АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/8934/14
в 1 інстанції - Зотько Т.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 26 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про захист прав споживача, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-банк» про захист його прав
внаслідок порушення прав споживача
банківської послуги та Закону України
«Про захист прав споживачів» під час
дії та виконання договору споживчого
кредиту №490053924 від 25.12.2007 року зі
сторони ПАТ «Альфа-банк» та просив суд
визнати, що своїми діями, а саме: не
коригуванням кредитних зобов'язань
ОСОБА_2 по договору споживчого кредиту
№490053924 від 25.12.2007 року, як того
вимагають п.8 та 4 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», ПАТ
«Альфа-банк» порушив Закон України
«Про захист прав споживачів» та його
права, як споживача банківської
послуги. Крім того позивач просив суд
визнати, що досудова вимога ПАТ
«Альфа-банк» до ОСОБА_2 від 24.05.2011 року
про досудове врегулювання спору по
договору споживчого кредиту №490053924 від
25.12.2007 року була передчасною, так як
відповідачем не були виконані
обов'язкові зобов'язання, як того
вимагають п.8 та 4 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 26.05.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» про захист прав споживача
- відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просив його скасувати та ухвалити нове,
яким визнати, що своїми діями, а саме: не
коригуванням кредитних зобов'язань
ОСОБА_2 по договору споживчого кредиту
№490053924 від 25.12.2007 року, як того
вимагають пункт 8 та 4 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ПАТ «Альфа-Банк» порушив Закон України
«Про захист прав споживачів» та права
ОСОБА_2 як споживача банківської
послуги.

В скарзі вказував на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції не врахував того,
що відповідачем були порушенні права
позивача, як споживача банківської
послуги та Закон України «Про захист
прав споживачів». Крім того зазначив,
що він надав суду докази з яких чітко
вбачається, що з самого початку дії
кредитного договору №490053924 від 25.12.2007
року ним сплачувались збільшені суми
періодичних виплат по вищезазначеному
кредитному договору, а тому банк був
зобов`язаний проводити щомісячно
коригування боргу, чого не робив, а тому
його позовні вимоги підлягають
задоволенню.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач доводи скарги підтримав.

Представник відповідача заперечував
проти доводів скарги, зазначив, що банк
проводить коригування заборгованості
за кредитом в разі його дострокового
погашення в повному обсязі, проте
позивач кредит достроково не погасив, а
доводи останнього про обов`язок банку
щомісячно коригувати заборгованість
та складати новий графік погашення з
урахуванням щомісячних переплат
боржника не ґрунтуються на умовах
договору, підписаного сторонами, які
недійсними в установленому законом
порядку не визнавались.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Закону України «Про захист
прав споживачів», споживачі під час
придбання, замовлення або використання
послуг (робіт, товарів) для задоволення
своїх побутових потреб мають право на:
державний захист своїх прав;
гарантований рівень споживання,
належну якість послуг (робіт, товарів),
інших видів обслуговування,
відшкодування збитків, завданих
послугами (роботами, товарами)
неналежної якості, а також майнової та
моральної шкоди, заподіяної
небезпечними для життя і здоров'я людей
послугами (роботами, товарами) у
випадках передбачених законодавством;
звернення до суду та інших
уповноважених державних органів за
захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана
процедура укладання договору, яка
включає питання щодо надання
інформації кредитодавцеві та
споживачеві один про одного та щодо
умов кредитування: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений,
форми його забезпечення, тип
відсоткової ставки, сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, строк, на який кредит може бути
одержаний, та варіанти його повернення.
При цьому в разі ненадання зазначеної
інформації, суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену ст.ст. 15
і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один із
оригіналів якого передається
споживачеві. Споживач не зобов'язаний
сплачувати кредитодавцеві будь-які
збори, відсотки або інші вартісні
елементи кредиту, що не були зазначені
в договорі.

Як вбачається з матеріалів справ та
встановлено судом, між ПАТ «Альфа-банк»
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір №490053924 від 25.12.2007 року, згідно
якого останній отримав кредит у
розмірі 15668,32 дол. США з номінальною
відсотковою ставкою за користування
кредитом у розмірі 13 % на рік з кінцевим
терміном повернення 25.12.2014 року. Кредит
був наданий на придбання транспортного
засобу (а.с.6 - 15).

З розрахунку заборгованості по кредиту
вбачається, що позивач з січня 2008 року
до січня 2009 року щомісячно вносив на
погашення кредиту суми в більшому
розмірі ніж було передбачено графіком
погашення кредитної заборгованості.

З січня 2009 року позивач не регулярно
вносив платежі, а з жовтня 2010 року
припинив виконання своїх зобов`язань.

Внаслідок припинення виконання
відповідачем своїх зобов`язань,
останньому банком була надіслана
вимога про досудове врегулювання
спору.

Як вбачається з наданої суду копії
вимоги про досудове врегулювання
спору, вказана вимога була направлена
позивачу відповідачем 24.05.2011 року за
вих. 35188-102 (а.с.17-18).

Судом також було встановлено, що під
час виконання умов кредитного договору
відповідачем в справі не були порушені
вимоги п.8 та ч.4 ст.11 Закону України «Про
Захист прав споживачів», так як за
умовами укладеного сторонами
кредитного договору, який не
суперечить вимогам вказаного Закону у
відповідача був відсутній обов`язок
проводити щомісячно коригування боргу,
внаслідок внесення позивачем на
погашення кредиту більших сум ніж було
передбачено графіком погашення
кредитної заборгованості. Судом також
було встановлено, що вимога
відповідача від 24 травня 2011 року про
досудове врегулювання спору також не
була передчасною, та не порушувала прав
позивача.

Виходячи з наявних в матеріалах справи,
та досліджених судом першої інстанції
доказів, обставини справи які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про безпідставність
заявленого позову відповідає цим
обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу
обов`язку відповідача здійснювати
щомісячно коригування боргу, внаслідок
внесення позивачем більших сум на
погашення кредиту ніж передбачалось
графіком, що передбачено Законом
України про Захист прав споживачів,
колегія суддів не приймає, виходячи з
наступного.

Відповідно ч.8 та 4 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
встановлено обов`язок кредитодавця
коригувати кредитні зобов`язання
споживача у бік їх зменшення , якщо
споживач скористався своїм правом
дострокового повернення споживчого
кредиту, шляхом збільшення суми
періодичних виплат по кредиту.

Разом з тим в Законі на який
посилається позивач не передбачено
обов`язок банку проводити таке
коригування після кожного внесення
боржником на рахунок банку
періодичного платежу у більшому
розмірі ніж визначено умовами графіку
погашення.

Тобто законом не передбачено таке
коригування проводити щомісячно.

Разом з тим, п.7.2 кредитного договору,
який не визнаний недійсним в судовому
порядку, визначено, що позичальник має
право здійснювати дострокове
повернення кредиту в порядку та на
умовах, що визначені цим договором.
Протягом дії цього договору,
позичальник має право здійснювати
часткове дострокове повернення
Кредиту та повернути Кредит повністю
тільки у термін, у який повинен бути
здійснений відповідний щомісячний
платіж згідно договору. В будь-якому
випадку, днем повернення кредиту чи
його частини є день, визначений у
відповідному підпункті договору для
відповідного платежу, незалежно від
фактичної дати сплати коштів
позичальником. В разі реалізації
позичальником права на дострокове
повернення кредиту, Графік повернення
кредиту в новій редакції не
оформлюється, в той же час коригування
зобов'язань позичальника за цим
договором відбувається відповідно до
статті 9 частини №2 цього договору.

Статтею 9 також не передбачене
щомісячне коригування та складання
нового графіку погашення кредиту.

Позивач в справі не довів, що
переплачені ним суми на протязі року не
були зараховані банком на погашення
кредиту.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що з початку 2009 року
позивач почав вносити менші суми, а
також були місяці, коли борг взагалі не
погашався, таким чином переплачені
позивачем суми в 2008 році були
враховані за ті місяці, в які позивач не
повертав борг . З жовтня 2010 року
позивач перестав повертати кредит, що
не заперечував в судовому засіданні,
кредит достроково в повному обсязі не
повернув, а тому суд дійшов правильного
висновку, щодо не порушення
відповідачем вищенаведеного положення
Закону «Про Захист прав споживачів».

Так, як позивач не довів обов`язок
банку, щомісячно складати новий графік
погашення кредиту, в разі внесення
позивачем на його погашення більших
сум, ніж передбачено було умовами
договору, а також не довів, що станом на
дату направлення йому досудової вимоги
про врегулювання спору в травні 2011
року , кредит ним був погашений і
порушень своїх зобов`язань він на цю
дату,( навіть з урахуванням переплат 2008
року), не допустив, колегія суддів
приходить до висновку, що і ці позовні
вимоги правомірно не були задоволені
судом.

Суд повно і об`єктивно з`ясував
дійсні обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін зібраними
у справі доказами, яким дав належну
правову оцінку.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається, тому апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 26 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: