АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретаря: Данилко О.А.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого та за
довіреністю діє ОСОБА_2, на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 23 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів. Посилалась на те, що
протягом 2010-2011 років сплачувала
заборгованість за кредитним договором,
який уклав відповідач з ПАТ
«Промінвестбанк». За вказаний період
нею було сплачено в рахунок погашення
заборгованості відповідача за
кредитним договором 68000 грн. Оскільки
договору позики з відповідачем вона не
укладала, то після уточнення позовних
вимог просила стягнути ці кошти з
відповідача як набуті без достатньої
правової підстави. Крім того, просила
стягнути з ОСОБА_4 проценти за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 11326,83 грн., а всього 79326,83 грн.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 68 000
грн. грошових коштів, набутих та
збережених без достатньої правової
підстави, та 11 326,83

________________________________________________________________________
_______________________________________________________

№22ц-1187/14 Головуючий у 1
інстанції: Войтун О.Б.

Категорія: 27
Доповідач: Литвинюк
І.М.

грн. процентів за користування чужими
грошовими коштами, а всього 79 326,83 грн.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, в
інтересах якого та за довіреністю діє
ОСОБА_2, просить вищезазначене рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.
Посилається на те, що судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Посилається на те, що домовленостей
щодо надання в позику грошових коштів
для погашення заборгованості за
кредитним договором між сторонами не
було, а ОСОБА_3 здійснювала
перерахування коштів у зв'язку з
проживанням в номері готелю «Преміум»,
який належав йому на праві
користування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідача на користь позивача
безпідставно набуте майно - грошові
кошти, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_4 не виконав грошові
зобов»язання перед позивачкою за
договором позики, а тому зобов'язаний
повернути це майно як безпідставно
набуте. Також виходив з того, що
позивачка здійснювала перерахунки
грошових коштів на ім'я відповідача за
укладеним останнім із банком кредитним
договором, що підтверджується наданими
квитанціями.

Однак з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може.

За змістом ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна; б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи; в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що згідно з
платіжними дорученнями № 14 від 25
червня 2010 року, № 23 від 27 липня 2010 року,
№ 28 від 03 січня 2011 року ОСОБА_3 було
спрямовано грошові кошти на погашення
відсотків за користування кредитом
ОСОБА_4 в сумі 24 000,00 грн., 23 000,00 грн. та 21
000,00 грн. в ПАТ «Промінвестбанк».

Як вбачається з кредитного договору №
3114 від 12 грудня 2007 року, даний договір
був укладений між АК «Промінвестбанк»
та фізичною особою ОСОБА_4.

З позовної заяви ОСОБА_3 видно, що
підставами її позову є існування між
нею та відповідачем домовленості про
перерахування за усним договором
позики грошових коштів на кредитний
рахунок ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

З огляду на положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК
України право витребування майна,
набутого без достатньої правової
підстави, належить особі, права якої на
це майно охороняються законом або
договором у разі правомірності дій
цієї особи, а обов'язок щодо повернення
майна покладається на особу, яка набула
це майно в порушення прав власника чи
володільця без достатніх правових
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
кошти ОСОБА_3 перераховувались на
банківський рахунок із зазначенням
прізвища відповідача, імені та
ідентифікаційного коду, у платіжних
дорученнях вказано підстави
призначення платежу - погашення
кредиту та процентів. Тому не можна
вважати, що ОСОБА_4 набув грошові кошти
іншої особи безпідставно, правовою
підставою є добровільне внесення
коштів ОСОБА_3.

Також з матеріалів справи та пояснень
сторін видно, що ОСОБА_3 в період з 09
вересня 2009 року по 12 червня 2010 року
проживала в кімнаті НОМЕР_1 люкс готелю
«Преміум», працювала в кафе-барі даного
готелю, який знаходився в користуванні
ОСОБА_4 на підставі Договору позички
приміщення від 01 серпня 2009 року.
Загальна вартість її проживання з
врахуванням 20% знижки складає 96 600 грн.
(т. 1 а.с. 108, 218).

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
доказів про внесення грошових коштів
ОСОБА_3 на кредитний рахунок ОСОБА_4 на
умовах їх наступного повернення, між
сторонами існували розрахункові
правовідносини, відповідно до яких не
передбачено обов'язку відповідача
повернути зазначені грошові кошти.

Таким чином, дії позивача ОСОБА_3
щодо погашення кредиту, отриманого
відповідачем ОСОБА_4, вчинені за
домовленістю з останнім, а тому між
сторонами існували інші відносини, ніж
визначені ст. 1212 ЦК України, та відсутні
підстави стягнення коштів з ОСОБА_4 як
безпідставно набутих.

З урахуванням наведеного, також
безпідставним є висновок суду першої
інстанції про існування між сторонами
позикових зобов»язань.

Враховуючи встановлені судом
обставини, колегія суддів вважає, що
даний спір виник між сторонами -
фізичними особами та правильно
розглянуто в порядку цивільного
судочинства.

Виходячи з викладеного, рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 23 грудня 2013 року ухвалено
з неповним з'ясуванням обставин, які
мають суттєве значення для справи та з
порушенням норм матеріального права,
тому підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах
якого та за довіреністю діє ОСОБА_2,
задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення грошових коштів
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: