Справа №489/1377/14-ц 22.09.2014 22.09.2014 22.09.2014
Провадження №22-ц/784/2584/14
Головуючий у І інстанції Губницький
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

іменем України

22 вересня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Кушнірової
Т.Б.

із секретарем судового засідання -
Богуславською О.М.,

з участю:

відповідача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«КРЕДОБАНК» ухвалу Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 13
серпня 2014 року, постановлену у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «КРЕДОБАНК»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

у с т а н о в и л а :

26 лютого 2014 року ПАТ «КРЕДОБАНК»
(надалі Банк) пред'явило до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначений позов, який
обґрунтувало наступним.

11 вересня 2008 року ВАТ «КРЕДОБАНК» в
простій письмовій формі уклав з ОСОБА_2
кредитний договір № А010061.

За його умовами ВАТ «КРЕДОБАНК»
зобов'язався надати і надав
позичальнику на поточні потреби кредит
у розмірі 15 000 доларів США, а той, у свою
чергу, - повернути їх частинами згідно
графіку погашення, по 300 доларів США
щомісяця, до 10 вересня 2015 року,
сплачуючи при цьому проценти за
користування позиченими грошима,
виходячи з процентної ставки 16 % на рік
на суму залишку заборгованості по
кредиту. Крім того, 1,7% від суми кредиту
підлягало сплаті позичальником до
видачі кредиту в гривні по курсу НБУ на
дату оплати.

Порушення позичальником умов
кредитного договору, давало Банку
право нараховувати пеню в розмірі
подвійної процентної ставки, але не
менше однієї гривні на кожний день
прострочення.

В той же день, в тій же, що і кредитний
договір формі, на забезпечення його
виконання, Банк уклав з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 договір поруки, за умовами якого
останній поручався перед кредитором за
належне виконання ОСОБА_2 свого
обов'язку за кредитним договором, а у
разі порушення тим кредитного
зобов'язання - погоджувався виступати
разом з ним як солідарні боржники і
виплатити борг.

Крім того, на забезпечення виконання
названого кредитного договору, Банк з
однієї сторони, та ОСОБА_4 з другої
сторони, уклали іпотечний договір, за
яким остання передала в іпотеку Банку
належну їй на підставі свідоцтва про
право власності житло, а саме
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

26 листопада 2009 року за рішенням
позачергових загальних зборів
акціонерів ВАТ «КРЕДОБАНК» змінило
назву на ПАТ «КРЕДОБАНК».

28 вересня 2011 року між ПАТ «КРЕДОБАНК»
та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір
№ 1 до кредитного договору № А010061 від 11
вересня 2008 року, яким змінено порядок
повернення кредиту та розмір
щомісячних платежів.

У подальшому, не дивлячись на те, що
Банк повністю виконав взяті на себе
обов'язки, ОСОБА_2 свого слова не
дотримався, взявши у кредитодавця
гроші і, використавши їх на власний
розсуд, він з 2013 року виплати припинив,
у зв'язку з чим, станом на 05 листопада 2013
року у нього виникла заборгованість у
розмірі 94 942 гривні 61 копійка, яку ПАТ
«КРЕДОБАНК» просило стягнути.

Посилаючись на виписані обставини,
Банк просив позов задовольнити.

19 травня 2014 року позивач надав заяву
про збільшення позовних вимог і
остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в солідарному порядку,
заборгованість у розмірі 165 515 гривень 70
копійок, з яких:

· 127 438 гривень 55 копійок
заборгованість за кредитом;

· 21 826 гривень 52 копійки
заборгованість по процентам за
користування кредитом;

· 16 250 гривень 63 копійки пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

Крім того, в рахунок погашення
заборгованості просив звернути
стягнення на предмет іпотеки:
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_4 на праві власності.

На підставі позовної заяви ПАТ
«КРЕДОБАНК» Ленінський районний суд м.
Миколаєва своєю ухвалою від 12 березня
2014 року відкрив провадження у справі і
перейшов на стадію вирішення позову.

Проте з часом, ухвалою того ж суду від 13
серпня 2014 року провадження у справі по
позовним вимогам до ОСОБА_3 і ОСОБА_4
закрито, у зв'язку з їх смертю.

ПАТ «КРЕДОБАНК» подало на цю ухвалу
апеляційну скаргу, в якій просило її
скасувати в частині закриття
провадження відносно позовних вимог до
ОСОБА_4, після чого направити справу до
суду першої інстанції для подальшого
розгляду.

В обґрунтування скарги посилалося на
невідповідність судового рішення
нормам матеріального і процесуального
права та положенням чинного цивільного
законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржену ухвалу суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки суд
постановив її з додержанням норм
процесуального права.

Закриваючи провадження у справі
відносно ОСОБА_4, районний суд вважав,
що діє в межах вимог чинного
цивільно-процесуального
законодавства, яке зобов'язує його
поступити саме так, оскільки
протилежне було б грубим порушенням
процесуальних норм.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області, в межах доводів
апеляційної скарги, погоджується з
такими висновками суду І інстанції,
вважає їх вірними, обґрунтованими й
законними.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України,
1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення, в порядку позовного,
наказного та окремого провадження,
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також
справ, розгляд яких, в порядку
цивільного судочинства, прямо
передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного
судочинства, виходячи із загальних
засад цивільного судочинства про
неприпустимість свавільного втручання
у сферу особистого життя людини;
судовий захист цивільного права та
інтересу; справедливість,
добросовісність та розумність, перш за
все регулюються особисті немайнові та
майнові відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом
випадках, органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси, мають право в
порядку, встановленому Цивільним
процесуальним кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів; або прав, свобод та
інтересів інших осіб, інтереси яких
вони захищають, державних чи
суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України і
обраний позивачем.

При цьому, суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета та підстав спору на власний
розсуд.

Таке право мають також особи (за
винятком тих осіб, які не мають
цивільної процесуальної дієздатності),
в інтересах яких заявлено вимоги.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач, які на час участі
у справі відповідно до ст.ст. 28-29 ЦПК
України повинні володіти
цивільно-процесуальною
правосуб'єктністю, тобто мати
цивільно-процесуальну правоздатність
та цивільно-процесуальну дієздатність.

Під цивільно-процесуальною
дієздатністю розуміють здатність мати
цивільні процесуальні права та
обов'язки сторони.

Цивільно-процесуальну правоздатність
мають усі фізичні і юридичні особи.

Під цивільно-процесуальною
дієздатністю розуміють здатність
особисто здійснювати цивільні
процесуальні права та виконувати свої
обов'язки в суді.

Цивільну-процесуальну дієздатність
мають фізичні особи, які досягли
повноліття, а також, неповнолітні, у
випадках прямо передбачених законом.

Із системно-логічного аналізу
виписаних норм можна зробити висновок
про те, що цивільний позов може заявити
лише фізична особа, яка володіє
цивільно-процесуальною право- та діє-
здатністю, тобто є живою.

Аналогічно, позов може бути
пред'явлений тільки до особи, яка на час
вчинення названої процесуальної дії є
живою.

У разі пред'явлення позову до особи, яка
на той час померла, суд зобов'язаний
повернути позовну заяву позивачеві. У
разі виявлення даної обставини після
відкриття провадження у справі, суд
зобов'язаний провадження закрити.

Як вбачається з матеріалів справи,
даний позов, в тому числі і до ОСОБА_4,
позивач пред'явив 26 лютого 2014 року, в
той час, як відповідно до актового
запису про смерть № 2756 від 21 липня 2009
року, ІНФОРМАЦІЯ_1 та померла. У зв'язку
з наведеним провадження щодо неї не
могло бути порушено.

Проте, через брак інформації про смерть
відповідача, суд порушив провадження, а
коли отримав таку інформацію, то вірно
закрив провадження.

За такого, у апеляційного суду немає
законних підстав для задоволення
апеляційної скарги, а тому у ній слід
відмовити.

Що ж до твердження особи, яка подала
апеляційну скаргу, про необхідність
застосування до спірної ситуації
положень ст. 37 ЦПК України, то вони не
можуть братися до уваги, оскільки є
хибними і ґрунтуються на неналежному
усвідомленні названою особою
зазначеної статті.

Дійсно, ст. 37 ЦПК України передбачено,
що у разі смерті фізичної особи у
відносинах, щодо яких виник спір, суд
залучає до участі у справі
правонаступника відповідної сторони
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі
до вступу правонаступника, обов'язкові
для нього так само, як вони були
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Проте, з буквального тлумачення
вказаної статті, випливає висновок про
те, що названі правила
правонаступництва виникають тільки у
цивільних справах, порушених
провадженням за життя сторін, і у разі
їх смерті, яка сталася вже після
порушення провадження у справі.

Тому, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «КРЕДОБАНК»
відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
дня її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: