Справа №: 398/3864/14-цРІШЕННЯ
"19" вересня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого
судді Тимченко Л.М
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Олександрія
цивільну справу за позовною заявою
як третю особу вказано відділ
Державної виконавчої служби
Олександрійського міськрайонного
управління юстиції про звільнення від
сплати заборгованості по аліментам в
сумі 2 724 грн. 68 коп.,-
ОСОБА_1 (надалі позивач) в червні 2014
року звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 (надалі відповідач), як третя
особа вказано відділ ДВС
Олександрійського МРУЮ про звільнення
від сплати заборгованності по
аліментах на утримання дітей,
мотивуючи свої вимоги тим, що він в
період січня 2013 року до 08 квітня 2013 року
спільно проживав із дружиною до
розірвання шлюбу, спільно витрачав
кошти на дітей, а з 04 квітня 2013 року
почали проживати окремо один від
одного, що є істотною обставиною, а тому
за цей час від заборгованості по сплаті
аліментів в сумі 2 724 грн. 68 коп. підлягає
звільненню. Просить суд задовольнити
В судовому засіданні представник
позивача та позивач на позовних
вимогах наполягають, посилаючись на
викладені обставини.
Інтереси позивача в суді по
довіренності представляв ОСОБА_3
Відповідач в судове засідання
з'явилася, будучи повідомленою про
дату, час та місце розгляду справи в
суді та просить суд врахувати, що
позивач сплачує аліменти не регулярно,
має заборгованність. За умови, що
батько не буде перешкоджати поїздкам
дітей до Росії, вона погоджується на
вимоги позивача та покладає це на його
Представник відділу ДВС
Олександрійського МРУЮ в судове
засідання не з'явився, будучи
повідомленим про дату, час та місце
розгляду справи в суді. В заяві до суду
просить суд розглянути справу за
відсутності представника.
Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши докази у сукупності з
іншими матеріалами справи, з'ясувавши
обставини, на які позивач посилається
як на підставу своїх вимог, оцінивши
досліджені в судовому засіданні
докази, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.
За змістом ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

Правовідносини сторін
врегульовані ст.ст. 1, 3 - 15, 17-20, 50, 55, 75 - 89,
152-155, 180 - 183, 188, 194-197 Сімейного кодексу
України.

За змістом ст.ст. 180 - 183, 188 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати своїх дітей. Батьки можуть
бути звільнені від обов'язку
утримувати дитину, якщо дохід дитини
набагато перевищує дохід кожного із
них і забезпечує повністю її потреби.

За змістом ст.ст. 192, 197 Сімейного
кодексу України розмір аліментів, що
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них. З урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів за позовом платника
аліментів суд може повністю або
частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами.

За змістом ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його не
виконанням або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено, що за заочним
рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 19 березня 2013
року було розірвано шлюб між подружжям.
Заочне рішення набрало законної сили 08
квітня 2013 року.

Судом також встановлено, що на
примусовому виконанні у відділі ДВС
Олександрійського міськрайонного
управління юстиції перебуває
виконавчий лист № 2/398/704/13 виданий 18
квітня 2013 року за рішенням
Олександрійського міськрайонного суду
про стягнення з ОСОБА_1 івановича на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3
частини усіх видів заробітку, доходу,
але не менше 30 відсотків від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 21 січня 2013 року і до досягнення
старшою дитиною повноліття. Вказане
рішення суду не було оскаржено та
набрало законної сили, виконавчий лист
було пред'явлено до виконання в квітні
2013 року Згідно довідки відділу ДВС від
13 грудня 2013 року позивач має
заборгованість по аліментам станом на
01 листопада 2013 року в сумі 11 730 грн. 95
коп.

Суд також приймає до уваги, що
матеріальне становище в сім'ї позивача
було враховано судом в квітні 2013 року
при вирішенні питання про стягнення
аліментів на утримання дітей, а інших
переконливих доказів, які
підтверджували б викладені позивачем
обставини до суду не було надано.

Суд критично оцінює позицію позивача
про звільнення від сплати
заборгованості по аліментах на
утримання своїх дітей, оскільки до суду
не були надані докази, що позивач має
скрутне матеріальне становище. Тобто,
позивачем не надано до суду жодних
доказів про період, коли він працював
чи не працював та не отримував доходи,
а інших переконливих доказів, які
підтверджували б викладені позивачем
обставини до суду ні позивачем, ні
представником позивача не було надано.

Суд також критично оцінює позицію
відповідача, що за умови, що батько
дасть згоду на поїздку дітей до Росії,
вона погодиться на вимоги позивача,
оскільки відмову від аліментів не
регулює жодна стаття Сімейного та
Цивільного кодексу, оскільки ця дія
порушує права неповнолітніх дітей
позивача, що є протизаконним. Оскільки
виплата аліментів здійснюється за
рішенням суду, відповідач не
позбавлена права звернутися у
виконавчу службу і написати заяву про
те, що вона бажає припинити виконавче
провадження, вказавши причини такого
припинення та строки призупинення,
якщо у неї є таке бажання і відмова від
отримання аліментів є тимчасовою.

Суд приймає до уваги, що позивач
працює, отримує заробітну плату, судом
враховано також матеріальне становище
в сім'ї позивача, а інших переконливих
доказів, які підтверджували б
викладені позивачем обставини до суду
ні позивачем, ні представником
позивача не було надано. Суд критично
оцінює позицію позивача та його
представника про фактичне спільне
проживання однією сім'єю подружжя до
квітня 2013 року та приймає до уваги і
моральний аспект, оскільки до суду не
були надані докази, що позивач дійсно
приймав участь у вихованні дітей,
спілкувався з ними, окрім сплати
аліментів він також надавав їм
посильну матеріальну допомогу.

Звернення позивача до суду свідчить
про те, що відповідач від стягнення
аліментів з позивача не відмовляється,
однак до суду не надані докази
позасудового врегулювання спору, та
докази з якого часу виник спір між
сторонами, оскільки позивачем не було
оскаржено рішення судів про розірвання
шлюбу та про стягнення аліментів,
пред'явленого до виконання у квітні 2013
року.

Суд дійшов висновку, що не може бути
автоматичною підставою застосування
судом ст. 197 Сімейного кодексу України
лише з мотивів бажання позивача,
оскільки безспірних та переконливих
доказів на підтвердження обставин, з
якими, як з юридичним фактом
пов'язувались вимоги позивач до суду не
надав. Ті обставини, на які посилається
позивач не є достатнім для висновку
суду про наявність підстав для його
часткового звільнення від сплати
заборгованості по аліментам в сумі 2 724
грн. 68 коп. за період з січня 2013 року по 08
квітня 2013 року. Не підлягають
задоволенню також вимоги позивача щодо
витребування оригіналів свідоцтв про
народження дітей.

За викладених обставин суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню повністю за недоведеністю,
оскільки доводи позивача не знайшли
свого підтвердження в суді, викладені
позивачем обставини не мають істотного
значення та не були доведені в суді
належними та допустимими доказами.

Судові витрати суд відносить на
позивача.

Враховуючи викладені обставини та
керуючись ст.ст. 3-15, 16, 22 ЦК України
ст.ст. 1, 3 - 15, 17-20, 50, 55, 75 - 89, 152-155, 180 - 183,
188,194-197 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 3 - 11, 15, 57-60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментам в
сумі 2 724 грн. 68 коп. - відмовити в повному
обсязі за недоведеністю.

Судові витрати віднести на
позивача.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду
Тимченко Л.