Справа № 646/7516/14-ц
№ производства 2/646/1368/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2014 р.
м.Харків

Червонозаводський районний суд
м.Харкова у складі:

за участі секретарів - Бучакчийьскої
К.В., Шеховцової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відновлення порушеного права,
вселення,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
яким просить відновити за нею та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на
користування кімнатою 14 кв.м у квартирі
АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача не
чинити перешкод у користуванні
кімнатою.

Позов обґрунтовано тим, що з 19.02.1994р. до
04.02.2003р. позивачка та відповідач
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають сина, ОСОБА_3,
29.11.ІНФОРМАЦІЯ_1, який 14.02.2013р. по
досягненню ним 16-річного віку був
зареєстрований за вищезазначеною
адресою. Вказане житло було придбане
подружжям ОСОБА_3 під час їхнього шлюбу.
Після припинення сімейних відносин
сторони домовилися спільно
користуватися вказаним житловим
приміщенням, в якому також за згоди
відповідача мав проживати їх син,
ОСОБА_3, у зв'язку з навчанням на 1-му
курсі ХНУРЕ. Але з грудня 2013 року
відповідач чинить перешкоди позивачці
та їх синові у користуванні кімнатою,
замінив замки від вхідних дверей, не
надавши позивачці та їх синові ключів.
Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 23.05.2014р. за
позивачкою було визнано право
власності на 5 / 200 частин цю квартиру,
але потрапити до неї позивачка з сином
не можуть, в той час як сам відповідач
там не проживає.

У судовому засідання представники
позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали
позов.

Крім того, допитана за її згодою в
якості свідка представник позивачки
ОСОБА_5 пояснила суду, що вона є матір'ю
позивачки. У позивачки та відповідача
була домовленість, що їх син, ОСОБА_3,
буде проживати у спірній кімнаті
протягом його п'ятирічного навчання у
ХНУРЕ, оскільки той зареєстрований у
м.Харкові, а тому не має права на
вселення до гуртожитку цього
навчального закладу. Весною 2013 року
відповідач надав сину ключі від
квартири. Але у грудні 2013 року
відповідач почав приходити до спірної
кімнати, пояснюючи синові, що йому ніде
жити і він буде переїжджати до спірної
кімнати, спочатку сам, а потім до нього
приєднається його нова сім'я. А через
деякий час відповідач став вимагати
звільнити сина кімнату до 1-го січня 2014
року. Для того, щоб не загострювати
конфліктну ситуацію, 15 грудня 2013 року
позивачка забрала сина з речами з
квартири, а з 01 січня 2014 року віддала
ключі від помешкання відповідачу.
Влітку 2014 року після того, як судовим
рішення за позивачкою було визнано
право власності на половину кімнати, в
неї виникла необхідність потрапити до
помешкання з метою виготовлення
технічної документації. Але це
виявилося не можливим, оскільки замки
на дверях були замінені.

Відповідач у судовому засіданні
10.09.2014р. заперечував проти позову,
пояснивши, що у спірній кімнаті
проживає він сам, іноді до нього
навідується його дружина та донька. За
його згодою їх з позивачкою син, ОСОБА_3,
був зареєстрований у спірному
помешканні. Також відповідач
підтвердив, що замінював замок від
квартири, і позивачка не має ключа від
нового замку. В той же час у судовому
засіданні 10.09.2014р. відповідач висловив
готовність надати позивачці ключі від
квартири.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Позивачка та відповідач знаходилися у
зареєстрованому шлюбі з 19.02.1994р. Ця
обставина не заперечувалася
відповідачем, який також визнав, що
неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
його з позивачкою сином.

Шлюб між позивакою та відповідачем
було розірвано 04.02.2003р., що
підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу від 04.02.2003р. №197822,
виданого відділом РАГС
Червонозаводського РУЮ (а.с.13).

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 23.05.2014р. у цивільній
справ між тими ж сторонами було
встановлено, що 11.10.1995р., в період шлюбу
між позивачкою та відповідачем
останній придбав 5/100 частин вказаної
квартири за договором купівлі-продажу

Цим же судовим рішенням за позивачкою
було визнано право власності на 1 / 2
частину майна подружжя, що становить
5/200 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

Копією витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
03.07.2014р. №23768927 підтверджено факт
реєстрації за позивачкою права
власності на 5/200 частин квартири
АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного
рішення суду (а.с.14).

Як вбачається з копії довідки №2534,
виданої 08.07.2014р. у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані позивачка, відповідач та
їх син, ОСОБА_3 (а.с.12).

Суд надавав сторонам у справі час для
врегулювання цього цивільно-правового
спору, для чого оголошував перерву у
судовому засіданні. Після перерви у
судовому засіданні 19.09.2014р.
представники позивачки та відповідач
повідомили, що останній надав
позивачці ключі від спірного житла.

Представник позивачки ОСОБА_5
підтвердила факт отримання від
відповідача ключів від цього
помешкання, але наполягала на тому, що
цим спір по суті не вирішено, оскільки
їм вдалося потрапити до квартири, але в
ній знаходяться речі та меблі
відповідача, що позбавляє позивачку та
їх з відповідачем сина можливості там
проживати.

Відповідач пояснив у судовому
засіданні, що в кімнаті дійсно є його
речі та меблі, але він на прохання
позивачки звільнив частину кімнати для
проживання там дитини.

Таким чином, на цей час предмет спору
відсутній, оскільки позивачка має
вільний доступ до спірної кімнати.

Так, згідно зі ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
оспорюваного, невизнаного чи
порушеного цивільного права.

Один зі способів захисту права
власності передбачений статтею 391 ЦК
України, відповідно до якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

У даному ж випадку на цей час право
позивачки відповідачем не оспорюється
та не порушується відповідачем,
останній не чинить перешкод у
здійсненні позивачкою права власності
на належну їй частину спірної квартири.

Що стосується доводів представників
позивачки про наявність речей
відповідача у квартирі як обставини, що
свідчить про такі перешкоди, то ці
доводи є неспроможними, оскільки
відповідач є співвласником цього житла
і має рівне з позивачкою право на
володіння та користування ним.

Так, згідно зі ст.358 Цивільного кодексу
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Разом з тим, позивачкою не заявлялися
вимоги про визначення порядку та
користування спірною квартирою (її
частиною).

Суд же розглядає справу лише у межах
заявлених позовних вимог.

В той же час, якщо сторони не дійдуть
згоди у питанні порядку володіння та
користування належним їм на праві
спільної часткової власності майна
(частини квартири), вони мають право
звернутися до суду з відповідним
позовом.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1-11, 58-61, 88, 208, 209, 210, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відновлення порушеного
права, вселення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м.Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які приймали
участь у справі, але не були присутні
під час його проголошення рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя
І.С.Блага