АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3920/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів -
Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа - Сьома дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом до
відповідача, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що в період 2005 та до
початку 2006 року вона здійснювала
догляд за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_4
помер, після його смерті відкрилася
спадщина у вигляді однокімнатної
квартири. За життя ОСОБА_4 склав заповіт
спочатку на свого племінника ОСОБА_5, а
потім - на ім'я позивачки. Після смерті
ОСОБА_4 ОСОБА_5 відібрав у позивачки
ключі від вказаної квартири та
правовстановлюючі документи і почав
проживати в цій квартирі,
перешкоджаючи їй доступ до неї.

Таким чином, позивач просить визнати за
нею право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та усунути
перешкоди їй в користуванні вказаною
квартирою шляхом виселення з неї
відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014
року позовні вимоги позивача
задоволені частково. Визнано за ОСОБА_3
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення. Вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи в позовних вимогах, суд
першої інстанції керувався
положеннями ст. 41 КУ, ст. 328, 391, 392,1223, 1247
ЦК України, ч. 1 ст. 1268 ЦК України, а також
виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належала
на праві власності однокімнатна
квартира АДРЕСА_1, житловою площею 16.8
кв.м., загальною площею 28.9 кв.м., в якій
він проживав.

В період 2005 та до початку 2006 року
позивачка здійснювала догляд за
ОСОБА_4, оскільки він був інвалідом 1
групи в зв'язку з відсутністю ніг, в
зв'язку з чим потребував стороннього
догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 21.02.2006 року
відділом реєстрації смерті ДМУЮ
Дніпропетровської області, актовий
запис № 1633. За життя ОСОБА_4 склав
заповіт від 20.05.2005 року, який був
нотаріально посвідчений, за яким
належну йому на праві власності
вказану квартиру він заповів своєму
племіннику ОСОБА_5

02.09.2005 року ОСОБА_4 скасував раніше
складений заповіт і склав новий
заповіт від 02.09.2005 року, яким все
належне йому майно, де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалось, усі майнові права та
обов'язки, які належать йому на час
посвідчення заповіту, а також ті
майнові права та обов'язки, які
належатимуть йому на день смерті, а
також квартиру АДРЕСА_1, він заповів
позивачці ОСОБА_3 Вказаний заповіт
02.09.2005 року був посвідчений Сьомою ДДНК
та зареєстровано в реєстрі за № 2-1947.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина у вигляді однокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Позивачка звернулася до Сьомої ДДНК з

заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_4, проте постановою
нотаріуса від 26.03.2013 року їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
вказану квартиру з посиланням на
відсутність оригіналів
правовстановлюючих документів на
спірну квартиру.

ОСОБА_5 також звернувся до нотаріальної
контори з заявою про отримання
спадщини, проте йому було нотаріусом
відмовлено у оформленні спадщини після
смерті ОСОБА_4 в зв'язку з наявністю
заповіту на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до листа Сьомої ДДНК №2800
від 24.02.2006 року згідно Спадкового
реєстру після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зареєстровано
спадкову справу за № 194/2006 за заявою про
прийняття спадщини за законом від
ОСОБА_5

Оспорюючи законність вказаного
заповіту від 02.09.2005 року. ОСОБА_5
звертався до суду з позовом про
визнання його недійсним з підстав, що
він був складений не за волевиявленням
спадкодавця та був ним не підписаний.
Рішенням Бабушкінського районного
суду М.Дніпропетровська від 29.05.2012 року,
яке набрало законної сили, ОСОБА_5 було
відмовлено у задоволенні вказаного
позову.

Встановлено, що не заперечувалося
представником відповідача, після
смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 відібрав у
позивача ОСОБА_3 ключі від вказаної
квартири та правовстановлюючі
документи і почав проживати в цій
квартирі, перешкоджаючи їй доступ до
неї.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим 28.11.2012 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Нікополю
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 1885.

Відповідно до листа Сьомої ДДНК № 5379
від 01.11.2013 року згідно Спадкового
реєстру після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, зареєстровано
спадкову справу за № 201/2013 за заявою про
прийняття спадщини за законом від
ОСОБА_2, посвідченою Сьомою ДДНК 27.02.2013
року зар. № 2-917.

Судом встановлено, що після смерті
ОСОБА_5 спірна квартира АДРЕСА_1 до
теперішнього часу перебуває в
користуванні його дружини ОСОБА_2
Відповідно до довідки ЖЕД-1 КП
«Жилсервіс-2» ДМР від 09.12.2013 року № 239 у
вказаній квартирі ніхто не проживає.

Зважаючи на те, що позивач є
спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом від
02.09.2005 року, який на день розгляду
справи є чинним, у передбачені законом
строк та в порядку звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про визнання за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
М.Дніпропетровську в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
про визнання за нею права власності на
спірну квартиру, суд встановив, що її
позовні вимоги про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення відповідача задоволенню не
підлягають, оскільки позивач
звернулася до суду з цим питанням
передчасно, у зв'язку з тим, що
відповідно із ст. 391 ЦК України право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном надано
законом власнику цього майна. Тобто
таке право власника виникне у
позивачки після реєстрації за нею в
установленому законом порядку трава
власності на зазначену квартиру в
порядку спадкування за заповітом,
після чого вона має траво заявити до
суду відповідні вимоги про усунення їй
перешкод у користуванні власністю.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що заповіт від 02.09.2005 року складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, які передбачені п. 1 ст. 1247
ЦК України та ч. 1 ст. 1257 ЦК України, а
тому він є нікчемним.

Однак, зазначені доводи апелянта не є
підставою для скасування законного
рішення суду.

Висновки суду першої інстанції, з якими
погоджується і колегія суддів
апеляційної інстанції, є
обґрунтованими, оскільки ні
відповідачем, ні його представником не
надано доказів того, що при підписанні
заповіту від 02.09.2005 року волевиявлення
ОСОБА_4 не було вільним. Встановлено, що
форма заповіту відповідає вимогам ст.
1247 ЦК України, а тому згідно п. 6 Листа
ВСС України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 року
№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»,
відповідно до якого відсутність у
тексті заповіту напису про те, що він
складався та посвідчувався поза
приміщенням нотаріальної контори,
виконкому місцевої ради, але в межах
нотаріального округу, не є істотною
умовою для визнання заповіту
недійсним, якщо судом буде встановлено,
що форма заповіту відповідає вимогам
ст. 1247 ЦК України і волевиявлення
заповідача було вільним.

Крім того, в матеріалах цивільної
справи міститься копія рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 29.05.2012 року,
ухвалене у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним, та яке набрало законної
сили. Зазначене рішення підтверджує
наявність у ОСОБА_4 волевиявлення на
підписання заповіту від 02.09.2005 року.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими.
Крім того, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм матеріального та
процесуального права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: