справа № 462/2089/14-ц
УХВАЛА

19 вересня 2014 року Залізничний районний
суд м.Львова у складі:

головуючого – судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі            Рущак
Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.Львові
скаргу Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на дії
державного виконавця Залізничного
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції щодо винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження,

встановив:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (далі – ПАТ «Львівгаз»)
звернулося до суду зі скаргою, в якій
просить визнати дії державного
виконавця Залізничного ВДВС
Львівського МУЮ щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження на
підставі судового наказу № 462/5744/13-ц від
02.08.2013 року неправомірними, скасувати
відповідну постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
04.03.2014 року та зобов’язати державного
виконавця відкрите виконавче
провадження на підставі судового
наказу № 462/5744/13-ц від 02.08.2013 року. Свої
вимоги мотивує тим, що 04.03.2014 року
Залізничним ВДВС Львівського МУЮ
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження на
підставі того, що виконавчий документ
не відповідає вимогам передбаченим
ст.18 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки у ньому
відсутні відомості щодо
ідентифікаційного номера боржника.
Таким чином права ПАТ «Львівгаз», як
сторони виконавчого провадження були
порушені, оскільки державним
виконавцем безпідставно, формально
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження.

У судове засідання представник
стягувача не з’явився, подавщи заяву, в
якій зазначив, що вимоги скарги
підтримує, просить проводити розгляд
скарги за його відсутності (заява в
матеріалах справи).

Інші особи, які брали участь у справі,
будучи належним чином повідомленими
про день, час та місце розгляду заяви, в
судове засідання не з’явилися, про
причини неявки не повідомили, однак
неявка осіб, які брали участь у справі,
не перешкоджає розгляду скарги.

При цьому, державний виконавець подав
письмові заперечення на скаргу, в яких
зокрема зазначив, що державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження».
При цьому, покликається на ч.2 ст.18
даного Закону, у відповідності до якої
у разі якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону
України «Про виконавче провадження»,
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби

можуть бути оскаржені стягувачем та
іншими учасниками виконавчого
провадження (крім боржника) до
начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Судом встановлено, що 02.08.2013 року
Залізничним районним судом м.Львова
видано судовий наказ № 462/5744/13-ц про
солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості
за спожитий природній газ в розмірі 441,30
грн. (а.с.8).

Також встановлено, що 04.03.2014 року
державним виконавцем Залізничного
ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_6 винесено
постанову (ВП № 42310888) про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання вказаного
виконавчого документа на підставі п.6
ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с. 14).

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку.

У відповідності до ст.ст. 1, 6, 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у

цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим ст.18 цього
Закону.

Згідно ч.3 ст.26 цього Закону у разі
відмови у відкритті виконавчого
провадження на

підставі пункту 6 частини першої цієї
статті державний виконавець роз'яснює
заявникові право на звернення до суду
чи іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, щодо
приведення його у відповідність з
вимогами статті 18 цього Закону.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови від 04.03.2014 року, в такій
державний виконавець вказує, що
розглянувши судовий наказ № 462/5744/13-ц
Залізничного районного суду м.Львова
від 02.08.2013 року, ним встановлено, що у
виконавчому документі зазначається
один боржник та один стягувач,
враховуючи викладене, керуючись п.6 ч.1
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження», він постановив відмовити
в прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з його примусового
виконання.

З огляду на наведене, суд вважає, що
оскаржувана постанова є
невмотивованою, а відтак формальною,
оскільки державним виконавцем в такій
не вказано, яким саме вимогам закону не
відповідає судовий наказ, і на
виконання ч.3 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження» не роз’яснено
право заявника на звернення до суду, що
видав виконавчий документ, щодо

приведення його у відповідність з
вимогами ст.18 Закону, не роз’яснено,
яку саме невідповідність вимогам
закону слід усунути.

Крім цього, відповідно до ст.103 ЦПК
України у судовому наказі
зазначаються: 1) дата видачі наказу; 2)
найменування суду, прізвище та
ініціали судді, який видав судовий
наказ; 3) ім'я (найменування) стягувача і
боржника, їх місце проживання або
місцезнаходження; 4) посилання на закон,
на підставі якого підлягають
задоволенню заявлені вимоги; 5) сума
грошових коштів, які підлягають
стягненню, а також розрахунковий
рахунок боржника (юридичної особи) в
установі банку, з якого повинні бути
стягнуті грошові кошти, якщо такий
повідомлений заявником; 6) сума судових
витрат, що сплачена заявником і
підлягає стягненню на його користь з
боржника; 7) відомості про порядок та
строки подання заяви про скасування
судового наказу. Судовий наказ має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України «Про виконавче провадження» та
обов'язково містити положення про дату
видачі судового наказу стягувачу, дату
набрання судовим наказом законної сили
та строк пред'явлення судового наказу
до виконання. Зазначені відомості
вносяться до судового наказу у день
його видачі стягувачу для пред'явлення
до виконання. Судовий наказ
складається і підписується суддею у
двох примірниках, один з яких
залишається у справі, а другий
скріплюється печаткою суду і видається
стягувачу після набрання ним законної
сили.

Статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
вимоги до виконавчого документа. Так, у
частині першій цієї статті наведено
перелік даних, які зазначаються у
виконавчому документі, а частиною
другою визначено, що у разі якщо
рішення ухвалено на користь кількох
позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.

В своєму запереченні на скаргу
державний виконавець Рудьковський Ю.А.
в обгрунтування підставності
винесення ним оскаржуваної постанови
покликається на ч.2 ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження».

Між тим, згідно з ч.3 ст.98 ЦПК України
заява про видачу судового наказу
підписується заявником або його
представником і подається з її копіями
та копіями доданих до неї документів
відповідно до кількості боржників.

Таким чином, судовий наказ може
стосуватися кількох боржників, до яких
може бути застосовано дольове або
солідарне стягнення.

Відповідно до ст.368 ЦПК України за
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист. Якщо на підставі
ухваленого рішення належить передати
майно, що перебуває в кількох місцях,
або якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право за заявою
стягувачів видати кілька виконавчих
листів, точно зазначивши, яку частину
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Відповідно до ст.543 ЦПК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

Відтак, якщо стягувач отримав
відповідно до ч.3 ст.103 ЦПК України один
примірник судового наказу, який є
виконавчим документом, у випадку якщо
останній стосується стягнення з
солідарних боржників і стягувач бажає
згідно з ст.543 ЦПК України отримати
виконання обов’язку від усіх
солідарних боржників, то він може
відповідно до ст.368 ЦПК України
звернутися до суду з заявою та отримати
додаткові примірники судового наказу
відповідно до кількості солідарних
божників, які пред’явити до
примусового виконання із заявою про
проведення стягнення з відповідного
окремого боржника.

Як вбачається із матеріалів справи,
судовий наказ № 462/5744/13-ц від 02.08.2013 року
за своїм змістом відповідає всім
вимогам, висунутим до порядку
складання та оформлення судового
наказу, а саме - ст.103 ЦПК України та
відповідно ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження».Згідно даного
наказу, вирішено стягнути солідарно з
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
на користь ПАТ «Львівгаз» борг в сумі
441,30 грн. та судовий збір.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Таким чином, судом встановлено, що
державним виконавцем Залізничного
відділу ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_6
безпідставно та всупереч ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, його постанова від 04.03.2014
року є невмотивованою, що є
недопустимим з огляду на ч.5 ст.124
Конституції України.

У ч.2 ст.387 ЦПК України зазначено, що у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що державним
виконавцем не було дотримано вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», тобто дії державного
виконавця щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження є
неправомірними, а відтак оскаржувану
постанову слід скасувати та
зобов’язати державного виконавця
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження на підставі судового
наказу № 462/5744/13-ц від 02.08.2013 року

Керуючись ст.ст. 208-210, 383-389 ЦПК України,
Законом України «Про виконавче
провадження», суд –

ухвалив:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» –
задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Залізничного ВДВС
Львівського МУЮ ОСОБА_6 щодо винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 04.03.2014 року
(ВП № 42310888).

Скасувати постанову державного
виконавця Залізничного ВДВС
Львівського МУЮ ОСОБА_6 від 04.03.2014 року
про відмову у відкритті виконавчого
провадження на підставі судового
наказу №462/5744/13-ц від 02.08.2013 року.

Зобов’язати державного виконавця
Залізничного ВДВС Львівського МУЮ
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження на підставі судового
наказу № 462/5744/13-ц, виданого 02.08.2013 року
Залізничним районним судом м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м.Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:

(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:

Колодяжний С.Ю.