АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5529/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/836/14 Доповідач - Хома М.В.Категорія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Загорський О.
О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 5 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
"Острозького,70" про визнання
добросовісними набувачами, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулись в суд із вказаним
позовом, посилаючись на те, що 4 березня
2010 року позивачка ОСОБА_2 уклала
договір купівлі-продажу, згідно якого
придбала у ОСОБА_12 28/100 часток
мансардного поверху житлового будинку
загальною площею 67,3 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1. Вказаний договір був
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_13 та зареєстрований в
реєстрі за № 429. 03 вересня 2010 року
ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_12 25/100 часток
мансардного поверху у тому ж будинку.
Вказаний договір також був нотаріально
посвідчений та зареєстрований в
реєстрі за №3416. Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 2 вересня 2013
року вказані договори купівлі-продажу
визнано нікчемними. Позивачі вважають,
що оскільки при укладенні договорів
купівлі-продажу з ОСОБА_12 їм не було
відомо, що майно відчужено особою, яка
не мала на це права, ОСОБА_12 у
нотаріусів підтвердив право власності
необхідними документами, а тому
просили в судовому порядку визнати їх
добросовісними набувачами часток
мансардного поверху житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 05 червня 2014 року в
задоволенні вищевказаного позову -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
їх представник ОСОБА_14 просять рішення
суду скасувати та постановити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.
Зазначають, що судом допущено
порушення норм процесуального та
матеріального права, вважають, що
помилковим є висновок суду про те, що
права позивачів не порушені, а обраний
ними спосіб захисту - законом не
передбачений.

У судове засідання ніхто із сторін не
з"явився, однак представник апелянтів
подав заяву про відкладення розгляду
справи з 11.09.2014 р. на іншу дату.
Враховуючи, що доказів поважності
причини неможливості з"явитися у
судове засідання представником
апелянта не подано, справа
неодноразово відкладалася через
неявку апелянтів та їх представника,
передбачений законом двохмісячний
строк розгляду справи в апеляційному
суді закінчується 18 вересня 2014 р., а
тому колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
апелянтів та їх представника, а також
відповідачів.

Дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд виходив з того, що
договори купівлі - продажу часток
мансардного приміщення за адресою
АДРЕСА_1 були укладені між ними та
ОСОБА_12, а тому відсутні докази
порушення їхніх прав відповідачами
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСББ "Острозького,70".
Крім цього, суд врахував, що обраний
позивачами спосіб захисту - визнання
добросовісними набувачами - законом не
передбачений.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 29 грудня 2009
року визнано за ОСОБА_12 право власності
на майно - мансардний поверх житлового
будинку АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_12
зареєстрував за собою право власності
на вказаний об'єкт нерухомості в ТзОВ
"Міське бюро технічної інвентаризації",
про що свідчить витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
01.03.2010 року.

04.03.2010 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу 28/100
частки мансардного поверху житлового
будинку загальною площею 67,3 кв.м.,
житловою площею 44,6 кв.м. за адресою
вул.Кн.Острозького,70 в м.Тернополі, який
посвідчений приватним нотаріусом ТМНО
ОСОБА_13 Та зареєстрований в реєстрі
нотаріальних дій за №429.

03.08.2010 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу 25/100
частки мансардного поверху житлового
будинку, загальною площею 53,5 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений
приватним нотаріусом ТМНО ОСОБА_17 та
зареєстрований в реєстрі нотаріальних
дій за №3416.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 26.10.2010 року
скасовано рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29.12.2009 року про визнання за
ОСОБА_12 права власності на мансардний
поверх житлового будинку АДРЕСА_1.

Вироком Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 09.08.2011 року, який набрав
законної сили, ОСОБА_12 визнано винним у
скоєнні злочину за ч.3 ст.190 КК України.
Із зазначеного вироку вбачається, що
ОСОБА_12 на початку січня 2005 року умисно
з метою вчинення шахрайства,
проживаючи в квартирі НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 та знаючи, що ОСОБА_3 проживає у
квартирі НОМЕР_2, а ОСОБА_5 - в квартирі
НОМЕР_3 у цьому ж будинку, які виявили
спільне бажання побудувати над своїми
квартирами мансардний поверх, шляхом
зловживання довірою з метою заволодіти
коштами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 без наміру їх
повернути, запропонував, що
одноособово займеться будівництвом
мансардного поверху та оформленням
права власності на побудований
мансардний поверх. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
цей час нададуть підсудному ОСОБА_12
кошти на будівництво, а після його
завершення буде оформлено право
власності на частки мансардного
приміщення над їхніми квартирами на
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Не маючи наміру
виконувати взяті на себе зобов'язання,
ОСОБА_12 отримав, починаючи з грудня 2005
року по липень 2010 року від ОСОБА_3 кошти
на будівництво в сумі 85 500,00 грн та від
ОСОБА_5 - 79 105,00грн. У грудні 2009 року без
їх відома звернувся в Тернопільський
міськрайонний суд із позовом про
визнання за ним права власності на
мансардний поверх будинку АДРЕСА_1.
Після цього ОСОБА_12 без відома ОСОБА_3
та ОСОБА_5 продав мансардні приміщення
над їхніми квартирами стороннім
особам.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 2 вересня 2013 року визнано
нікчемними вищевказані договори
купівлі-продажу часток мансардного
поверху житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1, які укладені між ОСОБА_12 та
ОСОБА_2, ОСОБА_1

Статтями 15,16 ЦК України передбачено
право кожної особи на звернення до суду
за захистом свого цивільного
(майнового) права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, у спосіб,
встановлений договором або законом.

Спосіб захисту прав шляхом
пред"явлення позову про визнання
добросовісним набувачем, не
передбачений законом.

Частина 5 статті 12 ЦК України закріплює
презумпцію добросовісності і
розумності дій особи, яка здійснює
власне право. Ця презумпція діє, поки
інше не буде встановлено рішенням суду.

Ст.388 ЦК України встановлює певні умови,
за яких власник має право витребувати
свою річ з чужого незаконного
володіння із якими пов"язані такі
поняття, як добросовісність чи
недобросовісність володіння річчю.
Отже, добросовісність чи
недобросовісність набувачів є
обставиною, яка підлягає встановленню
судом в процесі розгляду
віндикаційного позову, тобто позову
неволодіючого власника про повернення
майна з чужого незаконного володіння.

Оскільки у даній справі не
розглядалися вимоги про повернення
майна з чужого незаконного володіння,
за таких обставин суд правильно
відмовив у задоволенні вимог про
визнання позивачів добросовісними
набувачами.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм процесуального
права колегія суддів до уваги не
приймає, так як колегією суддів не
встановлено порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
які відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування або зміни
рішення.

Посилання апелянтів на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, а саме ст.ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України,
ст.ст. 55, 124 Конституції України, колегія
суддів вважає безпідставними, так як на
момент розгляду справи судом першої
інстанції відсутні докази порушення
відповідачами прав позивачів, право
власності позивачів на спірні
приміщення не скасовано, у прийнятті
зустрічної позовної заяви про
застосування наслідків нікчемного
правочину та витребування майна із
чужого незаконного володіння -
відмовлено. У разі пред"явлення до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 віндикаційного позову
вони вправі захищати свої права у
передбачений законом спосіб.

Рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстав для його
скасування чи зміни колегія суддів не
вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 05 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області М.В. Хома