Справа № 363/354/14-ц Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/3501/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 31 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на повнолітню
дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року позивачка звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
стягнути з відповідача аліменти на її
користь на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, що навчається, у розмірі по
1500 грн. щомісячно до закінчення ним
навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01
вересня 2012 року ОСОБА_3, який є сином
сторін, навчається у Національному
педагогічному університету ім. М.П.
Драгоманова на контрактній основі.
Вказує, що вона утримує сина, а її
заробітної плати не вистачає на всі
його витрати та вважає, що згідно ст. 199
СК України відповідач повинен
сплачувати аліменти на її користь на
період навчання дитини.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 31 березня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти щомісячно на утримання сина
ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у
розмірі 1500 грн., починаючи з 23.01.2014 року
і до закінчення ним навчання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач зобов'язаний брати участь у
фінансуванні освіти дитини та має
можливість надавати матеріальну
допомогу у розмірі 1500 грн.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з
17.08.1991 року по 03.02.2011 рік перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 цього Кодексу за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 199 СК встановлено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до її
повноліття та, якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку
з цим потребують матеріальної допомоги
за умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Відповідно до довідки Національного
педагогічного університету ім. М.П.
Драгоманова від 26.11.2013 року, ОСОБА_3 з
01.09.2012 року навчається на денній формі
навчання у вказаному університеті на
контрактній основі.

Згідно з роз'ясненнями п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
15 травня 2006 року "Про застосуванням
судами окремих норм Сімейного кодексу
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивачки аліментів на
утримання повнолітнього сина.

При цьому, апеляційний суд не
погоджується з визначеним місцевим
судом розміром аліментів, з наступних
підстав.

Статтею 200 СК встановлено, суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі або у
частці від доходу платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» вирішуючи
питання щодо розміру аліментів, суд
повинен ураховувати: стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і

платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до трудового договору №
від 26.02.2014 року, відповідач працює
водієм у приватного підприємця та
отримує заробітну плату у розмірі 1218
грн. (а.с. 38).

Крім того, рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліменти щомісячно на
утримання меншого сина ОСОБА_4 у
розмірі ? частини з усіх видів доходів,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини, починаючи з 02.01.2014 року
до 11.10.2016 року(а.с. 41-42).

Таким чином, стягнення аліментів з
відповідача на користь позивачки у
розмірі 1500 грн. не ґрунтується на
вимогах закону, оскільки вказана сума
значно перевищує розмір заробітної
плати відповідача, хоча за законом не
повинна перевищувати 50 відсотків його
заробітної плати.

Враховуючи розмір заробітної плати та
ту обставину, що з відповідача вже
стягуються аліменти у розмірі ? частини
від усіх доходів, то колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивачки на
утримання повнолітнього сина аліменти
у розмірі 1/4 частки з усіх видів
заробітку щомісячно та до закінчення
ним навчання.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
відповідача на утриманні перебуває
дружина, яка не працює не впливає на
вирішення питання щодо розміру
аліментів, оскільки доказів
непрацездатності дружини відповідачем
не надано.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційного суду Київської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 31 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове про
часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1(і.н. НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі ?
частини усіх видів доходів, починаючи з
23.01.2014 року і до закінчення ним
навчання.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий:
Судді: