Номер провадження: 22-ц/785/5486/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 та
приватний нотаріус Біляївського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання недійсним договору
купівлі продажу житлового будинку та
земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 27 грудня 2012 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3. Уточнивши
свої позовні вимоги в процесі розгляду
справи, позивач просив про визнання
недійсними, укладених з відповідачем
13.07.2005р. нотаріально посвідчених
договорів купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки площею
0,1315 га, розташованих в АДРЕСА_1. Позивач
посилався на фіктивність договорів, на
те, що оскільки він є людиною похилого
віку, спадкоємців не має, на той час
знаходився у фактичних шлюбних
стосунках з матір'ю відповідача, то щоб
у разі смерті його майно не перейшло у
власність органу місцевого
самоврядування, вирішив переоформити
право власності на доньку співмешканки
ОСОБА_3, яка обіцяла йому у разі
необхідності надавати необхідну
матеріальну допомогу. Ніяких грошей по
договорам він не отримував, про що
свідчить надана відповідачем розписка.
Він залишився проживати у будинку, де
по теперішній час є зареєстрованим, та
увесь час продовжує користуватися
належною йому земельною ділянкою.
Однак в 2008 році відповідач ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 припинили шлюбні стосунки, і
стали ділити спільне подружнє майно,
останній став претендувати на належне
йому, позивачу, спірне майно, яке
фіктивно було оформлено на
відповідача. Зазначене стало приводом
для його звернення до суду.(т.1а.с.166-168)

Представник ОСОБА_3 позов визнав,
повністю підтвердив пояснення
позивача та відсутність наміру у обох
сторін на створення правових
наслідків.

Третя особа: ОСОБА_4 та його представник
проти позову заперечували, пояснивши,
що в 2005році відповідач ОСОБА_3
запропонувала йому придбати земельну
ділянку в с. В. Дальник. При укладанні
договору купівлі-продажу ОСОБА_4
особисто передав позивачу кошти за
купівлю земельної ділянки та житлового
будинку.

Третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_5
позов не визнала, пояснила, що до
складеного проекту договору сторони
не мали ніяких заперечень та
підтвердили факт сплати коштів за
купівлю нерухомості.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 27 грудня 2012 року

позов ОСОБА_2 задоволено.

Додатковим рішенням Біляївського
районного суду Одеської області від 16
січня 2013 року доповнено резолютивну
частину рішення суду від 27 грудня 2012
року, зазначивши - визнати договір
купівлі-продажу, посвідчений 13.07.2005
року приватним нотаріусом
Біляївського районного нотаріального
округу Одеської області в реєстрі за №
3127, згідно з яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,1315 га (ріллі -
0,1195 га, під господарськими будівлями і
дворами - 0,0120 га), кадастровий номер
:02:003:0247, розташовану в АДРЕСА_1, -
недійсним. Визнати договір
купівлі-продажу, посвідчений 13.07.2005року
приватним нотаріусом Біляївського
районного нотаріального округу
Одеської області в реєстрі за № 3125,
згідно з яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3
житловий будинок, який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, - недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду від 27 грудня 2012
року скасувати, посилаючись на
незаконність і необґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з

додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що укладені
угоди не були спрямовані на реальне
настання наслідків, що продавець не
передав покупцю будинок та земельну
ділянку, а покупець у свою чергу , не
передав гроші продавцю за придбане
нерухоме майно, а відтак правочини є
фіктивними.

З таким висновком суду
погоджується і колегія суддів.

Статтями 203ч.5, 234 ЦК України визначено,
що правочин має бути спрямованим на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином і такий
правочин визнається судом недійсним.

За вимогами ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка площею 0,1315 га (ріллі -
0,1195 га, під господарськими будівлями і
дворами - 0,0120га) та житловий будинок,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, на
праві власності належали ОСОБА_2
(т.1а.с.34-36,58)

13 липня 2005 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу, посвідчений
13.07.2005 року приватним нотаріусом
Біляївського районного нотаріального
округу Одеської області,
зареєстрований в реєстрі за № 3127,
згідно з яким продав ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,1315 га (ріллі - 0,1195 га,
під господарськими будівлями і дворами
- 0,0120 га), кадастровий номер
:02:003:0247, розташовану в АДРЕСА_1.
Одночасно ОСОБА_2 уклав з відповідачем
договір купівлі-продажу, посвідчений
13.07.2005року приватним нотаріусом
Біляївського районного нотаріального
округу Одеської області,
зареєстрований в реєстрі за № 3125,
згідно з яким продав відповідачу
житловий будинок, за вказаною ж
адресою.(т.1а.с.8-11)

Сторони визнали, що оформленням
договорів вони мали намір у разі смерті
позивача, який не має спадкоємців і
співмешканкою якого була мати
відповідача, уникнути переходу права
власності на нерухоме майно у
комунальну власність, угоди не були
спрямованими на реальне настання
правових наслідків. За поясненням
сторін, на всяк випадок, ОСОБА_3 13.07.2005р.
була надана позивачу розписка, згідно з
якою відповідач зобов'язалася за
придбаний будинок сплатити позивачу
грошові кошти у сумі 16627 грн., а за
придбану земельну ділянку - у сумі 18759
грн. до 13 липня 2008 року.(т.1а.с.7) Розписка
знаходиться у позивача, що свідчить про
наявність непогашеного боргового
зобов'язання. Сторони визнали, що
договір виконувати наміру не мали, що
на виконання договорів грошові кошти
до і після підписання договорів не
передавались, а будинок та земельна
ділянка залишилась у володінні та
користуванні позивача. Обставини
визнані сторонами за ст.61 ч.1 ЦПК
України доказуванню не підлягають.

Із наявної у справі та наданої
апеляційному суду довідки вбачається,
що позивач після укладення
вищезгаданих угод купівлі-продажу
продовжує володіти і користуватися
спірними житловим будинком та
земельною ділянкою.(т.1а.с.65,т.2а.с.56) За
паспортом позивач залишається
зареєстрованим за адресою:
АДРЕСА_1.(т.1а.с.6, т.2 а.с.49) Наявність у
нього іншого нерухомого майна, окрім
спірного, не вбачається, і такі докази
учасниками процесу суду не надавались.
Встановлено також, що після укладення
оспорених угод позивач 24 лютого 2007
року офіційно зареєстрував шлюб з
матір'ю відповідача ОСОБА_3., тобто з
ОСОБА_6 (т.2а.с.49-51) Відтак, достеменно
встановлено, що між сторонами дійсно
мали місце сімейні стосунки, яким за
звичай не властивий комерційний
характер, і доводи обох сторін щодо
відсутності у них наміру на момент
вчинення правочинів виконувати
договори купівлі-продажу слід визнати
слушними. Водночас ОСОБА_4 і його
представником вказані доводи
належними і допустимими доказами не
спростовані.

За роз'ясненням Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» (п.24) для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Якщо сторонами
не вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків.

А відтак, з рішенням суду щодо визнання
правочинів недійсними за ознакою
фіктивності колегія суддів
погоджується, і визнає висновки суду
правильними та справедливими.

Інших правових доводів
апеляційна скарга не утримує. Ухвалене
рішення відповідає встановленим судом
обставинам справи та вищевказаним
нормам матеріального права. Таких
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи суд не припускався.
Окрім того, зважаючи на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 березня 2014 року по цій
справі, колегія суддів зазначає, що
висновки і мотиви, з яких скасоване
рішення судом касаційної інстанції є
обов'язковими для суду апеляційної
інстанції при новому розгляді справи,
згідно зі ст.338ч.4 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що законні підстави для
задоволення апеляційної скарги і
скасування законного рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові відсутні.

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.1,308,313-314,315-317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Біляївського районного
суду Одеської області від 27 грудня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді: Л.І.
Доценко Л.А. Гірняк