АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/695/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1657/14
Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О.
Доповідач Петренко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Петренка В.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А. , Акопян В.І.

при секретарі – Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1,

на рішення Пирятинського районного
суду Полтавської області від 17 квітня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
нерухоме майно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Пирятинського
районного суду Полтавської області
від 17 квітня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 - відмовлено

З вказаним рішенням не погодився
ОСОБА_1 В апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 у якому просив
визнати договір купівлі-продажу
дійсним та визнати право власності на
нерухоме майно, що знаходиться у
с.Каплинці Пирятинського району
Полтавської області по вул.Ватутіна, 12.
На підтвердження укладення договору
відповідач зареєстрував позивача у
будинку та передав ключі, власноручно
написав розписку про отримання коштів
у сумі 30300 грн. за вказане
домоволодіння. Нотаріально договір
купівлі-продажу не укладався, через
відсутність у відповідача необхідних
документів. Просив визнати договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
та земельних ділянок для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого господарства
загальною площею 0,4155 га, що розташовані
у с.Каплинці Пирятинського району
Полтавської області по вул.Ватутіна, 12
(попередня адреса вул.Набережна, 12) між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконаним та дійсним
та визнати за ОСОБА_1 право власності на
зазначене домоволодіння та земельні
ділянки (а.с.3-4).

Відповідно до ст.10 ч.3 та ст. 60 ч.1 ЦПК
України кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 179 цього ж Кодексу
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Між тим, жодного належного доказу про
укладення 12.09.2013 року договору
купівлі-продажу домоволодіння за
адресою вул.Ватутіна, 12 в с.Каплинці
Пирятинського району Полтавської
області позивачем не надано. Також, не
надано доказів ухилення відповідача
від нотаріального посвідчення
договору. Розписка, яка надана
позивачем не зазначає відомості про те,
від кого отримав кошти ОСОБА_2 у сумі
30300 грн. та кому саме дана розписка
адресована.

Місцевим судом вірно встановлено і не
заперечується в апеляційній скарзі, що
відповідач не заперечує проти
нотаріального посвідчення договору,
але цього не зробив через відсутність
часу та коштів.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Верховний Суд України у постанові
Пленуму від 06.11.2009р. № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз’яснив, що вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та
640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Тому, виходячи з вищенаведеного, з
урахуванням положень ст. 10, 60 ЦПК
України, колегія суддів вважає , що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
місцевого суду і не дають підстав для
скасування законного та
обґрунтованого рішення суду та
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду
Полтавської області від 17 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
суддя

В.М.Петренко

Судді:

С.А.Гальонкін

ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя
В.М.Петренко