Провадження : 22ц/790/3984/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 2-2012/2-911/11
Категорія : право власності.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 05 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
ПАТ «Харківміськгаз» про поділ
домоволодіння у натурі, визначення
порядку користування земельною
ділянкою та перерозподіл ідеальних
часток, -

В С Т А
Н О В И Л А :

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом, який було уточнено в
процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 про
поділ домоволодіння у натурі,
визначення порядку користування
земельною ділянкою та перерозподіл
ідеальних часток, посилаючись на те, що
йому на праві власності належить 1/2
частина житлового будинку АДРЕСА_1 в м.
Харкові. Інша 1/2 частина належить
відповідачці ОСОБА_1 Між сторонами
склались неприязні відносини, оскільки
остання самовільно встановила огорожу,
розділивши земельну ділянку, частково
захопивши її, що перешкоджає йому
користуватися та обслуговувати свою
частину будинку.

У зв'язку із викладеним, позивач
просив провести розподіл зазначеного
домоволодіння та встановити порядок
користування земельною ділянкою по І
та П варіанту висновку судової
будівельно-технічної експертизи
відповідно та перерозподілити
ідеальні частки.

Щодо позовних вимог стосовно
перенесення газопровідної труби на
частину земельної ділянки відповідача,
позивач відмовився до початку розгляду
справи.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року
позов задоволено.

Проведено поділ домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Харкові згідно з висновком
судової будівельно-технічної
експертизи №18/10 від 27.04.2013 року.

Виділено ОСОБА_3 у житловому
будинку «А-1» приміщення І, П, Ш, ІV, V, VІ,
1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12 з прибудовами
загальною площею 115,5 кв.м., в тому числі
житловою 30,6 кв.м. та надвірні будівлі і
споруди - майстерню літ. «З» , оглядову
яму літ. «з», вбиральню літ. «К», гараж
літ. «Н», огорожу №6, трубчастий
колодязь №7, загальною вартістю 285 608
грн., що в ідеальній долі становить 74/100
частини домоволодіння.

ОСОБА_1 виділено приміщення VП, 2-2,
2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 у житловому будинку
літ. «А-1», з прибудовами загальною
площею 58,8 кв.м. в тому числі житловою 26,9
кв.м. та надвірні будівлі та споруди -
сарай літ. «Б», вбиральню літ. «М»,
ворота №1, огорожу №3, огорожу №5,
загальною вартістю 102 336 грн., що в
ідеальній долі становить 23/100 частини
домоволодіння.

Визначено порядок користування
земельною ділянкою між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 відповідно до П варіанту
висновку судової будівельно-технічної
експертизи, виділивши ОСОБА_3 земельну
ділянку №1 з боку домоволодіння
АДРЕСА_2, що відповідає первісній
ідеальній долі.

ОСОБА_1 - земельну ділянку №2 з
боку домоволодіння АДРЕСА_3 площею 291
кв.м., що відповідає її первісній
ідеальній долі.

Межу розподілу прокладено за
лінією АБВГДЖЗКЛ. Відрізки АБ, БВ, ВГ,
ГД, прокладено по лінії розподілу
житлового будинку літ. «А-1» з
прибудовами, починаючи від червоної
лінії забудови на відстані 7,40 м. від
лівої межі. Відрізок ДЖ довжиною 1,0
прокладено по стіні житлової прибудови
літ. «А-1-1». Відрізок ЖЗ довжиною 5,0 м.
прокладено під кутом на відстані 5,3 м.
від майстерні літ. «З» у точці З.
Відрізок ЗК довжиною 2,0 м. прокладено
під кутом на відстані 7,0 від майстерні
літ. «З» в точці К. Відрізок КЛ
довжиною 9,0 м. прокладено до тильної
меж на відстані 7,45 м. від правої межі.

Проведено перерозподіл ідеальних
часток і визначено, що ОСОБА_3 належить
74/100 частини спірного домоволодіння,
замість ? частини, а ОСОБА_1 23/100 частини,
замість 12 частин.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 понесені ним витрати за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи в
розмірі 3 000 грн., а також судові витрати
в розмірі 46 грн. та витрати, пов'язані із
наданням правової допомоги в розмірі 1
200 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції -
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в позові з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте вказані вимоги закону
залишилися поза увагою суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у
праві спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Задовольняючи позов частково, та
виділяючи ОСОБА_3 на 1/2 частки, та ОСОБА_1
також на 1/2 частки відповідну частину
житлових і надвірних будівель за
варіантом №1 судової
будівельно-технічної експертизи, який
передбачає перерозподіл часток, суд
першої інстанції вважав, що саме цей
варіант буде відповідати інтересам
всіх співвласників, заборони на виділ
не має.

Погодитися з таким висновком не можна,
оскільки він не відповідає обставинам
справи і вимогам закону.

Матеріали справи свідчать, що
сторони є співвласниками житлового
будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1
в м. Харкові, кожному із них у спірному
житловому будинку належить по 1/2
частині: ОСОБА_3 - на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
07.05.2008 року, ОСОБА_1 - на підставі
договору купівлі-продажу від 08.05.1986
року.

На земельній ділянці за даною
адресою фактичною площею 594,0 кв. м.
розташований житловий будинок з
обслуговуючими надвірними будівлями
та спорудами: літ. «А-1», житловою
прибудовою літ. «А1-1», прибудовами літ
«а3», «а4», «а5», «а6», сарай літ. «Б»,
майстерня літ. «З», оглядова яма літ.
«з», вбиральня літ. «К» та літ. «М»,
гараж літ. «Н», огорожі № 3, № 5, № 6,
ворота з хвірткою № 1, трубчатий
колодязь № 7. Загальна площа будинку -
174,3 кв.м., житлова - 57,5 кв.м.

З метою поліпшення
житлово-побутових умов позивач почав
здійснювати реконструкцію своєї
частини житла шляхом двоповерхової
прибудови, а ОСОБА_1 здійснила
прибудову літ. «а6», які є самочинними.

Пропонуючи сторонам варіант №1
поділу будинку, судовий експерт
виходив із того, що самовільні будівлі
відсутні.

Проте, згідно технічного паспорту
комунального підприємства «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
від 26 листопада 2012 року за адресою
спірного будинку самочинно збудована
прибудова літ. «а6», (а.с.215-222).

За ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право
власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

За частинами 1, 3 ст. 22 Закону України
від 16 листопада 1992 року (з наступними
змінами) № 2780-ХП «Про основи
містобудування» (далі-Закон № 2780-ХП)
забудова земельних ділянок, що
надаються для містобудівних потреб,
здійснюється після виникнення права
власності чи права користування
земельною ділянкою в порядку,
передбаченому законом, та отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт. Право на забудову (будівництво)
полягає у можливості власника,
користувача земельної ділянки
здійснювати на ній у порядку,
встановленому законом, будівництво
об'єктів містобудування, перебудову чи
знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону № 2780-ХП в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, було передбачено, що
закінчені будівництвом об'єкти
підлягають прийняттю в експлуатацію в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Експлуатація не
прийнятих у встановленому
законодавством порядку об'єктів
забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України
«Про планування і забудову територій»
у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів здійснюється приймальними
комісіями. Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до
закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2004 року № 1243, яким
визначалися вимоги та умови прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів незалежно від
джерел фінансування їх будівництва; з 1
січня 2009 року механізм та умови
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів установлено
Порядком прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 2008 року
№ 923.

Згідно з частинами ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані чи будуються на земельній
ділянці, котра не була відведена для
цієї мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила чи
здійснює самочинне будівництвом
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені
правила, за якими можливе визнання за
особою права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону № 2780-ХП
спори з питань містобудування
вирішуються радами у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання чи оспорювання (ст. 15 ЦПК
України).

Ухвалюючи рішення, про поділ
житлового будинку, суд першої
інстанції в достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; не звернув
уваги на наведене та дійшов
передчасного висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог, судом проведено поділ будинку з
урахуванням самочинних будівель, які,
як такі, що не введені у встановленому
законом порядку в експлуатацію, не є
об'єктом власності, а тому фактично
узаконив самочинне будівництво.

Сторони не позбавлені можливості
звернутися до суду з позовом про виділ
частки із спільної власності у разі
надання доказів того, що такий виділ, з
урахуванням наведених вище обставин,
можливий.

В частині визначення порядку
користування земельною ділянкою
рішення суду також не може бути
залишене без змін, оскільки за
договором забудови від 13.08.1929 року
площа земельної ділянки по АДРЕСА_1
складає 591,80 кв.м. У 1956 році при
складанні квартальної зйомки
встановлено, що площа земельної
ділянки по АДРЕСА_1 складає 582 кв.м. На
час експертного дослідження, тобто на
квітень 2013 року, площа земельної
ділянки складає 594 кв.м.

Вирішуючи спір про визначення
порядку користування земельною
ділянкою, суд першої інстанції не
встановив на якій правовій підставі
сторони користуються земельною
ділянкою площею 594 кв.м.

До того ж, за наявності між сторонами
невирішеного спору щодо самочинних
надвірних будівель, питання про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, на якій вони
розташовані, є передчасним.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 05 грудня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа - ПАТ
«Харківміськгаз» про поділ
домоволодіння у натурі, визначення
порядку користування земельною
ділянкою та перерозподіл ідеальних
часток відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-

Судді-