012 року. А також,
не було враховано, що облігація є
цінним папером, що посвідчує грошове
або інше майнове право і визначає
взаємовідносини між особою, яка його
розмістила (видала), власником та
передбачає виконання зобов'язань
згідно з умовами його розміщення, а
також можливість передачі прав, що
випливають з цього документа, іншим
особам (ч. 1 ст. 194 ЦК України). Не
з'ясування цих обставин потягнуло за
собою винесення помилкового рішення.
Так, облігація є неподільною, тому
власник облігацій набуває повний
комплекс прав та обов'язків, які
належать лише тому з подружжя, який є
власником цінних паперів, і в разі
поділу майна подружжя вартість
облігацій повинна бути включена до
вартості майна подружжя, яке підлягає
поділу.

Апелянт та представник апелянта
у судовому засіданні підтримали подану
апеляційну скаргу, просили суд її
задовольнити.

Представники позивача та третьої
особи не визнали подану апеляційну
скаргу, заперечувала проти її
задоволення.

Заслухавши суддю -доповідача,
вислухавши пояснення осіб які
з'явилися у судове засідання, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
подана апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив з того, що на час
реєстрації шлюбу позивач мав у
особистій приватній власності
квартиру АДРЕСА_2, яка була придбана ним
особисто як за кошти отримані від
продажу квартири АДРЕСА_3 так і за кошти
подаровані як його бабусею так і
матір'ю від продажу простих іменних
акцій ВАТ «Фармак». В подальшому, ця
квартира була продана та був укладений
договір на придбання спірних
облігацій. Тому суд, керуючись ч. 1 ст. 57
СК України, дійшов висновку, що
оскільки облігації придбані за гроші,
котрі не були спільним майном подружжя,
то слід вважати дані облігації
особистою власністю позивача яка і
була набута під час шлюбу на ім'я
відповідача, однак за особисті кошти
позивача.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив з того, що на час
реєстрації шлюбу позивач мав у
особистій приватній власності
квартиру АДРЕСА_2, яка була придбана ним
особисто, як за кошти отримані від
продажу квартири АДРЕСА_3 так і за кошти
подаровані як його бабусею так і
матір'ю від продажу простих іменних
акцій ВАТ «Фармак». У подальшому, ця
квартира була продана та був укладений
договір на придбання спірних
облігацій. Тому суд, керуючись ч. 1 ст. 57
СК України, дійшов висновку, що
оскільки облігації придбані за гроші,
котрі не були спільним майном подружжя,
то слід вважати дані облігації
особистою власністю позивача яка і
була набута під час шлюбу на ім'я
відповідача, однак за особисті кошти
позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції при постановленні
судового рішення не було взято до уваги
той факт, що 27 червня 2012 року між ПрАТ
«Національна будівельна компанія» (
емітент), ОСОБА_7 (інвестор) та ТОВ
«Деннік» ( торговець) було укладено
договір № НБ -1130 Про створення резерву
активів ( нерухомості) для обміну на
облігації ( а. с. 13)

Згідно п.1.1. якого предметом даного
договору було наступну - емітент ( ПрАТ
«Національно будівельна компанія»
зобов'язувалася створити або набути
майнові права на резерв активів (
майнові права на об'єкт нерухомості)
для наступної передачі у власність
інвестора ( відповідача) майнових прав
на резерв активів майнових прав та
об'єкт нерухомості) в обмін на випущені
емітентом облігації ( лот 1).

Інвестор ( відповідач) зобов'язувався у
визначені цим договором строки
придбати через Торговця облігації
емітента ( Лот 1) і обміняти ці облігації
на майнові права на об'єкт нерухомості
в строки та на умовах, визначених цим
договором.

Торговець зобов'язувався від свого
імені за рахунок інвестора придбати
облігації ( лот1) на вторинному ринку на
максимально вигідних для інвестора
умовах у визначені цим договором
строки .

06.07.2012 року відповідач перерахувала
ТОВ «Деннік» ( торговцю) кошти як плату
за облігації за вищевказаним договором
( а.с.17).

Згідно виписки про стан рахунку у
цінних паперах № 050492 ОСОБА_4 має у
депозитарії 815100 облігацій( а.с. 42).

Також п. п. 6.1 - 6.3 зазначеного вище
договору були передбачені підстави
зміни, розірвання або припинення
договору( а.с. 15), які не містять у собі
умов щодо припинення, зміни або
розірвання договору - у спосіб
переходу права власності до іншої
особи за рішенням суду.

А відтак, визнаючи облігації приватною
власністю ОСОБА_4 набутими за час шлюбу,
але за кошти, які належали йому
особисто, з виключенням даних
облігацій з числі спільного сумісного
майна подружжя ( згідно рішення суду)
суд першої інстанції разом з тим не
звернув уваги на те, що на час
постановлення даного рішення
продовжує діяти зазначений вище
трьохсторонній договір за яким
відповідач як „ інвестор" сплатила
продавцю грошові кошти про які
зазначав позивач як про свої особисті
кошти і стала власником облігацій (
лоту 1).

Зазначений договір є чинним, позивачем
не оспорювався, зокрема і в частині
щодо визначення інвестора як учасника
трьохстороннього договору.

А відтак, вирішення питань щодо
визнання за особою яка не є стороною
договору права власності на облігації
без визнання цього договору недійсним (
повністю або частково) є передчасним.

Крім того дане судове рішення свідчить
про те, що суд вирішив питання про права
і обов'язки ТОВ „Деннік" та ПрАТ
«Національна будівельна компанія» які
були сторонами трьохсторонньої угоди,
без їх залучення в якості сторони по
даній справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з постановленням нового за
правилами ст. 309 ЦПК України за яким,
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню з вищевказаних підстав.

У той же час, колегія суддів вважає, що
позивач не позбавлений можливості
захистити свої пава з урахуванням
положень ст. 3 ЦПК та ст. 16 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року
скасувати та постановити нове, за яким:

ОСОБА_4 відмовити у задоволенні
заявлених позовних вимог про визнання
особистою приватною власністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. Може бути
оскаржено в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: