Провадження № 2/161/383/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 вересня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М.,

при секретарі -
Козак О.А.,

з участю представника позивача -
Людви О.В.,

відповідача -
ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення та визнання права власності
на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Вердикт Фінанс» звернулось
в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення та визнання права власності
на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивує тим, що
21.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №0201/0508/74-053,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 72000,00 доларів США на
строк до 16.03.2011 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
було укладено договір іпотеки,
відповідно до якого ОСОБА_2 передав в
іпотеку квартиру, що знаходиться за
адресою: м. Луцьк вул. Коперніка, 34/100,
загальною площею 40,7 кв.м.

Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо сплати боргу за
кредитом не виконав і станом на 30.04.2013
року його борг становить 105503,15 доларів
США, що за курсом НБУ складає 843286,68 грн.

При цьому, 02.02.2012 року між
публічним акціонерним товариством
«Сведбанк» та товариством з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
було укладено договір факторингу №11,
за якими до останнього перейшли права
первісного кредитора (ПАТ «Сведбанк») у
зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав, в
тому числі вимагати від боржників
належного виконання всіх зобов'язань.

В зв'язку з чим, просить в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в сумі 105503,15 доларів США
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру, що знаходиться за адресою: м.
Луцьк вул. Коперніка, 34/100, загальною
площею 40,7 кв.м.; визнати за позивачем
право власності на неї та зобов'язати
відповідача передати
правовстановлюючі документи на
квартиру, виселити відповідача та
інших осіб, які зареєстровані у
вказаній квартирі, а також стягнути
судові витрати .

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві та просив
задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити в його задоволенні,
посилаючись на дію Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази в справі, суд прийшов до
висновку, що позов до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 21.05.2008 року між
ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого
є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №0201/0508/74-053,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 72000 доларів США на
строк до 16.03.2011 року (а.с. 7-12) та з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру, що
знаходиться за адресою: м. Луцьк вул.
Коперніка, 34/100, загальною площею 40,7
кв.м. (а.с. 13-16).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного Кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства.

В судовому засіданні із представленого
позивачем розрахунку боргу слідує, що
ОСОБА_2 належним чином не виконав взяті
на себе зобов'язання, в зв'язку з чим у
нього утворилась заборгованість по
кредиту, яка станом на 30.04.2013 року
становить 105503,15 доларів США, що за
курсом НБУ складає 843286,68 грн. (а.с. 5-7).

Відповідно до договору іпотеки,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку
порушення іпотекодавцем термінів
виконання якого-небудь із зобов'язань
по кредитному договору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Проте, 07 червня 2014 року набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» і яким визначено, що
протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

Отже, зважаючи, що відповідачу був
даний кредит в іноземній валюті та на
його забезпечення ним було передано в
іпотеку спірну квартиру, загальною
площею 40,7 кв.м і використовується
позичальником як місце постійного
проживання, то на підставі Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який прийнятий з метою захисту
майнових та житлових прав громадян, які
отримали споживчі кредити і позбавлені
можливості захистити свої інтереси
іншим чином, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Крім цього, як слідує з висновку №7260
від 21.07.2014 року судово-економічної
експертизи, сума боргу за кредитним
договором №0201/0508/74-053 від 21.05.2008 року,
укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2
станом на 02.02.2014 року становить 40,40
доларів США, оскільки до передачі за
договором факторингу №11, за якими до
позивача перейшли права первісного
кредитора (ПАТ «Сведбанк») у
зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав, в
тому числі вимагати від боржників
належного виконання всіх зобов'язань,
сума боргу, проценти та пеня були
списані, про що ствердила також в
судовому засіданні експерт ОСОБА_4

При цьому, інші вимоги про виселення
відповідача та інших осіб
безпосередньо пов'язанні з попередніми
вимогами і є похідними від них, то в цій
частині вони також не підлягають до
задоволення.

Таким чином, дослідивши та оцінивши в
сукупності представлені докази, суд
приходить до висновку про
безпідставність заявлених вимог та
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213-215 ЦПК
України, Законом України «Про іпотеку»,
Законом України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», суд ,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на майно, визнання права
власності на предмет іпотеки та
виселення відповідача та інших осіб -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М.
Кихтюк