Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання права
власності на спадкове майно за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 6 лютого
2014 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа
- Головне управління юстиції у м. Києві,
про визнання права власності на
спадкове майно.

Позов мотивовано тим, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 16 вересня 1994 року квартира АДРЕСА_1
належала на праві приватної власності
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в
рівних частках ( по ј кожному).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який є
батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Зазначала, що на час смерті ОСОБА_5
відповідач ОСОБА_7 вважався таким, що
прийняв спадщину від свого батька у
розмірі ј частки спірної квартири, а
ОСОБА_4 не подав своєчасно заяву про
прийняття спадщини, пропустив
установлений строк на її прийняття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 - мати
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, яка на момент смерті
була зареєстрована та проживала разом
із ОСОБА_4 в АДРЕСА_2.

У зв'язку з тим, що її чоловік ОСОБА_7 на
момент смерті своєї матері не проживав
разом з нею та не подав заяву про
прийняття спадщини, а тому вважається
таким, що не прийняв спадщину, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_7,
спадкоємицею якого є вона як дружина.

Маючи право прийняти спадщину після
смерті чоловіка, вона своєчасно
звернулась до Десятої київської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, у
зв'язку з чим було заведено спадкову
справу.

Вважала, що їй повинно бути виділено у
власність в порядку спадкування після
смерті її чоловіка 3/5 частини спірної
квартири.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 12 вересня 2013
року позов задоволено.

Визнано в порядку спадкування за
законом за ОСОБА_3 право власності на 3/8
частини квартири АДРЕСА_1, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловіка
ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
6 лютого 2014 року заочне рішення суду
першої інстанції змінено.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/4
частини квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3, як
дружина померлого ОСОБА_7 має право на
належну йому на праві власності ј
частини квартири АДРЕСА_1. Вважав
встановленим той факт, що після смерті
ОСОБА_5, ОСОБА_7 як особа, що постійно
проживала зі спадкодавцем на момент
смерті, фактично прийняв 1/4 частки
вказаної квартири, яка належала ОСОБА_5
Оскільки судовим рішенням ОСОБА_4
надано додатковий строк на прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_5, то
дійшов до висновку, що ОСОБА_3 в порядку
спадкування належить 3/8 частини
вказаної квартири.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд посилався
на те, що відсутні правові підстави
вважати, що ОСОБА_7 прийняв після
померлого ОСОБА_5 спадщину , оскільки
він відмовився від неї на користь своєї
матері ОСОБА_6, при цьому на час
відкриття спадщини після смерті батька
ОСОБА_7 з ним постійно не проживав.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті (ст.
1218 ЦК України).

Судом установлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 16 вересня 1994 року власниками
квартири АДРЕСА_1 в рівних частках є
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7(а.с. 4)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.5).

Згідно заяви, посвідченої нотаріусом
Брянського міського нотаріального
округу РФ, зареєстрованого в реєстрі
за № 476, 30 січня 2007 року, ОСОБА_7,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, від
належної йому по всім підставам долі
спадкового майна, яке залишилось після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька
відмовився на користь ОСОБА_6 (а.с. 79).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (а.с. 6).

1 грудня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
П'ятнадцятої київської нотаріальної
контори про прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 (а.с.7).

З матеріалів спадкової справи,
дослідженої судом, убачається, що
ОСОБА_3, як дружинна ОСОБА_7, 6 травня 2011
року звернулась з заявою до Десятої
київської державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, у тому
числі і тієї, яку він прийняв, але не
встиг оформити після померлого батька -
ОСОБА_5 та померлої матері ОСОБА_6 (а.с.
124).

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК
України питання про право на спадкове
майно вирішується судом у разі
невизнання такого права чи відмови
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину.

Статтею 39 Закону України «Про
нотаріат» визначено, що порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
та посадовими особами органів
місцевого самоврядування
встановлюється цим Законом та іншими
актами законодавства України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про
нотаріат» нотаріуси вчиняють
нотаріальні дії, зокрема видають
свідоцтва про право на спадщину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в ч. 2 п. 23 постанови №7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що ОСОБА_3
звернулася до Десятої київської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7, але не отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

Визнаючи за позивачкою право власності
на частину квартири в порядку
спадкування, суди в порушення вимог
ст.ст. 214, 304 ЦПК України не встановили
факту відмови нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки при вирішенні спору судом
порушені норми процесуального права,
судом не повно з'ясовані фактичні
обставини справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому в
силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені в
справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 12 вересня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 6 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова
І.М. Фаловська