У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі - банк) звернулося до суду із
позовом, в обґрунтування якого
зазначало, що відповідно до укладеного
договору №KGALAK00882089 від 31 жовтня 2006 року
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 23 542, 56
доларів США зі сплатою 12,00% річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 30 жовтня 2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ПАТ «Акцент-Банк» був
укладений договір поруки, згідно умов
якого поручитель зобов'язується
солідарно відповідати перед банком за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3, розмір
відповідальності поручителя перед
кредитором складає 10 тис. грн.

Зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_3 належним чином не виконав, у
зв'язку з чим станом на 23 листопада 2012
року у нього виникла заборгованість у
розмірі 11 618, 53 доларів США, що
еквівалентно 92 870, 63 грн., яку банк
просив стягнути з ОСОБА_3 та просив
стягнути з солідарно з ОСОБА_3 і ПАТ
«Акцент-Банк» на свою користь 10 тис.
грн.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 3
вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області
від 17 березня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано і ухвалено
нове рішення про задоволення позову.

У погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 12 870, 09
доларів США, що еквівалентно 102 870, 63 грн.
стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 11 618, 53 доларів США, що
еквівалентно 92 870, 63 грн., та стягнуто
солідарно із ОСОБА_3 і ПАТ «Акцент-Банк»
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 тис.
грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення ним норм
матеріального і процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають

Судом установлено, що відповідно до
укладеного 31 жовтня 2006 року договору
№KGALAK00882089 від між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3, останній отримав кредит у
розмірі 23 542, 57 доларів США зі сплатою
12,00% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 30 жовтня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором 20
жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
і ПАТ «Акцент-Банк» був укладений
договір поруки, згідно умов якого
поручитель зобов'язується солідарно
відповідати перед банком за своєчасне
та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3,
розмір відповідальності поручителя
перед кредитором складає 10 тис. грн.

Крім того, у забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору 1
листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений договір
застави транспортного засобу марки
Chevrolet, моделі EvandaL A69L, 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

У зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
станом на 23 листопада 2012 року у ОСОБА_3
згідно з розрахунком банку виникла
заборгованість у розмірі 12 870, 09 доларів
США, яка складається із заборгованості
за кредитом у розмірі 9 135, 35 доларів США,
заборгованості по процентам у сумі 2 809,
22 доларів США, заборгованості по
комісії за користування кредитом у
розмірі 925, 52 доларів США.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із недоведеності
позовних вимог.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про задоволення позову,
апеляційний суд виходив з того, що
ОСОБА_3 належним чином умови кредитного
договору не виконав. Заставний
автомобіль при його незадовільному
технічному стані не може бути
реалізований, що підтверджується актом
передачі від 19
серпня 2009 року.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до акту приймання
автомобіля від 19 серпня 2009 року
представниками ПАТ КБ «ПриватБанк»
було вилучено заставне майно -
автомобіль марки Chevrolet, моделі EvandaL A69L,
2006 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

У порушення вимог ст.ст. 303, 316 ЦПК
України апеляційний суд, зазначивши, що
заставний автомобіль при його
незадовільному технічному стані не
може бути реалізований, належним чином
не мотивував свого висновку з
посиланням на докази, а лише послався
на доводи апеляційної скарги ПАТ КБ
«ПриватБанк». При цьому, вартість
переданого заставного автомобіля
банком не визначалася, що встановлено
рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 грудня
2011 року у справі за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
згідно з яким у задоволенні позову
відмовлено (а.с. 34, 35).

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та є
підставою для скасування рішення з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області
від 17 березня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
О.І. Євтушенко

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня