печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Кирилюк
І.В.,при секретарі:Середницькому Є.В.,за
участю: позивача:не
з'явився,відповідача:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики
грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
(далі - відповідач, ОСОБА_3), в якому
просить стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором позики в розмірі 1 000 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що 04.07.2012 року між ним
та відповідачем був укладений
письмовий договір позики грошових
коштів , предметом якого було
передавання у власність боржнику
грошових коштів в розмірі 1 000 000,00 грн.
На підтвердження передачі грошових
коштів за договором позики грошових
коштів відповідачем було надано
розписку. Строк надання позики
становив один рік з моменту підписання
договору тобто до 04.07.2013 року включно.
Позивачем було направлено вимогу
позивачу з проханням повернути кошти
до 15.03.2014 року, яка була одержана 12.03.2014
року, проте, станом на 16.03.2014 року
відповідач грошові кошти не повернув.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 04.07.2014 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики
грошових коштів та справу призначено
до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про день, час та місце розгляду справи,
в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України,
повідомлений належним чином, направив
на адресу суду заяву про розгляд справи
за відсутності його представника.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76
ЦПК України, повідомлений належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомив, на адресу суду направив
заяву про визнання позову та розгляд
справи за його відсутності.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 04.07.2012 року ОСОБА_2
(Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник)
уклали договір позики грошей, згідно
умов якого Позикодавець передає у
власність Позичальнику грошові кошти у
розмірі, встановленому договором, а
Позичальник зобов'язується повернути
їх Позикодавцю в порядку та строки,
визначені цим договором.

Згідно п. 2.1 та п. 2.2 договору, сума
позики становить 1 000 000,00 грн. За цим
договором проценти за надання позики
та користування нею не нараховуються
та не сплачуються.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що
факт одержання позики підтверджується
розпискою, власноручно написаною
Позичальником в момент передачі йому
суми позики.

Відповідно до п. 4.1 договору,
Позичальник зобов'язується повернути
Позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
Позикодавцем) у строк до 04.07.2013 року.

Згідно п. 5.2 договору, днем повернення
позики вважається день зарахування
суми позики на поточний рахунок
Позикодавця або отримання ним коштів у
готівковій формі, що підтверджується в
порядку, визначеному у п. 7.4 цього
договору.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Так,згідно написаної власноручно
ОСОБА_3 розписки від 04.07.2012 року, на
виконання умов договору позики від
04.07.2012 року ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_2 у
борг суму в розмірі 1 000 000,00 грн. і
зобов'язався повернути її у визначений
у договорі строк (а. с. 7). Отже, договір
позики є укладеним.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Сторони у договорі погодили, що позика
є безпроцентною.

Як визначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 625 ЦК України
передбачає, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Так, позивач на виконання умов договору
позики грошей передав відповідачеві
грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн.,
тобто, виконав взяті на себе
зобов'язання за договором.

Проте, ОСОБА_3 грошові кошти у
передбачений договором строк - 04.07.2013
року, не повернув, чим порушив грошове
зобов'язання.

Отже, заборгованість відповідача перед
позивачем за договором позики грошей
становить 1 000 000,00 грн.

06.03.2014 року ОСОБА_2 направив на адресу
ОСОБА_3 вимогу про повернення коштів в
якій просив в строк до 15.03.2014 року
повернути одержані за договором кошти.

Вимога була одержана ОСОБА_3 12.03.2014 року,
про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення,
проте, останнім не виконана.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження погашення
заборгованості за договором позики
грошей відповідач не надав. Більш того,
у письмовій заяві ОСОБА_3 визнав позов в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, враховуючи, що
відповідач визнав позов в повному
обсязі, що не суперечить чинному
законодавству та не порушує права,
свободи та інтереси інших осіб, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Так, оскільки позивач звільнений від
сплати судового збору, а суд
задовольняє позов повністю, то з
відповідача в дохід Держави підлягають
стягненню 3 654,00 грн. у відшкодування
судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
525, 526, 530, 533, 610, 629, 1046, 1048, 1049 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 61,
88, 174, 209, 213 - 215, 218, 223 Цивільного
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики
грошових коштів - задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 000
000 грн. 00 коп. заборгованості за
договором позики грошей від 04.07.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід Держави 3 654
грн. 00 коп. у відшкодування судових
витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Кирилюк