У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Василевича В.С.,
Оніпко О.В.

секретар судового
засідання - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 06 квітня
2009 року у справі за поданням Відділу
ДВС Дубенського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 06 квітня
2009 року задоволено подання Відділу ДВС
Дубенського міськрайонного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Вважаючи дану ухвалу незаконною
ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що
оскаржувана ухвала суперечить п.18 ч.3
ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження», п.5 ч.1 ст.6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та
роз'ясненням Міністерства юстиції
України, що наведені в листі №25-32/507 від
06.06.2008 року «Щодо виїзду за кордон осіб,
які мають невиконані зобов'язання, в
тому числі зі сплати аліментів,
покладені на них рішенням судів»,
зокрема не містять мотивування
ухилення боржника від примусового
виконання своїх зобов'язань. Сама по
собі наявність невиконання рішення
суду не може свідчити про навмисне його
невиконання чи ухилення від виконання,
а тому не може бути підставою для
застосування тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України.

Стверджує, що державним
виконавцем не було подано, а судом не
здобуто доказів про наявність у
боржника грошових коштів чи майна, за
рахунок яких існує можливість сплати
заборгованості. Протягом тривалого
часу він сплачує грошові кошти на
депозитний рахунок Відділу ДВС та на
рахунки стягувачів, що може
підтвердити наявними у нього
квитанціями, в зв'язку з чим
заборгованість істотно зменшилася.

Вважає, що оскільки доказів про
його ухилення від виконання своїх
зобов'язань державний виконавець ДВС
не надав, а судом першої інстанції їх
здобуто не було, законних підстав для
тимчасового обмеження його у праві
виїзду за межі України не вбачається.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржувану ухвалу
скасувати та постановити нову, якою
відмовити державному виконавцю
Відділу ДВС в задоволенні подання про
тимчасове обмеження його у праві
виїзду за межі України.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив із того, що той ухиляється від
добровільного виконання судового
рішення, а тому подання є обґрунтованим
і підлягає задоволенню.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки в матеріалах справи відсутні
беззаперечні докази про те, що ОСОБА_1
викликався до виконавчої служби і
ухилився від сплати боргу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" передбачено,
що громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті, зокрема,
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), - до виконання
зобов'язань.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України, яке передбачене
п.18 ч.3ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження" виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться зведене виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитними
договорами станом на 11.03.2009р. на
загальну суму 235346 грн.

На виконання боргового зобов"язання
ОСОБА_1 протягом тривалого часу сплачує
грошові кошти на депозитний рахунок
відділу ДВС та безпосередньо банкові,
що підтверджується відповідними
квитанціями.

Доказів, які б свідчили про ухилення
боржника від сплати боргу, як того
вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" та п.
18 ч. З ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", чи про
неодноразові нез'явлення боржника на
виклики в ДВС, суду не подано.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
ухвала суду першої інстанції є
незаконною і підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 307, 311-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 06 квітня
2009 року скасувати.

В задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

С.П. Ковалевич

Судді:

В.С.
Василевич

О.В. Оніпко