Справа № 175/1230/14-ц
Провадження № 2/175/464/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейному цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади в особі
Миколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності на
будинок та земельну ділянку
спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

В березні 2014 року позивачка звернулася
до суду з позовом, в якому просила суд
винести рішення, яким встановити факт
належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2 житлового будинку та земельної
ділянки площею 0,23 га для будівництва та
обслуговування будинку та господарчих
будівель, розташованих за адресою:
АДРЕСА_2; визнати за нею, ОСОБА_1, право
власності на спадщину за заповітом на
житловий будинок загальною площею 130,9
кв.м., житловою площею 81 кв.м., що
складається з приміщень: 1 - коридор
площею 9 кв.м., 2 - коридор площею 4,3 кв.м., 3
- їдальня площею 10,9 кв.м., 4 - кімната
площею 23 кв.м., 5 - кімната площею 10,6 кв.м.,
6 - кімната 10,8 кв.м., 7 - марш сходи площею
1,7 кв.м., 8 - кухня площею 5,7 кв.м., 9 - ванна
площею 3,7 кв.м., 10 - коридор площею 12,4
кв.м., 11 - кімната 6.8 кв.м., 12 - кімната
площею 14,8 кв.м., 13 - кімната площею 15
кв.м., І - тераса площею 2,2 кв.м., на
господарські будівлі та споруди літню
кухню-гараж Б, прибудову - б, вбиральню
В, літній душ Г, колодязь К, ворота,
хвіртка № 1 паркан № 2, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_2
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за нею,
ОСОБА_1 право на спадщину за заповітом
на земельну ділянку кадастровий номер
:02:003:0136 площею 0,23 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель за адресою АДРЕСА_2 після
смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка належала йому на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю Серії ДП ДН № 006750
виданого Миколаївською сільрадою 18
липня 1996 року.

Позивачка надала суду заяву в якій
просила розглядати справу без її
участі, позовні вимоги підтримала.

Представник Територіальної громади в
особі Миколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області надав суду
листа про розгляд справи у відсутність
їх представника (а.с.28).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає
за необхідне позовні вимоги
задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) та спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 05 серпня 2013 року (а.с.16).
Після його смерті відкрилася спадщина
на його частку домоволодіння та
земельну ділянку АДРЕСА_2; гараж
АДРЕСА_3; автомобіль «ВАЗ 2101», 1979 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_3 та квартиру АДРЕСА_1. За часи
життя, 20 травня 2003 року ОСОБА_2 склав
заповіт, за яким: все своє майно, де б
воно не було та з чого б вона не
складалося, і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиме право заповідав -
ОСОБА_1 (а.с.20).

Позивачка після смерті чоловіка, як
спадкоємець за заповітом, у
встановлений законом строк, звернулася
до приватного нотаріуса
Дніпропетровської міського
нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи № 200/2013 від 16 серпня 2013 року. 06
березня 2014 року на ім'я позивачки,
приватним нотаріусом були видані
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на 1/2 частину гаражу АДРЕСА_3
(а.с.64); 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 2101»,
1979 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.65) та 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.63). Але, у
зв'язку з тим, що в адресах знаходження
житлового будинку та земельної ділянки
виявлено розбіжності в документах, а
також не підтверджено факт належності
спадкового майна спадкодавцю, а саме:
житлового будинку АДРЕСА_2, нотаріусом
було відмовлено в видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
житловий будинок та рекомендовано
звернутися до суду, що підтверджується
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії (а.с.9).

Що стосується позовних вимог про
встановлення факту належності
спадкового домоволодіння та земельної
ділянки ОСОБА_2, суд прийшов до
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
Дн № 006750 від 18 липня 1996 року ОСОБА_2
належала земельна ділянка площею 0,23 га
передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в с. Миколаївка
на підставі рішення І сесії ХХІІ
скликання Миколаївської сільської
ради народних депутатів від 05 липня 1994
року (а.с.21).

В 1997 року подружжя ОСОБА_2 за спільні
кошти побудували будинок. Рішенням
Миколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області від 20 серпня
2003 року було затверджено Акт державної
технічної комісії по прийманню в
експлуатацію індивідуального
житлового будинку, господарських
споруд, розташованих в АДРЕСА_2 (а.с.22,23).
17 вересня 2003 року ОСОБА_2 отримав
свідоцтво про право власності на
будинок АДРЕСА_2 (а.с.18). За часи життя
подружжя ОСОБА_2 не виділяли свої
частки в спільному майні подружжя та
договір про порядок користування
спільним майном не укладали. Також
встановлено, що ОСОБА_2 окремо свою
частку в майні не виділяв.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав
проводиться на підставі, зокрема,
рішень судів, що набрали законної сили.

Як вбачається з листа КП
«Новомосковське міське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради» № 49 від 11.03.2014 року,
первинна інвентаризація домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_2 була проведена 04
червня 2003 року на замовлення ОСОБА_2
(а.с.10). Окрім цього, Миколаївська
сільська рада Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
підтвердила факт, що дійсно на підставі
рішення І сесії ХХІІ скликання від 05
липня 1994 року Миколаївської сільської
ради ОСОБА_2 отримав земельну ділянку
площею 0,2300 га розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою №
75 від 19 січня 2012 року (а.с.25) та довідкою
№ 65 від 29.01.2014 року (а.с.26).

Зібрані по справі докази вказують, що
фактично померлому ОСОБА_2 належав
житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами.

Таким чином, незважаючи на те, що
позивачка є єдиною спадкоємицею на
домоволодіння АДРЕСА_2, за заповітом
після смерті чоловіка, власника
будинку, особи, які мали право на
обов'язкову долю в спадковому майні
відсутні, вона не в змозі отримати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на домоволодіння у
позасудовому порядку.

За положеннями ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
визначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені. До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для їх обслуговування,
якщо інший її розмір не визначений
заповітом.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності никається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або законність набуття права
власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про
нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14,
4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
(№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус
перевіряє склад спадкового майна та
видає на нього свідоцтво про право на
спадщину. Для вчинення нотаріальних
дій не приймаються документи, які не
відповідають вимогам ст. 47 Закону
України «Про нотаріат».

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10
розділу ІІ Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
при видачі свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно, яке
підлягає реєстрації, нотаріус
перевіряє належність цього майна
спадкодавцеві на підставі
правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни
набувають право власності на земельні
ділянки із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади в межах їх
повноважень; громадяни мають право
набувати у власність земельні ділянки
на підставі успадкування.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 03.03.2004 р.
за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом
перевіряє факт смерті спадкодавця, час
і місце відкриття спадщини, наявність
підстав для закликання до спадкоємства
за законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, склад спадкового
майна, на яке видається свідоцтво про
право на спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.
Видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
правовстановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», за наявності умов для
одержання в нотаріальної конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК
України, право на спадкування мають всі
особи визначені у заповіті;
спадкоємець за заповітом має право
прийняти спадщину, якщо протягом
6-місячного строку подав заяву до
нотаріуса про її прийняття.

Судом встановлено, що спадщина не
перейшла до держави, не визнана
відумерлою, позивачка вступила в
управління та володіння спадковим
майном і є спадкоємицею за заповітом,
право власності спадкодавця ОСОБА_2 не
припинено відповідно до ст. 346 ЦК
України, а згідно із ст. 16 ЦК України
способом захисту свого права є
визнання права.

За таких обставин суд задовольняє
позовні вимоги, оскільки встановлені
всі обставини, які дають позивачці
право на визнання її права власності на
спадкове майно в порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст.
328, 1216-1218, 1223, 1225, 1233, 1258, 1268, 1269, 1270 ЦК
України, ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Територіальної громади в особі
Миколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності на
будинок та земельну ділянку
спадкування за заповітом -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянкою України, паспорт серії
НОМЕР_4 виданий Ленінським РВ УМВС
України в Дніпропетровській області 11
травня 1998 року, реєстраційний номер
облікової картки платника податків з
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків - НОМЕР_1, право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, загальною
площею - 0,23 га в межах та згідно з
планом, що розташована на території
АДРЕСА_2, яка на підставі Державного
акта про право приватної власності на
землю серія ДП Дн № 006750 виданого 18
липня 1996 року Миколаївською сільською
радою народних депутатів на підставі
рішення І сесії ХХІІ скликання
Миколаївської сільської Ради народних
депутатів від 05 липня 1994 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 7153.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянкою України, паспорт серії
НОМЕР_4 виданий Ленінським РВ УМВС
України в Дніпропетровській області 11
травня 1998 року, реєстраційний номер
облікової картки платника податків з
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків - НОМЕР_1, право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий
будинок АДРЕСА_2, загальною площею 130,9
кв.м., житловою площею 81,0 кв.м., що
складається з: житлового будинку літ.
«А» (1 - коридор площею 9,0 кв.м., 2 - коридор
площею 4,3 кв.м., 3 - їдальня площею 10,9
кв.м., 4 - кімната площею 23,0 кв.м., 5 -
кімната площею 10,6 кв.м., 6 - кімната
площею 10,8 кв.м., 7 - марш.сходи площею 1,7
кв.м., 8 - кухня площею 5,7 кв.м., 9 - ванна
площею 3,7 кв.м., 10 - коридор площею 12,4
кв.м., 11 - кімната площею 6,8 кв.м., 12 -
кімната площею 14,8 кв.м., 13 - кімната
площею 15,0 кв.м., І - тераса площею 2,2
кв.м.); тераси площею 7,5 кв.м.; ганку
площею 1,7 кв.м.; прибудови літ. «А-1»
площею 27,8 кв.м.; мансарди площею 57,7 кв.м.;
літньої кухні-гаражу літ. «Б» площею 70,2
кв.м.; прибудови літ. «б» площею 2,2 кв.м.;
вбиральні літ. «В» площею 1,0 кв.м.;
літнього душу літ. «Г» площею 1,0 кв.м.;
колодязю літ. «к» площею 12,4 кв.м.; воріт
з хвірткою № 1 площею 5,9 кв.м.; паркану №
2 площею 35,2 кв.м., цоколю площею 8,1 кв.м.;
мостіння І площею 72,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку на протязі десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська
Ж.М.