АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №678/7/14-ц
Провадження №22-ц/792/1900/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі : головуючого - судді
Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В.,
Купельського А.В.,

при
секретарі : Дорощук О.М.

за участі: представника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Летичівського районного суду
від 27 червня 2014 року

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк ,,Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника банку, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

встановила:

У січні 2014 року позивач звертаючись до
суду з позовом, просив стягнути
солідарно із відповідачів на його
користь заборгованість за кредитним
договором ,,Автопакет" та Додатковою
угодою № 1 в сумі 60 029, 42 дол. США, що
еквівалентно 479 815, 17 грн.. Зазначав, що
31.01.2008 року між банком та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір
,,Автопакет", відповідно до якого
останньому надано 40261,38 дол.США для
придбання автотранспортного засобу.
Поручителем за даним договором є
ОСОБА_3. У листопаді 2009 року між банком
та ОСОБА_2 було проведено
реструктуризацію кредитної
заборгованості та підписано Додаткову
угоду №1, відповідно до якої
позичальнику було надано відстрочку
сплати частини необхідного платежу,
встановлено розмір необхідного
платежу згідно графіка. Проте взяті на
себе зобов'язання відповідачі не
виконують, тому станом на 17.12.2013 року в
них виникла заборгованість на суму 60 029,
42 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ
сумі 479 815, 17 грн.. Відповідачам були
направлені претензії про сплату боргу,
однак заборгованість не погашено.

Рішенням Летичівського районного
суду від 27 червня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно із ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ ,,Надра" заборгованість за
договором ,,Автопакет" від 31.01.2008 року та
Додаткової угоди №1 від 30.11.2009 року в
сумі 51 615, 40 дол. США та проценти, що
еквівалентно за курсом НБУ сумі 412 561,89
грн., 35072, 32 грн. пені, 32180,94 грн. штрафу.
Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт з
рішенням суду не погоджується,
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, просить його скасувати
та постановити нове рішення, яким
визнати недійсними кредитний договір
від 31.01.2008 року та Додаткову угоду №1
30.11.2009 року, відмовити в задоволені,
застосувати правила реституції.

________________________________________________________________________
____________

Головуючий у першій інстанції -
Ходоровський І.Б.

Доповідач - Фанда В.П.

Категорія : 27

На апеляційний перегляд рішення суду
першої інстанції апелянт, поручитель
не з'явилися, належним чином
повідомленні про день, час і місце
слухання справи, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення від
30.08.14 року та довідкою про доставку
SMS-повідомлення від 28.08.14 року

Представник банку заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги, вважає
її безпідставною та надуманою.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що відповідно до
укладеного 31.01.2008 року кредитного
договору «Автопакет» з ВАТ КБ «Надра»,
ОСОБА_2 отримав 40261,38 доларів США на
придбання автотранспортного засобу,
під 12,65% річних, з терміном погашення до
19.01.2015 року, та обов'язковим мінімальним
щомісячним платежом у 726,06 доларів США.
За цим же договором ОСОБА_3 виступила
поручителем по виконанню договору.

Відкрите акціонерне товариство
комерційний банк «Надра»
перейменовано у Публічне акціонерне
товариство «Комерційний Банк «Надра»,
та є правонаступником всіх його прав та
обов'язків.

30.11.2009 року ВАТ КБ «Надра» уклав з
позичальником та поручителем
Додаткову угоду №1 до Договору
«Автопакет» № 757651/РБ від 31.01.2008 року
згідно якої позичальник передав банку
в заставу автомобіль марки Hyundai Veracruz, 2007
року випуску, д.н. НОМЕР_1, вартістю 274320,00
грн., що по офіційному курсу НБУ
складало 40261,38 доларів США.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку щодо невиконання
відповідачами умов даного договору
внаслідок чого станом на 17.12.2013 року
утворилася заборгованність на суму
60029,42 долари США, з яких заборгованість:
по тілу кредиту - 35176,63 долари США
(еквівалент - 281166,80 грн.), по процентам -
16438,77 долари США (еквівалент - 131395,12 грн.),
пеня за прострочення сплати кредиту -
35072,32 грн., штраф - 32180,92 грн..

Направлена банком 23.09.2013 року в адресу
відповідачів претензія щодо
необхідності погашення заборгованості
по кредиту та повернення всієї суми
залишилася без реагування.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції у відповідності з вимогами
закону дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог та
солідарне стягнення з відповідачів
даної суми заборгованості.

У відповідності із ст.ст.1,2
Господарського Кодексу України
визначаються основні засади
господарювання в Україні і регулює
господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання тобто
даний кодекс не регулює правовідносини
за участю фізичних осіб. З врахуванням
цього безпідставним є посилання
апелянта на порушення вимог
Господарського кодексу при укладенні
31.01.2008 року договору «Автопакет» №
757651/РБ.

Звернення до суду з вимогою про
дострокове повернення всіх сум заданим
договором у зв'язку із порушенням умов
договору (ч.2 ст.1050 ЦК України) не
означає односторонньої відмови від
договору, а це є наслідком невиконання
боржником своїх договірних
зобов'язань. Це є спосіб
цивільно-правової відповідальності
боржника, оскільки зобов'язання
припиняється його виконанням
проведеним належним чином (ст.559 ЦК
України), тобто не в силу лише ухвалення
рішення суду. Таким чином, колегія
суддів приходить до висновку про
безпідставність посилання апелянта на
передчасне звернення позивача до суду
з даним позовом, у зв'язку із
закінченням дії даного договору 15.01.2015
року.

За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК
України, Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю»
порядок виконання договірних
зобов'язань в іноземній валюті не
суперечить чинному законодавству.

Не є достатньою підставою для відмови
у задоволенні позову зміна курсу
долара до гривні з часу укладення
договору, оскільки зазначене
стосується обох сторін договору й
позичальник при належній
завбачливості міг, виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

Суд першої інстанції правильно
врахував, що розмір неустойки (35072,32 грн.
+ 32180,94 грн.) не перевищує розмір збитків
(412 561,89 грн.), тому у відповідності із ч.3
ст.551 ЦК України і не вирішував питання
про зменшення її розміру.

Не є покладенням подвійної
відповідальності стягнення з
відповідачів пені та штрафу. При цьому
колегія суддів враховує, що п.5.1
договору передбачена
відповідальність (у виді пені) за
порушення строків сплати щомісячного
мінімального платежу, а п.5.2 договору
передбачає відповідальність (у виді
штрафу) за ненадання банку необхідних
документів (п.3.1, п.4.3.9), не повідомлення
банку про зміну адреси, місця роботи,
номерів телефону, прізвища, розлучення
(п.4.3.7, п.4.3.10).

У відповідності із наданим
розрахунком банк нарахував пеню за
період з 17.12.12 року по 16.12.13 року при
подачі цивільного позову 23.12.13 року,
тому не відповідає дійсності посилання
апелянта на стягнення пені судом
першої інстанції більше ніж на один
рік.

При укладенні даного договору
позичальнику було вручено під розписку
пам'ятку з роз'ясненнями режиму
погашення кредиту і процентів, про
валюту кредитування, діючі процентні
ставки і комісії, що підтверджується
наявною у справі ксерокопією цієї
пам'ятки.

Предметом розгляду справи у суді
першої інстанції були вимоги щодо
стягнення заборгованості з
відповідачів, тому у відповідності із
ст.11 ЦПК України суд не вправі був
вирішувати вимоги про визнання
недійсним цього договору, а тим більше
застосовувати наслідки недійсності
правочину.

Місцевий суд дав обґрунтовану оцінку
наданим апелянтом доказам, дійшов
правильного висновку стосовно
наявності підстав для задоволення
позовних вимог, такий висновок
відповідає матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги, на які
посилається апелянт, не є підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Летичівського районного
суду від 27 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис
Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя
апеляційного суду
В.П.Фанда