МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.
Справа № 370/1944/14-ц

Макарівський районний суд Київської
області у складі головуючого судді
Тандира О.В., при секретарі Приходько
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарові
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, визнання
права власності на нерухоме майно і про
зняття з нього арешту, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернулась до
Макарівського районного суду з позовом
до ОСОБА_2, вказавши третю особу -
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, в якому просила виділити
їй в натурі із спільної сумісної
власності ? частини садового будинку,
що знаходиться в садовому товаристві
АДРЕСА_2, а також звільнити з-під арешту
вказане нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що у неї та у
відповідача у спільній сумісній
власності знаходиться садовий будинок
за вказаною вище адресою. В процесі
відновлення правовстановлюючих
документів на цей садовий будинок
24.07.2014 р. в Реєстраційній службі
Макарівського районного управління
юстиції Київської області відповідачу
було видано Витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень від
24.07.2014 р. (надалі - Витяг).

З Витягу вбачається, що в розділі
«Актуальна інформація про державну
реєстрацію обтяження» міститься
інформація про те, що 08.07.2014 р. державним
виконавцем Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Маховою Діаною Анатоліївною видано
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 08.07.2014 р. № 43888311.

Вказаний садовий будинок був придбаний
на початку 2010 р., про що свідчить
Свідоцтво про право власності серії
ЯЯЯ № 697535 від 21.01.2010 р., яке зазначається
у Витязі.

Садовий будинок був придбаний під час
шлюбу за спільні кошти відповідача і
позивача, з огляду на це він являється
спільною сумісною власністю.

Оскільки між позивачем та відповідачем
виник спір щодо поділу спільного
сумісного майна подружжя, а накладення
арешту на майно відповідача порушує
право власності позивача на садовий
будинок, позивач змушений звернутись
до суду.

Згідно письмової заяви позивач вимоги
за позовом підтримала, просила їх
задовольнити із підстав, викладених у
позові.

Відповідач також згідно письмової
заяви у судовому засіданні проти
поділу домоволодіння не заперечував
просив розглядати справу за його
відсутності.

Третя особа - Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві згоди
на участь у справі не надала, а тому
відповідно до ст. 36 ЦПК України справа
розглядається без участі вказаної
третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

З 31.10.1992 року позивач перебуває в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
що підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу, виданим 31.10.1992 року
Московським відділом ЗАГС м. Харкова.

Від шлюбу сторони мають малолітню
дитину - ОСОБА_4, дата народження
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво
про народження від 04.06.2004 р.

Під час шлюбу сторонами за спільні
кошти був набутий садовий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, про що
свідчить свідоцтво про право власності
серії ЯЯЯ № 697535 від 21.01.2010 р., а також
даний факт не заперечувався
відповідачем.

Відповідачем були втрачені документи
на вказаний будинок, а тому, в процесі
відновлення правоустановчих
документів на нього 24.07.2014 р., в
Реєстраційній службі Макарівського
районного управління юстиції
Київської області відповідачу було
видано витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень від
24.07.2014 р., з якого вбачається, що в
розділі «Актуальна інформація про
державну реєстрацію обтяження»
міститься інформація про те, що 08.07.2014 р.
державним виконавцем Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Маховою Діаною Анатоліївною видано
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 08.07.2014 р. № 43888311.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України
(надалі - СК України) майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

На підставі ч. 2 ст. 70 СК України при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Позивач проживає з малолітньою дитиною
в садовому будинку окремо від
відповідача. З відповідачем домовитись
про поділ будинку не можливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Частиною 1 ст. 71 СК України встановлено,
що майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

За приписом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Між цим. відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Оскільки майно набуте подружжям під
час шлюбу є їх спільною сумісною
власністю, враховуючи насамперед
інтереси малолітньої дитини, яка
знаходиться на вихованні та утриманні
позивачки, суд вважає за можливе
відступити від рівності часток
подружжя у спільному майні подружжя та
задовольнити позовні вимоги, визнавши
за позивачем право власності на ?
частин садового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
звільнивши це майно з-під арешту, а тому
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Оскільки для виділення в натурі її
частки із спільного майна позивачем не
заявлялося клопотання про призначення
експертизи, відповідно доказів того, що
позивачу можливо виділити її частку
внатурі матеріали справи не містять,
вказаний садовий будинок слід залишити
у спільній частковій власності без
його реального поділу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 209, 212-215, 223
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя,
визнання права власності на нерухоме
майно і про зняття з нього арешту -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) право
власності на ? частини садового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, звільнивши це майно з-під
арешту.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3654
грн., судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів з моменту його
проголошення, а особами, що не були
присутні при його проголошенні - з
моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили по
закінченню строку на його оскарження, у
разі, якщо не подано апеляційну скаргу.
В інакшому випадку - після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий О.В.Тандир