Номер провадження: 22-ц/785/4236/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Сілуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Славутич-95», про
стягнення заборгованості за
договорами поруки,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 13 грудня
2011року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року Публічне акціонерне
товариство ( далі ПАТ) «Перший
Український Міжнародний Банк»
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договорами поруки
від 06.08.2008 року, які були укладені для
забезпечення виконання зобов'язань
Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ)
«Славутич-95», у сумі 2 870 852,13 дол. США та 1
827 877,46 грн., а також понесених судових
витрат в іноземній і національній
валюті.

Позивач посилався на те, що ТОВ
«Славутич-95» порушило взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
щодо повернення основної суми
заборгованості за кредитом у розмірі 2
600 000 доларів США та сплати процентів за
користування кредитними коштами, а
тому поручителі несуть солідарну
відповідальність з боржником.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов
не визнав, посилаючись на те, що договір
поруки з позивачем не укладав, і в
момент дати укладення договору поруки
знаходився за кордоном.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
позов не визнали з посиланням на
недійсність договору поруки. В останнє
судове засідання не з'явились, і ОСОБА_2
просила зупинити провадження у справі.
Про час та місце розгляду справи були
повідомлені.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
участі у розгляді справи не приймали.

Представник третьої особи: ТОВ
«Славутич-95» проти позову заперечував,
посилаючись на наявність рішення
господарського суду Одеської області
щодо стягнення боргу за кредитним
договором з боржника.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від13 грудня 2011 року позов ПАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк»
заборгованість за договорами поруки в
загальному розмірі 2 870 852 дол. США та 1 827
877,46 грн., з якої: заборгованість за
основною сумою кредиту в розмірі 2 600 000
доларів США; заборгованість за
відсотками за користування кредитом,
нараховану в розмірі 270 852,13 дол. США;
заборгованість за нарахування пені за
порушення строків сплати кредиту в
розмірі 1 650326,30 грн.; заборгованість за
нарахування пені за порушення строків
сплати відсотків за користування
кредитом в розмірі 176 551,16 грн. Стягнуто
з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»
судові витрати в рівних частках - 65,69
дол. США та 81,88 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду від 13 грудня 2011року
скасувати частково, а саме відмовити
ПАТ «Перший Український Міжнародний
Банк» у задоволенні стягнення
заборгованості за договором поруки з
ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи, та на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду від 13 грудня 2011року
скасувати і зупинити провадження у
справі до розгляду справи за її позовом
про визнання договорів поруки та
іпотеки недійсними, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду від 13 грудня 2011року
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у позові, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційному суді представники
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційні скарги
підтримали. ОСОБА_2 та її представник до
апеляційного суду не з'явились
неодноразово, за вказаною в
апеляційній скарзі адресою ОСОБА_2 не
проживає, від отримання судової
повістки за місцем реєстрації
ухиляється. За повідомленням
представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про час
та місце судового засідання її
повідомлено через представника, та її
нез'явлення до апеляційного суду є
обраним нею способом захисту від
позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг в межах оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 слід задовольнити
частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 1,2,3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову банку до
відповідачів, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач свої
зобов'язання перед боржником належно
виконав, що боржник свої зобов'язання
перед позивачем порушив, у зв'язку з чим
поручителі несуть солідарну з
боржником відповідальність перед
кредитором за невиконання зобов'язань
по кредитному договору.

З такими висновками суду колегія
суддів погоджується частково.

За змістом ст. ст.
1046-1048,1054ч.1,1050,611ч.1п.1,3,553ч.1,554 ЦК України
за кредитним договором банк…
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позики позикодавець вправі
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, сплати
належних процентів, та вимагати сплати
неустойки. За договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. У разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники у повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що 06
серпня 2008 року між ЗАТ (тепер ПАТ)
«Перший Український Міжнародний Банк»
та ТОВ «Славутич-95» було укладено
кредитний договір № 7.6-39, за яким банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у розмірі 2 600 000 доларів США, а
позичальник зобов'язався повернути
кредит до 06.08.2010р. ( поетапно, починаючи
з 06.05.2010р. до 06.08.2010р.), та щомісячно
сплачувати проценти, із розрахунку 13,2%
річних, а у разі невиконання чи
неналежного виконання окремих
зобов'язань зі збільшеннями на 2%
річних. (т.1а.с.19-27) В забезпечення
зобов'язання за кредитним договором за
наданими позивачем письмовими
доказами було укладено: Договір поруки
№ 7.6-39/П-1 від 06.08.2008 року між позивачем
та ОСОБА_2; Договір поруки № 7.6-39/П-2 від
06.08.2008року між позивачем та ОСОБА_4;
Договір поруки № 7.6-39/П-3 від 06.08.2008року
між позивачем та ОСОБА_3.(т.1 а.с.28-35) За
змістом вищезазначених договорів
ОСОБА_2, ОСОБА_4, та ОСОБА_3, кожний
окремо, поручилися перед позивачем за
виконання ТОВ «Славутич-95» усіх його
зобов'язань за кредитним договором №
7.6-39 від 06.08.2008року. Банк свої
зобов'язання перед ТОВ «Славутич-95»
належно виконав, а ТОВ порушило взяті
на себе зобов'язання за кредитним
договором щодо сплати процентів за
користування кредитними коштами, а
згодом і щодо повернення основної суми
заборгованості за кредитом у розмірі 2
600 000 доларів США.

Оскільки ТОВ «Славутич-95» умови
договору порушило, своєчасно
сплачувати відсотки перестало, то у
квітні 2009 року позивач направив
позичальнику вимогу про дострокове
повернення кредиту, а у липні 2009 року
звернувся з позовом до господарського
суду Одеської області. (т.1а.с.45-46)
Рішенням господарського суду Одеської
області від 22 грудня 2009 року стягнуто з
ТОВ «Славутич-95» на користь «Перший
Український Міжнародний Банк»
заборгованість по кредитному договору
2795076,57 дол. США ( борг 2600000 дол. США+
відсотки 195076,57 дол. США) та 774701,71 грн.
пені. (т.1а.с.238-244) У серпні 2009 року
письмова вимога про повернення кредиту
була направлена і поручителям.
(т.1а.с.47-52) У вересні 2009 року банк
звернувся з позовом до відповідачів
про стягнення боргу за договорами
поруки. За наданим розрахунком за
станом на 31.08.2009р. заборгованість
позичальника перед ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк» складає
2 870 852 дол. США та 1 827 877,46 грн., з якої:
заборгованість за основною сумою
кредиту в розмірі 2 600 000 доларів США;
заборгованість за відсотками за
користування кредитом, нараховану в
розмірі 270 852,13 дол. США; заборгованість
по пені за порушення строків сплати
кредиту в розмірі 1650326,30 грн.;
заборгованість по пені за порушення
строків сплати відсотків за
користування кредитом в розмірі 176 551,16
грн. (т.1а.с.13-16)

У відповідності зі ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників

(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або у повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

А тому колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ої інстанції про те, що
позовні вимоги, зокрема до ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 можуть бути заявлені
позикодавцем окремо до поручителів.
Заперечення ОСОБА_4 в апеляційній
скарзі з цього приводу, посилання на
виникнення подвійної відповідальності
є неспроможними. Разом з тим,
відповідно до ст.554ч.3 ЦК України
вказані поручителі не давали поруку
спільно, а тому несуть солідарну
відповідальність перед позикодавцем
за невиконання зобов'язання боржника
не разом, а кожний окремо з боржником,
відповідно до змісту договору поруки.
Відтак, резолютивну частину рішення
суду щодо поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_4
слід викласти в новій редакції.

Водночас колегія суддів повністю не
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позову до
поручителя ОСОБА_3

За ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Із наявних у справі: копії
закордонного паспорту
ОСОБА_3.(т.1а.с.558-559), витребуваної
апеляційним судом довідки головного
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
від 27.11.2013р.(т.2а.с.2), вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 в період з 05 серпня
2008 року до 13 серпня 2008 року перебував за
кордоном і фізично не міг 06.08.2008р.
укласти договір поруки з позивачем. За
висновком судової почеркознавчої
експертизи від 24 червня 2014 року
вирішити питання чи виконанні підписи
від імені ОСОБА_3 у двох примірниках
договору поруки № 7.6-39/П-3 від 06.08.2008р.
самим ОСОБА_3 або іншою особою не
виявилось можливим. ( т.2а.с.14-16) Відтак,
позивач не довів, що ним було укладено
договір поруки з відповідачем ОСОБА_3, а
відтак не доведено виникнення
договірних правовідносин. Відповідно
не встановленими є підстави і факт
настання солідарної відповідальності
ОСОБА_3 з ТОВ «Славутич-95» перед банком
за порушення забезпеченого
зобов'язання. Підстав для стягнення
боргу з відповідача ОСОБА_3 на користь
банку колегія суддів не вбачає.

Доводи представника позивача про
те, що договір поруки міг бути
підписаний ОСОБА_3 пізніше, в інший день
тощо не можуть братися до уваги,
оскільки ані із суті, ані зі змісту
договору поруки це не випливає. Рішення
суду не може ґрунтуватися на
припущеннях. А крім того, колегія
суддів враховує, що кредитний договір
між банком і ТОВ «Славутич-95» було
укладено під відкладальною умовою,
серед яких для фактичного надання
позики обов'язковим було і укладення
договору поруки з ОСОБА_3 в
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору. Оскільки уже 07
серпня 2008 року банк почав виконувати
умови кредитного договору, перерахував
частину грошових коштів за
меморіальним ордером, то такий договір
поруки, начебто укладений з ОСОБА_3, уже
існував.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі про те, що суд першої інстанції
не повідомив її про час та місце
розгляду справи, ухвалив рішення за її
відсутності, тоді як вона просила
зупинити провадження у справі у зв'язку
з поданням позову про визнання
недійсними договору поруки та договору
іпотеки не можуть братися до уваги,
оскільки ОСОБА_2 була належно
повідомлена про час та місце розгляду
справи через свого представника.(т.1 а.с.
251) А крім того чинним рішенням Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 червня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»
про визнання недійсними договорів
поруки та іпотеки відмовлено.

Доводи ОСОБА_4 в апеляційній
скарзі про те, що банк неправомірно без
його згоди як поручителя підвищував
базову процентну ставку на 2% річних за
невиконання умов додаткових угод,
стягував 17,2% річних з 07 вересня 2008 року,
відтак без згоди поручителя було
збільшено обсяг його відповідальності,
і це призвело до припинення поруки,
колегія суддів визнає неспроможними.
Вбачається, що можливість підвищення
процентної ставки на 2% річних
передбачена не додатковими угодами, а
п.7.2.2, 7.2.3.,7.2.4. основного договору у
випадку невиконання чи неналежного
виконання боржником зобов'язань,
встановлених п.10.3.6.1, 3.1.12, 10.3.6.2., 10.3.6.3.
кредитного договору. Про необхідність
надання згоди органу опіки та
піклування зазначено в основному
договорі в п.3.1.12 (не пізніше одного
календарного місяця). Додатковими
угодами щодо перенесення строку
надання згоди органу опіки та
піклування обсяг відповідальності
поручителя жодним чином не
збільшувався. За розрахунком банку
нарахування підвищених відсотків
поручителям банк здійснив за період з 11
грудня 2008 року по 31.08.2009 року. За
договором поруки поручитель
зобов'язався відповідати перед
кредитором по усім зобов'язанням
боржника, у тому числі за підвищеною
процентною ставкою. (п.2.1.1.3. договору
поруки т.1 а. с. 32зв.,14).

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній
скарзі на те, що порука припинилася,
оскільки строк основного зобов'язання
не встановлено, а позов до поручителя
не було пред'явлено протягом одного
року з моменту укладення договору, як
це встановлено ст.559ч.4 ЦК України, до
уваги братися не можуть, виходячи з
наступного. Згідно з кредитним
договором строк основного зобов'язання
насправді встановлено, позичальник
зобов'язаний повернути кредит не
пізніше 06.08.2010р. В договорі поруки від
06.08.2008р. припинення поруки пов'язується
з припиненням зобов'язання, тобто строк
поруки не встановлено. А тому діють
положення ст.559ч.4 ЦК України « ..У разі,
якщо такий строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя..»
Відтак, строк виконання основного
зобов'язання настав 06.08.2010р. Із
матеріалів справи вбачається, що
кредитор до настання строку виконання
основного зобов'язання, пред'явив
вимогу до позичальника ( у квітні 2009
року) і до поручителів (у серпні 2009
року). Позов до суду кредитор подав до
позичальника у липні 2009 року, а до
поручителів у вересні 2009 року. Підстав
вважати, що порука припинилася немає.

За таких обставин, апеляційну
скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_4 слід
задовольнити частково, апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Рішення
суду першої інстанції слід скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
позові до ОСОБА_3, та викласти
резолютивну частину рішення щодо
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в новій редакції. На
підставі ст.88 ЦПК України зміні
підлягає і розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4
задовольнити частково, апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 13 грудня 2011року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4
задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) за
договором поруки № 7.6-39/П-1 від 06 серпня
2008 року, з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) за
договором поруки № 7.6-39/П-1 від 06 серпня
2008 року ( у солідарному порядку, з
кожного, з Товариством з обмеженою
відповідальністю фірми «Славутич-95»,
згідно з рішенням Господарського суду
Одеської області від 22 грудня 2009 року)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
Міжнародний Банк» ()
заборгованість у загальному розмірі 2
870 852 дол. США та 1827 877,46 грн., з якої:

- заборгованість за основною сумою
кредиту у розмірі 2 600 000 доларів США;

- заборгованість за відсотками за
користування кредитом у розмірі 270 852,13
дол. США;

- заборгованість по пені за
порушення строків сплати кредиту в
розмірі 1651326,30 грн.;

- заборгованість по пені за
порушення строків сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 176 551,16
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1),
ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
() понесені судові
витрати в рівних частках по 98,54 дол. США
та 122,82 грн., з кожного.

У позові Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
Міжнародний Банк» до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк
А.П. Заїкін