У х в а л а

28 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Гончара В.П., Гулька
Б.І.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом та,
уточнивши вимоги, просив у порядку
поділу майна подружжя визнати за ним
право власності на спільне сумісне
майно подружжя на суму 34 500 грн,
стягнути з відповідачки на його
користь 6 650 грн компенсації вартості
майна, що залишається у її користуванні
та 1/2 частини вартості будівельних
матеріалів, які були використані в
процесі будівництва та робіт,
виконаних на покращення будинку
АДРЕСА_1 в розмірі 97 339 грн 50 коп.

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом та,
уточнивши вимоги, просила визнати за
відповідачем право власності на
спільне сумісне майно подружжя
загальною вартістю 100 000 грн,
визнати за нею право власності на
спільне сумісне майно подружжя на
загальну суму 39 500 грн, стягнути з
відповідача на її користь 31 250 грн
компенсації вартості майна, що
залишається в користуванні
відповідача, визнати її приватною
власністю поліпшення та
переобладнання, проведені в житловому
будинку АДРЕСА_1 відповідно до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 21 січня 2013 року № 6869 на
загальну суму 194 679 грн, та визнати за
нею право приватної власності на
прибудову до будинку під літ. - А7,
вартістю 182 896 грн.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя від 15 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 05 листопада 2013
року, позов задоволено частково.
Проведено поділ спільного сумісного
майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Виділено у власність ОСОБА_4:
автомобіль «CHERI T11 TIGGO», д.н.з. НОМЕР_1,
вартістю 76 670 грн, телевізор «Самсунг»
вартістю 5 000 грн, та комп'ютер, вартістю
5 000 грн. Виділено у власність ОСОБА_3:
холодильник «LG», вартістю 4000 грн, два
кондиціонери, загальною вартістю 5 000
грн, комп'ютер, вартістю 3 000 грн,
мікрохвильову піч «Канді», вартістю 2000
грн, газову панель «Самсунг», вартістю
4000 грн, електродуховку «Самсунг»,
вартістю 5 000 грн, витяжку кухонну,
вартістю 3000 грн, пилосос «Філіпс»,
вартістю 500 грн, м'які меблі, загальною
вартістю 3000 грн, сервант, вартістю 10 000
грн. Припинено право спільної сумісної
власності на вказане майно. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 97 339 грн 50 коп.
вартості будівельних матеріалів, які
були використані в процесі будівництва
та робіт, виконаних на поліпшення
будинку АДРЕСА_1, 7 913 грн 58 коп.
компенсації за відступлення частки у
праві спільної сумісної власності.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У решті позову ОСОБА_4 та
зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції та ухвалою апеляційного
суду, ОСОБА_3 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Київського
районного суду м. Сімферополя від 15
травня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 05
листопада 2013 року залишено без змін.

09 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, а саме: ч. 6 ст. 57,
ст. 65 СК України, заявник послалась та
додала копії ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 грудня 2012 року та від 26
грудня 2012 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 Цивільного
процесуального кодексу України» від 30
вересня 2011 року, постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі та не свідчить
про неоднакове застосування норм
матеріального права під час вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них не може
здійснюватись посилання як на
підстави, встановлені п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ 05 грудня 2012 року, на
яку здійснюється посилання як на
приклад неоднакового застосування
норм матеріального права, судом
касаційної інстанції скасовано судові
рішення та справу передано на новий
судовий розгляд, тобто даною ухвалою
остаточно не вирішено спір, тому вона
не можуть бути прикладом неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 грудня 2012 року, не
вбачається неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
оскільки вищевказані рішення суду
касаційної інстанції ухвалені у
справах, де предмет спору, зміст
позовних вимог не є тотожними та
ухвалені у справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя, за заявою ОСОБА_3
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 січня 2014
року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.
Д. Луспеник

Судді:
В.П. Гончар

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська