У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
відшкодування збитків, за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
відновлення меж земельної ділянки,
встановлення паркану, визнання
недійсним державного акту на землю,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_5, на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
06 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
22 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що він є
власником земельної ділянки та
житлового будинку АДРЕСА_1. До грудня 2009
року він та його родина мали можливість
безперешкодно обслуговувати свій
будинок з боку відповідача, однак 12
грудня 2009 року відповідач самовільно
зробив демонтаж вимощення біля будинку
позивача та встановив
загороджувальний паркан, після чого
він втратив можливість обслуговувати
власний будинок, тому просив усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою та житловим будинком,
здійснити демонтаж загороджувального
паркану, відновити межі земельної
ділянки згідно з державним актом та
стягнути з відповідача матеріальну та
моральну шкоду.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
відновлення меж земельної ділянки,
встановлення паркану, визнання
недійсним державного акту на землю.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
між його земельною ділянкою та
земельною ділянкою ОСОБА_4 відсутній
паркан. З урахуванням накладення
вказаних земельних ділянок та
невизначеності меж він вважає, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_4, виданий на
підставі недостовірної та недійсної
документації. Крім того, ОСОБА_5 вважає,
що у зв'язку з конфліктом стосовно меж
земельної ділянки, він зазнав з боку
відповідачів за зустрічним позовом
протиправних нападів, що спричинило
завдання йому моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 06 березня 2014 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 22 квітня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_5 залишено без задоволення.

ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5, не
погоджуючись з даними судовими
рішеннями першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову та в цій частині ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення на неї, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків місцевого та
апеляційного судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень.

Судом першої інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що вони є
необґрунтованими, оскільки сторони не
зверталися до землевпорядних органів з
заявами про відновлення чи визначення
меж земельних ділянок в натурі. Судами
вірно встановлено, що кожна із сторін
має державний акт на право власності на
земельну ділянку, але є накладка
земельних ділянок на схематичному
плані. Згідно Висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 22
січня 2014 року вбачається, що
порушення користування земельними
ділянками полягає у відсутності
межових знаків та кордонів між
спірними земельними ділянками, тому
встановити порушення межі між
земельними ділянками сторін не є
можливим.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
місцевого суду. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
скасування рішення місцевого суду.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 06 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 22 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук