Справа № 256/972/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

17 квітня 2014 року

м. Донецьк

Калінінський районний суд м. Донецька в
складі:

головуючого судді Домарєва О.В.,

при секретарі
Вашкулатової Н.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, розглянувши у судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до приватного підприємця
ОСОБА_3 «Про стягнення сплаченої
наперед вартості послуги та
неустойки», -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом,яким просив стягнути з
відповідача на його користь вартість
сплаченої ним послуги 673,00 грн. та пеню
за прострочення на 641 дні за сплачену,
але не отриману мною послугу 13587,87 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та суду пояснив, що
позивач 10.05.2012 року звернувся до
відповідача з приводу надання
споживацьких послуг Інтернет магазину
«Технореал», оформивши замовлення
№1000448, він сплатив 673,00 грн. за
замовлення, яке досі не отримав. Вважає
що відповідач порушив права споживача,
у зв'язку з чим просив стягнути
сплачену суму 673,00 грн. та 3% відсотки
від вартості за кожен день прострочки у
сумі 13587,87 грн.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, у зв'язку з чим на підставі п.4
ст.169 ЦПК України, суд ухвалив справу
розглянути у його відсутність на
підставі наявних у ній матеріалів та
доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.05.2012 року ОСОБА_2
сплатив Приватному підприємству
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 673,00 грн.
- оплату за замовлення №1000448 по
сповіщенню від 10.05.2012 року, що
підтверджується квитанцією №РN43 від
10.05.2012 року (а.с. 5)

Згідно ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно ст. 901 ч. 2 ЦК України
положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Статтею 902 ч. 1 ЦК України встановлено,
виконавець повинен надати послугу
особисто.

Згідно ст. 906 ч. 1 ЦК України збитки,
завдані замовнику невиконанням або
неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Стаття 10 ч. 1 ЗУ «Про захист прав
споживачів» встановлює, що споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором або
виконує роботу так повільно, що
закінчити її у визначений строк стає
неможливим.

Згідно ст. 13 ч. 4 ЗУ «Про захист прав
споживачів»споживач має право
розірвати укладений на відстані
договір шляхом повідомлення продавця
(виконавця) про це протягом
чотирнадцяти днів з моменту
підтвердження інформації або з моменту
одержання товару чи першої поставки
товару.

Відповідно ст. 10 ч. 5 ЗУ «Про захист прав
споживачів» у разі коли виконавець не
може виконати (прострочує виконання)
роботу (надання послуги) згідно з
договором, за кожний день (кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги),
якщо інше не передбачено
законодавством. У разі коли вартість
роботи (послуги) не визначено,
виконавець сплачує споживачеві
неустойку в розмірі трьох відсотків
загальної вартості замовлення.

Аналіз наведених вимог закону,
приводить суд до висновку про
неможливість застосування до
зазначених правовідносин
законодавства про захист прав
споживачів, оскільки позивачем не
надано до суду доказів, відповідних ст.
60 ЦПК України, на підтвердження
дотримання порядку, передбаченого ст. 13
ч. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
щодо розірвання укладеного на відстані
договору, а саме повідомлення продавця
(виконавця).

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочином
є дії, направлені на досягнення певного
правового результату, таким чином,
направлені на придбання, зміну чи
припинення прав і обов'язків.

Статтею 206 ч. 1 ЦК України встановлено,
що усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно з ч.5 ст. 203 ЦК України
правочин повинен бути направлений на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених ним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки позивач сплатив, згідно
квитанції №РN43 від 10.05.2012 року
замовлення №1000448, яке на час розгляду
справи ним не отримано, суд приходить
до висновку, щодо недійсності
зазначеного замовлення, відповідно
вимог ст. 203 ЦК України, та вважає
необхідним стягнути з відповідача на
користь позивача сплачену ним суму
замовлення у розмірі 673,00 грн.
Задовольняючи позовні вимог в цій
частині у повному обсязі.

Розглядаючи позовні, вимоги в частині
стягнення пені за прострочення
отриманих послуг у розмірі, судом
встановлено наступне.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

А тому у задоволенні вимоги в частині
стягнення пені за прострочення
отриманих послуг, судом відмовляється
у повному обсязі.

А в цілому позовні вимоги
задовольняються судом частково.

На підставі ст.88 ч. 3 ЦПК України, Закону
України «Про судовий збір», якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Згідно ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про
судовий збір» за подання позову
майнового характеру сплачується
судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Таким чином, оскільки позивач був
звільнений від сплати судового збору,
суд приходить до висновку про
необхідність стягнення з відповідача
на користь держави мінімального
судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 202, 203, 206, 215, 216, 901, 902, 906 ЦК
України, статтями 10, 13 Закону України
«Про захист прав споживачів», статтями
10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212 -215, 224-226 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного
підприємця ОСОБА_3 «Про стягнення
сплаченої наперед вартості послуги та
неустойки»- задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 673 грн.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії

Суддя
О. В. Домарєв

17.04.2014