У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., −?

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва
про право на спадщину за законом та
договору купівлі-продажу недійсними,
скасування реєстрації права власності,
визнання права власності та
витребування майна, виселення та
вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 16 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
16 червня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 26 квітня

2013 року щодо майна ОСОБА_7, який помер у
ІНФОРМАЦІЯ_1, видане приватним
нотаріусом Одеського нотаріального
округу

ОСОБА_8, зареєстроване в реєстрі за № 945
по спадковій справі № 1/2013 на ім'я
ОСОБА_5, яке складається з квартири
АДРЕСА_1, яка належала померлому на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів від 3 червня 1993 року
за № 15-250 та зареєстрованого Одеським
міжміським бюро технічної
інвентаризації від 23 травня 1994 року за
№ 339 та на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Третьої Одеської
державної нотаріальної контори
23 вересня 2002 року Тюменцевою Л.І., за
реєстровим № 2-3168, зареєстрованого
Одеським міським бюро технічної
інвентаризації об'єктів нерухомості
від 24 вересня 2002 року за № 339, та
складається в цілому з трьох кімнат
загальною площею 61,7 кв.м, житловою
площею 44,3 кв.м. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири від 8
липня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 Скасовано державну реєстрацію
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень індексний № 3756940 від 8
липня 2013 року номер запису про право
власності 1563050. Зобов'язано ОСОБА_6
повернути ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.
Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, як
особу, що не має правових підстав для
проживання в зазначеній квартирі.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на
спадщину у вигляді нерухомого майна в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7, який помер у
ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме з квартири АДРЕСА_1,
яка належала померлому на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів від 3
червня 1993 року за № 15-250, та
зареєстрованого Одеським міжміським
бюро технічної інвентаризації 23 травня
1994 року за № 339, та на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, державним нотаріусом Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори Тюменцевою Л.І.

23 вересня 2002 року за реєстровим № 2-3168,
зареєстрованого Одеським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості

24 вересня 2002 року за № 339, та
складається в цілому з трьох кімнат
загальною площею 61,7 кв.м., житловою
площею 44,3 кв.м. Вселено

ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
першої та ухвали суду апеляційної
інстанцій, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, із
ухваленням нового рішення у справі про
відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалені у справі судові рішення
відповідають вимогам ст. ст. 213, 214, 303, 315
ЦПК України, а доводи касаційної скарги
не дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 16 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Маляренко А.В.,
Нагорняк В.А.