У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, відкритого
акціонерного товариства «Аграрний
комерційний банк», треті особи -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
комунальне підприємство Київської
обласної ради «Броварське міжміське
бюро технічної інвентаризації» про
припинення права власності, визнання
договору купівлі-продажу садового
будинку недійсним, визнання права
власності на садовий будинок,
відшкодування моральної шкоди та за
зустрічним позовом про стягнення
заборгованості та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого зазначив, що рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 4 липня 2005 року
скасовано рішення Ради масиву
садівницьких товариств «Урочище
Зазим'є» від 24 березня 2002
року (протокол № 2) про прийняття ОСОБА_6
до складу членів товариства і
розпорядження Броварської районної
державної адміністрації Київської
області № 157 від 16 квітня 2002 року про
передачу їй у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1112 га для
ведення садівництва.

Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії I- КВ № 045929, виданий на ім'я ОСОБА_6
на земельну ділянку площею 0,1112 га, для
ведення садівництва, розташовану на
території ЄТ «Зазим'є»
Броварського району Київської області
по АДРЕСА_1.

Цим же рішенням виселено ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 з усіма залежними від них
особами із будинку АДРЕСА_1 у СТ
«Зазим'є» Броварського району та
стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
кошти у розмірі 348 450 грн. - витрати на
добудову садового будинку.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 27 січня 2006 року рішення
суду першої інстанції частково
скасовано та у задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 21 червня 2006 року рішення
апеляційного суду Київської області
від 27 січня 2006 року скасовано, рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 4 липня 2005 року
залишено без змін.

Позивач зазначав, що 25 липня 2006 року
ОСОБА_6 за домовленістю із ОСОБА_7,
знаючи про наслідки зазначених вище
судових рішень, звернулася до
Зазимської сільської ради із заявою
про надання їй дозволу на оформлення
права власності на спірний садовий
будинок, внаслідок чого отримала
дозвіл і свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане виконкомом
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
2 серпня 2006 року на підставі рішення № 50
від 27 липня 2006 року.

25 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ
«Аграрний комерційний банк» (далі - ВАТ
«АКБ») в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_7 за
договором про відкриття кредитної
лінії № 42/2007 від 25 квітня 2007
року укладено іпотечний договір.

У липні 2007 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
звернулися до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до ВАТ
«АКБ», третя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_8 про розірвання іпотечного
договору та за зустрічним позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за наслідками розгляду якого
судом 29 серпня 2007 року ухвалено рішення
про задоволення позову.

7 листопада 2007 року ВАТ «АКБ»,
використовуючи рішення суду від
29 серпня 2007 року, зареєструвало своє
право власності на садовий будинок, а 22
листопада 2007 року між банком та ОСОБА_9
укладено договір купівлі-продажу
спірного будинку.

У червні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
із заявою про перегляд рішення суду від
29 серпня 2007 року за нововиявленими
обставинами. Ухвалою суду від 19 червня
2008 року заяву задоволено, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
скасовано.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 5 листопада 2010 року
первісний позов ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про
розірвання договору іпотеки та
зустрічний позов ВАТ «АКБ» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
залишено без розгляду.

Позивач посилаючись на викладене,
просив суд припинити право власності
ВАТ «АКБ» на садовий будинок АДРЕСА_1;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу садового будинку
АДРЕСА_1, укладений 22 листопада 2007 року
між ВАТ «АКБ» і ОСОБА_5, який
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №
2583; визнати за ним право власності на
садовий будинок АДРЕСА_1 та стягнути
солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на його
користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000
гривень.

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулися
до суду із зустрічним позовом про
стягнення заборгованості і
відшкодування моральної шкоди, в
обґрунтування якого зазначили, що 22
листопада 2001 року між ними та ОСОБА_4
був укладений договір про завдаток, за
яким ОСОБА_4 зобов'язувався
продати, а вони купити до 25 грудня 2001
року спірні земельну ділянку площею
0,1112 га та садовий будинок АДРЕСА_1 за
ціною 168806 гривень 40 копійок. У рахунок
майбутніх платежів за нерухоме майно
вони передали ОСОБА_4 10000
доларів США.

Відповідно до умов договору доручення
від 19 грудня 2001 року, укладеного між
ОСОБА_6 і ОСОБА_4, останній зобов'язався
від імені та за рахунок довірителя в
термін не пізніше 15 січня 2002 року
отримати та надати довірителю належним
чином посвідчену виписку з рішення
місцевої ради про виділення СТ
«Зазим'є» спірної земельної ділянки;
провести комплекс робіт, пов'язаних з
приватизацією спірної земельної
ділянки та організувати виготовлення
та затвердження проектної
документації на будівництво.

Зазначали, що договір купівлі-продажу
не був укладений, оскільки земельна
ділянка на момент укладення договору
про завдаток не відносилась до земель,
виділених садовому масиву «Урочище
Зазим'є», ОСОБА_4 не мав документів на
підтвердження права користування цією
земельною ділянкою, а садовий будинок
був недобудований, а тому просили суд
стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_6 борг у сумі 250 093 гривні
20 копійок згідно із договором
завдатку від 22 листопада 2001 року і
договором доручення від 19 грудня 2001
року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_4;
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
штраф у розмірі 130 997 гривень 81 копійка
за несвоєчасне повернення боргу згідно
із рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 4 липня 2005 року, стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_7 кошти в розмірі 462 383
гривні 18 копійок, витрачені на
будівництво садового будинку АДРЕСА_1
та моральну шкоду в розмірі
1000 000 гривень.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від
4 жовтня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 29 січня 2013 року, позов
задоволено частково.

Припинено право власності ВАТ
«Аграрний комерційний банк» на садовий
будинок АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу садового будинку
АДРЕСА_1, укладений 22 листопада
2007 року між ВАТ «Аграрний комерційний
банк» і ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
спірний садовий будинок.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від
22 січня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Ухвалено визнати недійсним договір
купівлі-продажу садового будинку
АДРЕСА_1, укладений 22 листопада
2007 року між ВАТ «Аграрний комерційний
банк» і ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 2583.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
садовий будинок АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
відшкодування 3 % річних та інфляційне
збільшення суми боргу за несвоєчасне
повернення боргу згідно рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 4 липня 2005 року у
розмірі 130 997 гривень 81 копійка та
понесені витрати на оплату судового
збору у розмір 1309 гривень 98 копійок.

В іншій частині
зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Київської області від 24 червня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення первісного позову
та відмови у задоволенні зустрічного
позову про стягнення коштів за
договором про завдаток від 22 листопада
2001 року та договором доручення від
19 грудня 2001 року та розподілу
судових витрат скасовано та ухвалено
нове

про відмову у задоволенні первісного
позову та часткове задоволення
зустрічного позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
борг за договором завдатку та
договором доручення в розмірі 250093
гривні 20 копійок.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанції і ухвалити нове
про відмову у задоволенні зустрічного
позову та повне задоволення
первісного, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Оскільки доводи касаційних скарг не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України
як підстави для скасування рішень,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 22 січня
2014 року в частині, залишеній без змін
рішенням апеляційного суду Київської
області від 24 червня 2014 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 24 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.

Горелкіна Н.А.

Іваненко Ю.Г.