Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"28" липня 2014 р.Дніпровський районний суд
м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, -

у с т а н о в и в :

05.06.2014 року позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про
витребування майна з чужого
незаконного володіння. Вимоги позовної
заяви мотивовано тим, що згідно
договору дарування від 17.03.2003 року
позивач є власником будинку АДРЕСА_1.
Також, відповідно до державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку позивач є власником земельної
ділянки розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,15 га. При цьому,
вироком Ялтинського міського суду від
19.03.2013 року, що набрав законної сили
22.03.2013 року, яким ОСОБА_3 визнаний винним
у вчиненні злочину передбаченого ч. 3
ст. 358 КК України, стосовно
вищезгаданого нерухомого майна було
встановлено, що на підставі
підробленого паспорту позивача
укладені договори дарування належного
позивачу нерухомого майна на користь
відповідача. Посилаючись на положення
Цивільного кодексу України позивач
просить витребувати від відповідача на
його користь зазначене вище майно.

До початку судового розгляду
представник позивача звернувся до суду
з заявою про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримує,
просить позов задовольнити, проти
ухвалення у справі заочного рішення не
заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та
викладені вище обставини, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи,
оцінивши всі зібрані по справі докази у
їх сукупності, приходить до висновку
про те, що позовні вимоги підлягають до
задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно
нотаріально посвідченого договору
дарування від 17.03.2003 року укладеного
між ОСОБА_2, як дарувальником та ОСОБА_1,
як обдарованим, позивач є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії КМ
№045579 виданого 26.09.2003 року за рішенням
15-ї сесії 24-го скликання Лівадійської
селищної ради від 23.09.2003 року №13,
позивач є власником земельної ділянки
площею 0,1500 га. з цільовим призначенням
«будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруджень (присадибна
ділянка)», яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Як вбачається з матеріалів справи,
20.02.2004 року між ОСОБА_1, як дарувальником
та ОСОБА_2, як обдарованим був укладений
нотаріально посвідчений договір
дарування належного позивачу
житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Також 20.02.2004 року між ОСОБА_1, як
дарувальником та ОСОБА_2, як
обдарованим був укладений нотаріально
посвідчений договір дарування
належної позивачу земельної ділянки
площею 0,1500 га. з цільовим призначенням
«будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруджень (присадибна
ділянка)», яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

За змістом наявного в матеріалах
справи вироку Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим від
19.02.2013 року, який набрав законної сили
22.03.2013 року, у лютому 2004 року, інші особа,
з метою таємного викрадення майна, що
належить ОСОБА_1, а саме: житлового
будинку та земельної ділянки,
розташованих за адресою: АР Крим,
АДРЕСА_1, звернулась до ОСОБА_3 з
пропозицією про надання йому допомоги
в переоформленні права власності на
вказані об'єкти нерухомості, ОСОБА_1,
при цьому пояснивши ОСОБА_3 про
необхідність нотаріального оформлення
договорі дарування житлового будинку і
земельної ділянки, під час укладення
яких тому необхідно буде представитись
ОСОБА_1 і підписати від його імені
необхідні документи, на що ОСОБА_3
погодився. 20.02.2004 року, в денний час
доби, ОСОБА_3, разом з іншою особою,
прийшов до нотаріальної контори, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2, де
інша особа і ОСОБА_3 надали приватному
нотаріусу Ялтинського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_4
правовстановлюючі документи на
житловий будинок і земельну ділянку,
які належать ОСОБА_1 та повідомили про
те, що ОСОБА_1 має намір укласти з іншою
особою договори дарування зазначеного
майна, що належать йому на праві
приватної власності. ОСОБА_3 сприяючи
іншій особі в таємному викраденні
чужого майна, представився приватному
нотаріусу ОСОБА_4 ОСОБА_1 та,
використовуючи завідомо підроблений
документ - паспорт серії НОМЕР_1,
виданий 1-м відділом Ялтинського МУ ГУ
МВС України в АР Крим 12.04.2002 року на ім'я
ОСОБА_1, в якому не встановленою особою
було видалено фотографію ОСОБА_1 і
вклеєно фотографію ОСОБА_3, підтвердив
намір про укладення договорів
дарування житлового будинку і
земельної ділянки, що належать ОСОБА_1
Приватний нотаріус ОСОБА_4, не знаючи
про протиправні наміри іншої особи та
ОСОБА_3, вважаючи, що наданий їй паспорт
на ім'я ОСОБА_1, є дійсним, а ОСОБА_3, який
знаходиться в приміщенні нотаріальної
контори є ОСОБА_1, підготувала договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та
договір дарування земельної ділянки
площею 0,15 га. по АДРЕСА_1, які надала на
підпис ОСОБА_3 та іншій особі. ОСОБА_3, з
метою підроблення офіційних
документів, за попередньою змовою з
іншою особою, підписав від імені ОСОБА_1
договір дарування житлового будинку і
договір дарування земельної ділянки,
тобто підробив офіційні документи, які
видаються та засвідчуються приватним
нотаріусом, який має право видавати та
засвідчувати такі документи, які
надають права, з метою використання їх
іншою особою, яка в свою чергу
достовірно знаючи, що договори від
імені ОСОБА_1 підписуються іншою
особою, також підписала вказані
документи. Приватний нотаріус ОСОБА_4,
не знаючи про протиправні наміри іншої
особи і ОСОБА_3, засвідчила своїм
підписом і печаткою договір дарування
житлового будинку і договір дарування
земельної ділянки, які зареєструвала в
реєстрі нотаріальних дій за номерами 468
і 470 відповідно та видала їх іншій
особі. Згідно підроблених договорів
дарування житлового будинку і
земельної ділянки, ОСОБА_1 подарував
іншій особі, а інша особа прийняла у дар
житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними
господарськими будівлями та спорудами,
станом на 20.02.2004 року, вартістю 41449,00
грн., а також земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,15 га.,
станом на 20.02.2004 року, вартістю 207000,00
грн. 23.02.2004 року, інша особа,
використовуючи завідомо підроблені
документи - договір дарування
житлового будинку, реєстровий номер 468
і договір дарування земельної ділянки,
реєстровий номер 470, отримані ним за
пособництва ОСОБА_3, надав їх у КП
Ялтинської міської ради «бюро
технічної інвентаризації» і у
Ялтинське міське управління земельних
ресурсів та зареєстрував на своє ім'я
право власності на житловий будинок і
земельну ділянку, розташовані за
адресою: АР Крим, АДРЕСА_1, тобто таємно
викрав майно, що належить і ОСОБА_1, чим
заподіяв останньому матеріальної
шкоди в особливо великих розмірах,
станом на 20.02.2004 року, на загальну суму
248449,00 грн., а і ОСОБА_3 сприяв іншій особі
в таємному викраденні чужого майна в
особливо великих розмірах (а.с. 8-9).

За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За змістом положень ст. 228 ЦК України,
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи наведені обставини справи
та викладені норми чинного
законодавства України, нотаріально
посвідчений договір дарування
належного позивачу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 20.02.2004 року укладений між
ОСОБА_1, як дарувальником та ОСОБА_2, як
обдарованим, а також нотаріально
посвідчений договір дарування
належної позивачу земельної ділянки
площею 0,1500 га. з цільовим призначенням
«будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруджень (присадибна
ділянка)», яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 від 20.02.2004 року укладений між
ОСОБА_1, як дарувальником та ОСОБА_2, як
обдарованим, є такими, що порушують
публічний порядок, а отже є нікчемними.

Згідно положень ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

За змістом положень ст.ст. 316, 317, 319 ЦК
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності. Власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним
(ст.ст. 386, 387 ЦК України).

Оскільки договори дарування, як
зазначено вище, є нікчемними, у
відповідача відсутня будь-яка законна
правова підстава володіння майном, яке
є власністю позивача набутою у
відповідності до вимог закону, отже
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК
України, ст.ст. 203, 215, 216, 228, 316, 317, 319, 321, 328,
386, 387 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_1 на підставі договору
дарування від 17.03.2003 року посвідченого
приватним нотаріусом Ялтинського
міського нотаріального округу
Автономної Республіки Крим ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №1527.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га.
з цільовим призначенням «будівництво
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруджень
(присадибна ділянка)», яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії КМ
№045579 виданого 26.09.2003 року за рішенням
15-ї сесії 24-го скликання Лівадійської
селищної ради від 23.09.2003 року №13,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №001335
(кадастровий номер 00094 7900 01 001 10060).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у сумі 2484 (дві тисячі
чотириста вісімдесят чотири) грн. 49 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -