Справа №672/1119/14-ц
Провадження №2/672/366/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 серпня 2014 р.
м. Городок

Городоцький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Шинкоренка С.В., при
секретарі - Терещук Н.А., за участю
позивача - ОСОБА_1, представника
позивача - ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Городка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про визнання особи такою, що
втратила право на проживання у
житловому приміщенні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право на проживання у
житловому приміщенні, посилаючись на
те, що остання більше як шість місяців
не проживає за зареєстрованим місцем
проживання - по АДРЕСА_1, Городоцького
району, Хмельницької області,
добровільно його заливши. Той факт, що
відповідач більше як пів року не
проживає за даною адресою, не несе
спільні витрати на утримання житла,
тощо - порушує права позивача, як
власника даного житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали у повному обсязі і просять
їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про день та час слухання
справи повідомлена належним чином у
порядку, передбаченому ч.9 ст.74 ЦПК
України.

Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК
України, а також беручи до уваги згоду
позивача по справі на її розгляд за
відсутності відповідача, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи на підставі тих доказів, які є в
матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, свідка, вивчивши
матеріали справи в межах наданих суду
доказів, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом об'єктивно встановлено, що ОСОБА_1
є одноосібним власником
будинковолодіння АДРЕСА_1 Городоцького
району, Хмельницької області, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності (а.с.4).

Як вказує позивач, він тривалий
час проживав один, є людиною похилого
віку, інвалідом І групи, а тому за
проханням ОСОБА_3 у 2004 р., яка являється
його племінницею, дав дозвіл на
реєстрацію її у своєму будинку.
Відповідач обіцяла доглядати за ним,
допомагати по господарству. Однак
невдовзі ОСОБА_3 відмовилась за ним
доглядати, у зв'язку із чим починаючи з
2004 р. і по даний час за ним доглядає
соціальний працівник, яка допомагає
робити покупки, готувати їжу,
утримувати будинок, робити ремонти,
тощо… Також позивач вказує, що його
будинок має два окремі виходи і
поділений на дві частини, в одній з яких
і проживала відповідач. Спільного
бюджету вони не мали, спільним побутом
пов'язані не були.

Вищевказані обставини
підтвердила у своїх показах свідок
ОСОБА_4.(сусідка позивача).

Також позивач зазначає, що ОСОБА_3
не проживає у його будинку з середини
грудня 2013 р., оскільки виїхала у
невідомому напрямку, натомість
погрожувала у нього відібрати будинок,
неодноразово вимагала певну суму
коштів за те, щоб знятись з реєстрації.

Факт відсутності відповідача з
середини грудня 2013 р. у будинку
позивача підтверджується також і
письмовими поясненнями ОСОБА_5, (а.с.7),
які суд вважає за можливе прийняти до
уваги у якості письмового доказу з
наступних підстав.

Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ
№2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції" визначено, що :
Не можуть бути використані як
показання свідків їх письмові
пояснення, тому у відповідних випадках
(наприклад, якщо пояснення таких осіб
мають значення для справи і допитати їх
неможливо) вони приймаються судом як
письмові докази (стаття 64 ЦПК).

Суд приймає дані письмові
пояснення в якості письмового доказу з
тих підстав, що як вказує позивач, та
підтверджує свідок ОСОБА_4, свідок
ОСОБА_5 через важку хворобу та похилий
вік не має можливості з'явитись до суду,
також немає можливості і викликати до
суду інших свідків (сусідів позивача),
оскільки такі на його вулиці фактично
відсутні.

Вирішуючи питання чи має ОСОБА_3
статус члена сім'ї, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР
зазначає, що до членів сім'ї належать
дружина наймача (власника), їхні діти,
батьки та інші особи, якщо вони
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Права члена
сім'ї має також і особа, яка перестала
бути членом сім'ї наймача, але
продовжує проживати в займаному ним
житловому приміщенні.

У рішенні Конституційного суду України
у справі за конституційними поданнями
Служби безпеки України, Державного
комітету нафтової, газової та
нафтопереробної промисловості
України, Міністерства фінансів України
щодо офіційного тлумачення положень
пункту 6 статті 12 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", частин четвертої і п'ятої статті
22 Закону України "Про міліцію" та
частини шостої статті 22 Закону України
"Про пожежну безпеку" (справа про
офіційне тлумачення терміна "член
сім'ї") від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99
№5-рп/99, зазначено, що щодо поняття
„член сім'ї" Конституційний Суд
України виходить з об'єктивної
відмінності його змісту від галузі
законодавства, підкреслюючи при цьому,
що навіть міжнародно-правовими актами
не встановлено єдиних критеріїв чи
поосібного переліку членів сім'ї.

Аналіз змісту норм галузевого
законодавства, що регулює питання
втрати права користування житловим
приміщенням дозволяє віднести до
членів сім'ї власника осіб, які
проживають з власником і ведуть з ним
спільне господарство; колишніх членів
сім'ї власника, зокрема осіб, які
проживають з власником, але з певного
часу вже не є членами сім'ї; члени сім'ї
колишнього власника, зокрема особи, які
проживають у житлі, право власності на
яке перейшло від громадянина, який
зберігає сімейні стосунки з
користувачами жилого приміщення, до
інших осіб; колишніх членів сім'ї
колишнього власника житлового
приміщення.

Отже, суд виходить із того, що з
врахуванням досліджених доказів,
підстав вважати ОСОБА_3 членом сім"ї
ОСОБА_1 - немає.

Таким чином, відповідач залишаючись
зареєстрованою у даному будинку в
порушення ч.1 ст. 319 ЦК України, згідно
якої : "Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд", - чинить перешкоди
дійсному власнику, оскільки останній
не може вільно розпоряджатися своїм
майном, що створює для нього ряд
незручностей.

Також, відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України
: "Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою ... про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню ".

Згідно ст.391 ЦК України : Власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст.150 ЖК України
громадяни, що мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання та
проживання членів їх сімей, та вправі
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що
будь-яких договорів щодо користування
відповідачем частиною будинку чи всім
будинком позивача не встановлено, те,
що наявність реєстрації відповідача за
даною адресою створює позивачу
перешкоди у здійсненні ним своїх прав
власника щодо цього житла, суд вважає,
що вимоги позивача про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
підлягають задоволенню.

Крім того, в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК
України стягненню з відповідача на
користь держави підлягають судові
витрати по справі, а саме судовий збір в
сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.213,215 ЦПК України,
ст.ст. 319, 386, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою,
що втратила право на користування
житловим приміщенням по АДРЕСА_1,
Городоцького району, Хмельницької
області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави - 243 грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив за
заявою відповідача, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів з дня його
проголошення, однак якщо учасники
процесу не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - вони можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено
20.08.2014 р.

Суддя: