Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Максимчук З.М., Оніпко О.В.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю сторін та їх представників:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Рівненського міського
суду від 30 грудня 2013 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача, - ОСОБА_4, про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н
О В И Л А:

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 30 грудня 2013 року
позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Кредобанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 438-08 від 09.12.2008 року в загальній сумі 1
375 957 грн. 57 коп. та 3441 грн. судового
збору, сплаченого позивачем при
зверненні до суду.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався
на його незаконність та
необгрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказував, що ніколи не підписував
договір поруки від 01.12.2010 року, а
наявний в ньому підпис йому не
належить.

Стверджував, що у вказаному договорі не
встановлено строку, після якого порука
припиняється, а умова пункту 4.6 про його
дію до повного виконання боржником
своїх зобов'язань перед банком за
кредитним договором не є встановленим
сторонами строком припинення дії
поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та
ч.1 ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Доводив, що у договорі кредитної лінії,
викладеному в редакції договору №2 про
внесення змін до договору кредитної
лінії №438-08 від 09.12.2008 року шляхом його
викладення в новій редакції, строк
виконання основного зобов'язання чітко
визначений -- 07 грудня 2012 року (пункт 2.2),
а тому починаючи з 08 грудня 2012 року,
протягом наступних шести місяців у ПАТ
«Кредобанк» було право пред'явити до
нього як «поручителя» вимогу про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту, чого
банк не зробив, натомість звернувся з
позовною заявою до суду лише 01 жовтня
2013 року, тобто після спливу
встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/17839/13-ц
Головуючий в суді І інст. -
Рудика Л.Д.

Провадження № 22-ц /787/925/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Зазначив, що покликання в рішенні суду
на направлення банком на його адресу
повідомлень-вимог від 23.07.2012 року та від
24.05.2013 року, які залишились без
належного реагування, не відповідають
дійсності та не підкріплені жодним
доказом.

Враховуючи наведене, просив заочне
рішення Рівненського міського суду від
30 грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник ПАТ «Кредобанк» зазначив,
що рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги підтримав та
просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_3
просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення місцевого суду залишити без
змін.

Представник третьої особи ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_2 просив апеляційну
скаргу задовольнити.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи суму
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив з того, що
позичальник ОСОБА_4 порушила
зобов'язання перед банком, а тому
поручитель ОСОБА_7 відповідає перед
кредитором в повному обсязі.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було
укладено договір кредитної лінії №
438-08 від 09.12.2008 року, в який в подальшому
вносились зміни та доповнення (а.с.7-14).

Відповідно до договору поруки,
укладеного з банком від 1 грудня 2010
року, ОСОБА_7 виступив поручителем за
виконання позичальником зобов'язання в
повному обсязі (а.с. 15).

Позичальник фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 порушила зобов'язання за
кредитним договором і рішенням
Господарського суду Рівненської
області від 25 червня 2013 року з неї було
стягнуто суму заборгованості.

Станом на час звернення до суду з даним
позовом до поручителя, тобто 1 жовтня 2013
року, стягнення з ФОП ОСОБА_4 не
проводились, тому банк звернувся з
даним позовом до поручителя.

Посилання відповідача на недійсність
договору поруки, оскільки він його не
підписував, не заслуговує на увагу. З
позовом про визнання цього договору
недійсним ОСОБА_7 не звертався, вимог
про проведення судово-почеркознавчої
експертизи при перегляді заочного
рішення в суді першої та апеляційної
інстанції не заявляв.

Однак, сума виниклого та не сплаченого
боргу за кредитним договором не
підлягає стягненню з поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки

В договорі поруки не встановлено строк
припинення дії поруки, оскільки згідно
пункту 4.6, він діє до повного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором, що
суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК
України.

Згідно роз'яснень, даних в п.24 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України „Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30 березня 2012
року, відповідно до частини четвертої
статті 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам, статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Виходячи з наведеного, на час подання
позову в даній справі 1 жовтня 2013 року,
позивач пропустив річний строк для
пред'явлення вимоги з дня укладення
договору поруки та шестимісячний строк
з дати виконання основного
зобов'язання (7 грудня 2012 року), отже в
задоволенні позову з цих підстав слід
відмовити.

Посилання позивача на пред'явлення
вимоги ОСОБА_7 в листах від 27 липня 2012 та
від 24 травня 2013 року не заслуговують на
увагу, оскільки дати пред'явлення
вимоги мають суттєве значення для
вирішення спору, а тому вони
відносяться до предмету доказування.
Належних та допустимих доказів
надсилання чи вручення таких вимог в
справі немає. Ксерокопії зазначених
листів не є таким доказом за
відсутності підтвердження поштовою
кореспонденцією чи іншим чином їх
надсилання та вручення поручителю
(а.с.18-19).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись п.2 ч.1.ст. 307, ст. 309, ст.ст.
313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Заочне рішення Рівненського
міського суду від 30 грудня 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором в сумі 1 375 957
грн. 57 коп. та 3441 грн. судового збору -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :