Справа № 409/395/14-ц
Провадження № 22ц/782/2082/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 ЧЕРВНЯ 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Кравченко Н.В.,

суддів - Максюта І.О., Туренко С.І.

за участю секретаря -Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Білокуракинського
районного суду Луганської області від
24 квітня 2014 року за заявою ОСОБА_1,
зацікавлена особа ОСОБА_2, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, -

Встановила:

У квітні 2014 року заявниця ОСОБА_1
звернулася до суду з заявою у порядку
окремого провадження про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу, в якій
послалася, що вона з 5 червня 2001 року
проживала однією сім'єю та вела
спільне господарство з ОСОБА_3 , як
чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу
у належному йому будинку. Під час
такого спільного проживання вони
спільно придбавали майно, вирощували
худобу. У серпні 2013 року ОСОБА_3 тяжко
захворів на онкологічну хворобу, у
зв'язку з чим вона за ним доглядала,
несла витрати на придбання ліків та
його лікування з їхнього спільного
сімейного бюджету. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
помер, заповіту за життя він не склав.
Після його смерті залишилася спадщина
у вигляді будинку АДРЕСА_1, побутова
техніка, меблі, земельний та майновий
пай.

Тому заявниця просить:

встановити факт проживання її з ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
понад 13 років ( з червня 2001 року до часу
відкриття спадщини 4 березня 2014 року),

визнати за нею право на спадкування за
законом у першу чергу після смерті
ОСОБА_3 відповідно до ст.. 1261 ЦК України.

Ухвалою Білокуракинського районного
суду Луганської області від 24 квітня
2014 року заява заявниці про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу
залишена без розгляду.

В апеляційній скарзі заявниця з
ухвалою суду не згодна, вважає її такою,
що не відповідає вимогам закону,
просить скасувати ухвалу та направити
справу для продовження розгляду судом
першої інстанції.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Залишаючи заяву заявниці в зазначеній
частині без розгляду, суд виходив з
того, що у даному випадку має місце
спір про право стосовно спадкового
майна з зацікавленою особою по справі,
а тому це питання має розглядатися у
порядку позовного провадження.

Таких висновків суд дійшов правильно.

Згідно зі ст.. 234 ЦПК України окреме
провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого
провадження у числі іншого, справи
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення (п.5);

Відповідно до ст.. 235 ЦПК України, якщо
під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Статтею 256 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає справи у числі інших,
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу;

Суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається спір про право, а
якщо спір про право буде виявлений під
час розгляду справи, - залишає заяву без
розгляду.

Судом встановлено, що після
смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове
майно з приводу якого між заявницею та
зацікавленою особою ОСОБА_2 є спір про
право, про що вбачається з наданого
суду заперечення зацікавленої особи,
та про це суду підтвердив її
представник у судовому засіданні.

За таких обставин, суд правильно дійшов
висновку, що заява підлягає залишенню
без розгляду, а справа підлягає
розгляду у порядку позовного
провадження, оскільки виходячи з
системного аналізу вказаних правових
норм, випливає, що у порядку окремого
провадження встановлення факту
можливе тільки у разі відсутності
будь-якого спору про право
матеріальне, яким є спір щодо спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не встановив факт наявності спору
між заявницею та зацікавленою особою,
і такого висновку дійшов зі слів
представника зацікавленої особи без
наведення ним будь - яких мотивів, на
увагу не заслуговують, оскільки, під
час розгляду справи окремого
провадження про встановлення факту,
суд не повинен з'ясовувати суть спору,
вимагати докази його наявності та
робити висновки щодо цього спору.

Всі питання пов'язані з суттю
спора та висновки по його вирішенню
суд робить під час розгляду цього
спору, для чого передбачено позовне
провадження.

Крім того, як вбачається з заяви
заявниці нею крім встановлення
зазначеного факту, також заявлені
вимоги про визнання за нею права на
спадкування, що само по собі вже є
вимогами матеріального характеру, які
не можуть бути розглянуті в порядку
окремого провадження, та також
підлягають розгляду у порядку
позовного провадження.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції не знає положень та керівних
роз'яснень, які містяться у листі
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ від 16 травня 2013 року « Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» та п. 21 Постанови Пленуму
Верховного суду України №7 від 30
травня 2008 року « Про судову практику у
справах про спадкування», на увагу не
заслуговують.

У п.21 вказаної постанови Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
при вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття
спадщини (четверта черга спадкоємців
за законом), судам необхідно
враховувати правила частини другої
статті 3 СК про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Зазначений п'ятирічний
строк повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом.

До спадкоємців четвертої
черги належать не лише жінка
(чоловік), які проживали однією сім'єю
зі спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо
вони спільно проживали зі
спадкодавцем, були пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха,
пасинки, падчерки, інші особи, які
взяли до себе дитину як члена сім'ї,
тощо.

Правила статті 1264 не
стосуються дітей, влаштованих у
прийомні сім'ї та дитячі будинки
сімейного типу.

До числа спадкоємців четвертої
черги не входить особа, яка хоча і
проживала спільно зі спадкодавцем,
але перебувала у зареєстрованому
шлюбі з іншою особою. Проживання
однією сім'єю жінки та чоловіка без
шлюбу не є підставою для виникнення в
них права на спадкування за законом
у першу чергу на підставі статті 1261
ЦК .

Отже, ніяких роз'яснень з питань
стосовно розгляду справ у порядку
окремого провадження цей пункт
постанови не містить, навпаки, це
роз'яснення стосується розгляду
цивільних справ щодо спорів про
спадкування, які розглядаються у
позовному провадженні, а не в порядку
окремого провадження.

Що стосується посилань апелянта на
вказаний Лист Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, то у ньому також
відсутні будь-які роз'яснення з
приводу розгляду справ про
спадкування у порядку окремого
провадження, крім того, посилання
апелянта на цей лист носить
абстрактний характер.

Доводи апелянта про те, що у разі
залишення заяви без розгляду
відповідно до ст.. 256 ЦПК України, суд
має роз'яснити право заінтересованим
особам подати позов на загальних
підставах, що не виконано при
винесенні оскаржуваної ухвали, на
увагу не заслуговує, оскільки ця
обставина сама по собі не підставою для
висновку про незаконність ухвали,
крім того, у мотивувальній частині
оскаржуваної ухвали міститься
висновок суду про те, що справа
підлягає розгляду у порядку позовного
провадження.

Таким чином, вказані доводи
апеляційної скарги, не спростовують
висновків суду щодо необхідності
залишення заяви заявниці без розгляду
у зв'язку з тим, що має місце спір про
право, який підлягає розгляду у порядку
позовного провадження.

Що стосується доводів апелянта про
неправильне застосування судом ст.. 207
ч.1 п.8 ЦПК України, то в цій частині ці
доводи заслуговують на увагу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної
ухвали, правильно зробивши висновки
про наявність спору про право та
дійшовши висновку про розгляд справи у
порядку позовного провадження, суд
помилково керувався положеннями ст.. 207
ч.1 п.8 ЦПК України.

Відповідно до ст.. 207 ч.1 п.8 ЦПК України
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо: провадження у
справі відкрито за заявою, поданою без
додержання вимог, викладених устаттях
119 і 120 цього Кодексу, та не було
сплачено судовий збір і позивач не
усунув цих недоліків у встановлений
судом строк.

Тобто, ці положення стосуються
випадків, коли заява, яка прийнята
судом до провадження містить недоліки,
для усунення яких заявнику після
відкриття провадження у справі,
надавався строк, однак ним недоліки не
усунено.

З матеріалів справи вбачається, що
судом не виносилася ухвала про
наявність недоліків у заяві заявниці
та не надавався строк для їх усунення,
які нею протягом наданого строку не
усунено.

Отже підстав для посилання на ст... 207
ч.1 п.8 ЦПК України у суду не було,
оскільки положення вказаної норми на
залишення без розгляду заяви поданої у
порядку окремого провадження, у разі
виявлення спору про право, не
поширюється.

Ці питання врегульовані ст.. 256 ЦПК
України і саме, керуючись нею, заява
заявниці підлягає залишенню без
розгляду.

Таким чином, судова колегія вважає, що
посилання суду на ст.. 207 п.8 ЦПК України
є помилковим, а тому це посилання
підлягає виключенню з мотивувальної
частини ухвали, що не впливає на
правильність висновків суду щодо
необхідності залишення заяви без
розгляду у зв'язку з наявністю спору
про право.

Відповідно до ст.. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду
першої інстанції і постановляє ухвалу
з цього питання, якщо воно було
вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права
або при правильному вирішенні було
помилково сформульовано суть
процесуальної дії чи підстави її
застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Отже, оскільки судом першої інстанції
при правильному вирішенні питання
було помилково сформульовано суть
процесуальної дії та підстави її
застосування, вказана ухвала підлягає
зміні у частині визначення правової
норми, на підставі якої вона прийнята.

Крім того, судова колегія вважає
необхідним звернути увагу суду першої
інстанції стосовно необхідності
визначитися щодо подальшої долі інших
вимог заявниці про визнання за нею
права на спадкування за законом у першу
чергу після смерті ОСОБА_3 відповідно
до ст.. 1261 ЦК України, заявлених у
порядку окремого провадження,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що з приводу цих вимог
ніякого рішення судом не прийнято.

Керуючись ст.. 303,307,312, 313, 314, 315ЦПК
України, судова колегія апеляційного
суду Луганської області, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Білокуракинського районного
суду Луганської області від 24 квітня
2014 року - змінити.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту
проживання її з ОСОБА_3 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу понад 13 років ( з
червня 2001 року до часу відкриття
спадщини 4 березня 2014 року) - залишити
без розгляду у зв'язку з наявністю
спору про право матеріальне на
підставі ст.. 256 ЦПК України,
роз'яснивши заінтересованим особам,
що вони мають право подати позов на
загальних підставах.

В решті ухвалу Білокуракинського
районного суду Луганської області від
24 квітня 2014 року залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду
Луганської області набирає чинності
негайно, та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді: