Справа № 462/6177/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/2749/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ПАТ "ВіЕс Банк" -
Шведа В.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Залізничного
районного суду м Львова від 13 лютого 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "ВіЕс Банк" звернувся з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про солідарне
стягнення заборгованості в розмірі
5469,17 доларів США та 2750,00 грн., що
становить 46465,08 грн.

ОСОБА_3 звернувся з зустрічною позовною
заявою до ПАТ "ВіЕс Банк", треті особи -
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним
кредитного договору та договорів
поруки за наслідками визнання
правочину недійсним; застосування
наслідків недійсності правочину
(реституцію), а саме: зобов»язання
відповідача за зустрічним позовом
повернути ОСОБА_5 сплачені по
кредитному договору річні ставки, пеню,
тощо та зарахувати їх, як повернення
отриманого майна (доларів США) Банку -
правонаступнику по курсу гривні, що
діяла на момент отримання майна.

Оскаржуваним рішенням первісний позов
задоволено частково, стягнуто
солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на
користь ПАТ "ВіЕс Банк" заборгованість
в розмірі 5469,17 доларів США, що
еквівалентно 43715,07 грн. В задоволені
зустрічного позову відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
вважає, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Покликається на порушення
судом норм процесуального права,
зокрема, на те, що суд ухвалив
оскаржуване рішення за відсутності
первісних відповідачів, зустрічний
позов їм не надсилався, ухвалу про
об"єднання зустрічного позову в одне
провадження з первісним позовом було
постановлено в день ухвалення
оскаржуваного рішення суду, без її
надіслання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, чим їх
було позбавлено процесуальних прав
щодо висловлення свого ставлення до
зустрічного позову. Також апелянт
зазначає про незастосування судом
першої інстанції до спірних
правовідносин Закону України "Про
захист прав споживача". На думку
апелянта судом поспішно зроблено
висновки з оглянутої ліцензії про
право банку надавати кредити в
іноземній валюті. З наведених підстав
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_7, ОСОБА_6.
ОСОБА_3його представник ОСОБА_4 не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку,
клопотань про відкладення розгляду
справи від них не находило, що дає
апеляційному суду право у
відповідності до вимог ч.2 ст. 197, ч.2 ст.
305 ЦПК України розглядати справу у
їхній відсутності без фіксування
судового процесу звукозаписувальними
технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника ПАТ "ВіЕс
Банк" - Шведа В.Я. щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду
відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено
договором або законом, не випливає із
суті зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Статтею 629 ЦК України передбачено,
що договір є обов»язковим для
виконання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальнику у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки, розмір та порядок
отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

Судом встановлено, що 10.12.2007 року між
позивачем ВАТ «Електрон Банк»,
правонаступником якого є ПАТ "ВіЕс
Банк", та відповідачем, ОСОБА_5, було
укладено кредитний договір № KF 45969,
згідно якого ПАТ "ВіЕс Банк" надав
ОСОБА_5 грошові кошти /кредит/ у розмірі
19000, 00 доларів США із сплатою 10,99% річних
строком до 10.12.2014 року. У випадку
виникнення простроченої
заборгованості за кредитом або
частиною кредиту та/або процентами,
процент за користування кредитом
встановлюється в розмірі 13,99% річних.

З метою забезпечення належного
виконання даного договору 10.12.2007 р. між
ВАТ "Електрон Банк» та ОСОБА_6, а 04.10.2012 р.
між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_3 були
укладені договори поруки, за умовами
яких поручителі поручились перед
кредитором за належне виконання ОСОБА_5
взятих на себе зобов"язань за кредитним
договором № KF 45969 від 10.12.2007 р.

Відповідач ОСОБА_5 належним чином
зобов"язання за даним договором не
виконував, не здійснював своєчасно
платежів в рахунок погашення суми
отриманого кредиту та нарахованих
відсотків за користування кредитними
коштами, що призвело до того, що станом
на 06.08.2013 року відповідач заборгував
позивачу за первісним позовом суму
коштів, що становить 5469,17 доларів США.

З розрахунку заборгованості по
кредитному договору вбачається, що
заборгованість ОСОБА_5 станом 06.08.2013 р.
перед позивачем складає 5469,17 доларів
США, з яких заборгованість по тілу
кредиту становить 5203,42 доларів США, що
еквівалентно 41590,94 грн., заборгованість
по відсотках - 154,15 доларів США, що
еквівалентно 1232,12 грн., пеня - 111,60
доларів США, що еквівалентно 892,02 грн.

Відповідно до ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За правилами ч.1 ст.559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Зі змісту вказаної
норми вбачається, що до припинення
поруки призводять такі зміни умов
основного зобов'язання, які призвели
або можуть призвести до збільшення
обсягу відповідальності поручителя.
Виходячи з аналізу змісту зазначеної
норми збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає у разі збільшення
розміру плати за кредитом,
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються відсотки за
користування чужими грошовими коштами;
підвищення розміру відсотків,
встановлення (збільшення розміру)
неустойки, зміна способу і форми
майнового обтяження, умов
відповідальності тощо. Порука
припиняється у тому випадку, коли
поручитель не надав згоди на такі зміни
основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було
скеровано повідомлення - вимогу про
погашення заборгованості, що склалася
внаслідок невиконання ОСОБА_5
зобов»язань за кредитним договором,
однак такі залишилися ними
невиконаними.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, який
задовольняючи частково позов ПАТ
«ВіЕсБанк» та стягуючи солідарно
заборгованість за кредитним договором
з боржника ОСОБА_5 та поручителів
ОСОБА_6, ОСОБА_3, вірно виходив з того, що
ОСОБА_5 не виконав своїх зобов'язань за
кредитним договором № KF 45969, а тому він
разом із поручителями, які поручилися
за виконання ним зобов»язань за цим
договором, несуть разом із боржником
солідарну відповідальність. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильних висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, який вірно відмовив ОСОБА_3
в задоволенні зустрічного позову про
визнання недійсним кредитного
договору та договорів поруки за
наслідками визнання правочину
недійсним; застосування наслідків
недійсності правочину (реституцію), а
саме: зобов»язання відповідача за
зустрічним позовом повернути ОСОБА_5
сплачені по кредитному договору річні
ставки, пеню, тощо та зарахувати їх як
повернення отриманого майна (доларів
США) Банку - правонаступнику по курсу
гривні, що діяла на момент отримання
майна.

Суд першої інстанції вірно відмовив у
визнанні недійсними кредитного
договору та договорів поруки з підстав,
передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України,
оскільки позивач за зустрічним позовом
всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України
не надав належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
волевиявлення учасників правочину не
було вільним та не відповідало їх
внутрішній волі і що правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Вірним є висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
визнання недійсними кредитного
договору, укладеного 10.12.2007 р. між ПАТ
«Фольксбанк», правонаступником якого є
ПАТ «ВіЕсБанк» і ОСОБА_5, з підстав,
передбачених ст. 230 ЦК України, оскільки
істотні умови кредитного договору,
визначені ч.1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України,
в оспорюваному договорі передбачені,
ОСОБА_5 з ними погодився, кредитний
договір його сторонами добровільно
підписаний, у п.8.5 договору ОСОБА_5 було
роз»яснено наслідки валютного ризику.

Доводи апеляційної скарги про
несправедливість умов договору про
покладення на позичальника ризику
знецінення національної валюти, як на
підставу визнання недійсним
кредитного договору, не спростовують
висновків суду про відсутність підстав
для визнання недійсним кредитного
договору, оскільки відповідно до п.3 ч.1
ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договорів та
визначенні умов з урахуванням вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, вимог розумності і
справедливості.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
ОСОБА_3 не є стороною кредитного
договору, який був укладений між ПАТ
«Фольксбанк» і ОСОБА_5, а тому його
права та обов»язки цим договором не
порушені, відтак не підлягають до
задоволення його позовні вимоги про
визнання недійсним кредитного
договору та застосування реституції.
Оскільки визнання недійсним договорів
поруки ОСОБА_3 мотивує недійсністю
кредитного договору, тобто,
недійсність договорів поруки є
похідною від недійсності кредитного
договору, а суд першої інстанції
прийшов до висновку про відсутність
підстав для визнання такого недійсним,
відмова суду у задоволенні позовної
вимоги позивача за зустрічним позовом
ОСОБА_3 про визнання недійсними
договорів поруки, є правильною.

Необгрунтованими та безпідставними є
доводи апеляційної скарги про визнання
недійсним кредитного договору з
підстав того, що такий укладено в
іноземній валюті, і такі доводи
спростовуються банківською ліцензією,
виданою Національним Банком України,
яка відповідно до ст.ст. 47,49 Закону
України "Про банки та банківську
діяльність", надає право здійснювати
банківські операції, зокрема, надавати
кредити в іноземній валюті, а також
законодавчими актами, які регулюють
правовідносини у сфері валютного
регулювання і валютного контролю, а
саме, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»,
Декретом Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю».

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - відхилити, рішення
Залізничного районного суду м Львова
від 13 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.