АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2053/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 50 Скрипник В.Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
23 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Новікова О. М.
при секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Жашківського
районного суду Черкаської області від
24 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів та стягнення заборгованості
по виплаті аліментів ,-
в с т а н о в и л а :
29 травня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів та стягнення заборгованості
по виплаті аліментів, посилаючись на
те, що 26 жовтня 2002 року вона уклала шлюб
з відповідачем, який було розірвано 16
лютого 2011 року. В шлюбі мають
неповнолітню дочку ОСОБА_8,
Позивач вказує у позові, що 20 червня 2011
року Жашківським районним судом
Черкаської області стягнуто з
відповідача ОСОБА_6 на її користь
аліменти на утримання доньки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку щомісячно до
досягнення дитиною повноліття. На
підставі даного рішення суду видано
виконавчий лист, який знаходиться на
виконанні у ВДВС Жашківського РУЮ
Позивач ОСОБА_7 посилається в позові, що
відповідач на день призначення
аліментів не працював, не працює і на
сьогоднішній день, аліменти сплачував
не регулярно, в зв'язку з чим, за період
з 19 травня 2011 року по 1 квітня 2014 року
грн., що підтверджується
довідкою-розрахунком від 19 травня 2014
року № 4366, виданою ВДВС Жашківського
РУЮ. Тому позивач просила суд стягнути
з відповідача ОСОБА_6 на її користь
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів згідно проведених нею
збір в сумі 909,23 грн. та 800 грн. за надання
Рішенням Жашківського районного суду
Черкаської області від 24 червня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 7050
грн. неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів, 909,23 грн. судових
витрат та 300 грн. за надання юридичної
допомоги, а всього 7259,23 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт посилається на те, що
рішення незаконне, винесене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи.
Просить скасувати рішення
Жашківського районного суду
Черкаської області від 24 червня 2014 року
повністю.

Сторони про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином, в
судове засідання не з'явились.

Позивачем ОСОБА_7 рішення суду першої
інстанції не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін, виходячи
з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах, заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, та стягуючи із
відповідача на користь позивача 7050 грн.
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, суд першої інстанції
виходив із вини відповідача, оскільки
згідно наданого розрахунку
заборгованості зі сплати аліментів
ВДВС Жашківського РУЮ має місце
заборгованість з 19 травня 2011 року по
квітень 2014 року в розмірі 14129, 20 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, які є
обґрунтованими і відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом, що рішенням
Жашківського районного суду
Черкаської області стягнуто із ОСОБА_6
аліменти на користь ОСОБА_7 на
утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

12 липня 2011 року головним державним
виконавцем ДВС Жашківського РУЮ на
підставі виконавчого листа № 2-364 від 20
червня 2011 року, виданого Жашківським
районним судом Черкаської області,
відкрито виконавче провадження по
стягненню аліментів.

Згідно розрахунку заборгованість
ОСОБА_6 зі сплати аліментів на користь
ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 по виконавчому листу № 2-364
від 20 червня 2011 року станом на 01 квітня
2014 року становить 14129,20 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня
2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК
України, суду першої інстанції
відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України
необхідно перевірити виникнення
заборгованості за аліментами та
наявності чи відсутності вини
відповідача, який зобов'язаний
сплачувати аліменти за рішенням суду, і
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
відповідач позовні вимоги не визнав та
посилався, що він не має можливості
сплачувати аліменти, так як не працює,
хоча після ухвалення рішення судом про
стягнення неустойки 24 червня 2014 року в
цей же день сплатив згідно доданих до
апеляційної скарги копій квитанцій всю
суму заборгованості 14129, 20 грн., що
підтверджується фіскальними чеками
№№ 0181, 0182, 0183, 0184 від 24 червня 2014 року на користь
позивача.

Згідно доводів апеляційної скарги
ОСОБА_6 посилається лише на те, що
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у вигляді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи, ним не
оспорюється розмір пені, оскільки він
вважає, що сплативши заборгованість
після рішення суду, відсутня його вина
у виниклій заборгованості за період
понад три роки несплати аліментів, тому
він не повинен сплачувати неустойку і
просить скасувати рішення суду першої
інстанції про стягнення неустойки.

Позивач ОСОБА_7 погодилась із рішенням
суду першої інстанції та не
оскаржувала його в апеляційному
порядку.

За таких обставин колегія суддів не
вбачає підстав для зміни рішення суду
та наведення нових розрахунків
стягнення суми неустойки, оскільки
переглядає рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги і не виходить за межі доводів
апеляції.

Колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги, оскільки відповідач ОСОБА_6
добровільно сплатив заборгованість,
яка виникла у нього при сплаті
аліментів після ухвалення рішення, тим
самим визнав свою вину, а тому його
доводи є безпідставними і
необґрунтованими, які спростовуються
доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Обов'язок доказування та подання
доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України,
в якій зазначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК
України, які б давали підстави для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення по справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не є суттєвими і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жашківського районного суду
Черкаської області від 24 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів та
стягнення заборгованості по виплаті
аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :