У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: -
Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М.,
Григоренко М.П.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,
подану його представником - ОСОБА_4, на
рішення Острозького районного суду від
06 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та
процентів за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду
від 06 серпня 2014 року у задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним та
необґрунтованим, представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному
порядку. В поданій апеляційній скарзі
заперечує висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав
вважати спір завершеним з часу
визнання недійсним правочину щодо
застави квартири АДРЕСА_1 та пояснює,
що жодні права та інтереси ОСОБА_3 в
момент перебування спірної квартири у
його власності жодним чином порушені
не були. Пояснює, що вимоги ОСОБА_3 про
повернення боргу за договорами позики
від 09.07.1999р. та від 30.10.1999р. були
задоволені шляхом переходу до нього
права власності на квартиру, яка була
предметом договору застави. Доводить,
що порушення прав позивача виникло в
момент скасування державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно за ним та відновлення права
власності на це майно за ОСОБА_5, тобто з
10.04.2012 року, а відтак, застосування
позовної давності судом є
неправомірним. Вказує на порушення
процесуальних норм, у зв'язку з
безпідставною відмовою у задоволенні
заяви про відвід судді Поліщук Т.М.,
котра брала участь в розгляді позовної
заяви про визнання правочину недійсним
та ухвалила рішення на користь ОСОБА_5,
котре було скасоване апеляційним
судом, у зв'язку з чим є сумнів у її
об'єктивності та неупередженості.З
наведених підстав просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог через
пропуск позивачем строку позовної
давності, суд першої інстанції виходив
з того, що рішення суду про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності позивача на квартиру, яка
була передана йому в рахунок боргу за
договорами позики, вступило в законну
силу 27 січня 2011 року і з того часу до
дня звернення з даним позовом пройшло
більше трьох років.

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа № 567/664/14-ц

Головуючий в суді І ін. - Поліщук
Т.М.

Провадження № 22-ц 787/1950/2014

Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

З такими висновком місцевого суду
погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Судом встановлено: відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 26 березня 1996 року квартира АДРЕСА_1
належала ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9
в рівних частках.

9 липня 1999 року ОСОБА_5 позичила в
ОСОБА_3 4880 доларів США строком до 9
липня 2000 року.

30 жовтня 1999 року ОСОБА_5 уклала з
ОСОБА_3 ще один договір позики на суму
480 доларів США, які зобов»язувалась
повернути до 1 квітня 2000 року.

22 липня 1999 року ОСОБА_5,уклала з
ОСОБА_3, договір застави за яким, з метою
забезпечення виконання зобовязань по
договору позики від 09 липня 1999 року,
передала під заставу позивачу квартиру
АДРЕСА_1.

За виконавчим написом нотаріуса
від 12 вересня 2000 року звернуто
стягнення на зазначену квартиру в
забезпечення виконання договору
позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Спірна
квартира передана стягувачу ОСОБА_3,
про що 20 травня 2003 року, Острозькою
районною державною нотаріальною
конторою на ім»я позивача було видано
свідоцтво про право власності на
квартиру і зареєстроване в ОБТІ.

Рішенням Острозького районного
суду від 04 квітня 2007 року договір
застави квартири АДРЕСА_1, посвідчений
22 липня 1999 року, визнано недійсним. Дане
рішення залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
30 вересня 2009 року.

Рішенням Острозького районного
суду від 14 грудня 2011 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 27 січня 2011
року, визнано недійсним свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
видане 20 травня 2003 року на ім»я
ОСОБА_3

З позовом про стягнення боргу за
договорами позики ОСОБА_3 звернувся до
суду 11 червня 2014 року. Зі змісту
позовної заяви видно, що позивач
просить стягнути борг за договорами
позики від 9 липня 1999 року та від 30
жовтня 1999 року, мотивуючи вимоги тим, що
за судовими рішеннями його право
власності на заставне майно, яким
забезпечувалось виконання зобов»язань
за договором позики від 9 липня 1999 року,
скасоване.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором (ч. 1
ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 545 цього
Кодексу прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі. Наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого обов'язку.

Вищезазначені обставини та
вимоги закону свідчать про те, що
відповідачка не довела відсутність у
неї зобов»язань перед позивачем за
договорами позики.

Разом з тим, суд першої
інстанціїї прийшов до правильного
висновку про те, що позивач звернувся
до суду з позовом поза межами строку
позовної давності.

Ст. 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З огляду на зазначені норми та
обставини справи відмова в
задоволенні позову через пропуск
строку позовної давності є законна.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що позов поданий до суду в межах
строку позовної давності, оскільки
порушення прав позивача виникло в
момент скасування державної
реєстрації права власності на заставне
нерухоме майно та відновлення права
власності на це майно за ОСОБА_5, тобто з
10.04.2012 року, є безпідставими з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Рішення суду про визнання
недійсним правочину, за яким було
передано в заставу спірну квартиру,
вступило в законну силу 30 вересня 2009
року, а свідоцтво про право власності
на квартиру за позивачем скасовоно
рішенням, яке чинне з 27 січня 2011 року.

Відповідно до п.5 абз.1 ст.19 Закону
україни «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» рішення суду, що набрали
законної сили, є підставою для
державної реєстраціїї прав, що
посвідчують виникнення, перехід,
припинення речових прав на нерухоме
майно.

Враховуючи зазначені норми
законодавства, перебіг строку позовної
давності за договором позики від 09.07.1999
року почався з часу скасування
свідоцтва про право власності на
квартиру за позивачем, тобто з 27 січня
2011 року, а за договом позики від 30.10.1999
року з 1 квітня 2003 року.

Норми процесуального права
передбачають, що обставини цивільних
справ з'ясовуються судом на засадах
змагальності, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів.
Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Однак, будь-яких доказів,
які б спростовували висновки суду
першої інстанції, особою, яка подала
апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Острозького районного суду від
06 серпня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді : підпис
Максимчук З.М.

підпис
Григоренко М.П.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.