Справа 235/774/14-ц
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області
в складі: головуючого судді Філь О.Є.
при секретарі: Гужеля А.О.
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Красноармійську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи Красноармійська міська рада,
Управління містобудування та
архітектури м. Красноармійська,
Управління держземагенства у
Красноармійському районі, про захист
прав землевласника та зобов'язання
вчинити певні дії, -
Позивач ОСОБА_1 06.02.2014 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи Красноармійська міська рада,
Управління містобудування та
архітектури м. Красноармійська,
Управління держземагенства у
Красноармійському районі, про захист
прав землевласника та зобов'язання
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що являється власником
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
на підставі Свідоцтва про право
власності САА № 8222558 виданого
виконавчим комітетом Красноармійської
міської ради 23.11.2004 року та земельної
ділянки площею 0,0905 га, яка призначена
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель належна мені на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-ДН № 149919 та
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
Власниками житлового будинку АДРЕСА_2
по 12 частині являються відповідачі по
справі. Право власності відповідачки
ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право
на спадщину, нотаріально посвідченого
14.12.1995 року, реєстр 2608; 12 частини - ОСОБА_4
на підставі договору купівлі-продажу,
нотаріально посвідченого 01.04.2000 року
реєстр № 1062.
Власницею земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2 являється
відповідачка по справі ОСОБА_3 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії
року. Зазначена земельна ділянка не
розділена у відповідності до чинного
законодавства, однак фактично земельна
ділянка розділена між собою межовим
Позивач вважає, що відповідачі
порушують його права землевласника, а
також правила добросусідства, а саме:
Межею між їхніми з відповідачами
земельними ділянками являється
дерев'яний паркан; з боку відповідачів
в притул до паркану збудовані дерев'яні
тимчасові споруди. Ці конструкції дуже
старі, в результаті чого споруди разом
з парканом похилися в бік його
Згідно з контрольним заміром земельної
ділянки, здійсненим ТОВ «Укрземгарант»
20.11.2013 року, чітко вбачається, що межа
земельної ділянки зміщена з боку
сусідів на його земельну ділянку, в
результаті похилу паркану та має не
рівну, а дугообразну форму.
Зі свого боку він звернувся до
відповідачів з метою урегулювання
спору наступним чином: відповідачі
зносять тимчасові споруди та паркан, а
він зобов'язується за власні кошти
встановити паркан, який би був
встановлений по межі рівною лінією,
згідно його та відповідачки ОСОБА_3
державного акту та відповідав
естетичному вигляду.
Відповідачі в добровільному порядку
відмовилися урегулювати виниклий спір,
тому він звернувся до
Красноармійського міського голови.
На його звернення він отримав
відповідь від 17.01.2014 року, якою його
повідомили, що в 2011 році у відношенні
ОСОБА_4 співвласниці житлового будинку
відповідачки було складено справу про
адміністративне правопорушення
інспекцією державно-будівельного
контролю в Донецькій області. На даному
етапі повноваження органів місцевого
самоврядування вичерпані та
рекомендовано звернутися до суду.
Згідно ч.5 ст. 158 ЗК України суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.
Однак оскільки спір між сторонами
Красноармійською міською радою не
розглянутий, незважаючи на
неодноразові мої звернення з цього
приводу, та у відповідності до
положення ст. 124 Конституції України
яка передбачає право особи
безпосередньо звернутись до суду за
захистом своїх прав і свобод, він
вважає за можливе вирішувати цей спір
по суті у судовому порядку та
відповідно до всіх заявлених вимог.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України
порушені права землекористувачів
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.
Згідно ч. 1 ст. 106 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.
Частинами 1 статті 107 ЗК України
встановлено, що основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.
Зважаючи на те, що згідно державного
акту, яким підтверджується його право
власності на землю та державного акту,
яким підтверджується право власності
на землю відповідачки ОСОБА_3, межа між
їхніми домоволодіннями проходить
рівною лінією, то можна твердити, про
переміщення межового паркану, яке мало
місце в силу його зношення.
На підставі викладеного позивач просив
захистити його право землевласника
земельної ділянки, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання
відповідачів знести дерев'яний паркан
та тимчасові споруди, які перебувають
на межі земельних ділянок по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, та зобов'язати ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 встановити межовий паркан між
домоволодіннями АДРЕСА_1 та вулиці
АДРЕСА_2 по прямій лінії за сумісні
кошти: його та відповідачів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_2
підтримали позовні вимоги, просили їх
задовольнити в повному обсязі. При
цьому позивач ОСОБА_1 підтвердив, що з
2002 року огорожа не переміщувалася,
межові знаки були встановлені ще
приблизно в 1970 році, їх ніхто не
переміщував, при проведенні
контрольного заміру, яке проводило ТОВ
«Укрземгарант» відповідачі присутні
Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала в повному обсязі, пояснила, що
згідно документів вона являється
власником всієї земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2, власником ? частини
будинку за зазначеною адресою на
підставі договору купівлі-продажу
ОСОБА_4, вона особисто проживає за
зазначеною адресою з 1964 року, при цьому
межові стовпи між її земельною
ділянкою на ділянкою позивача з цього
часу ніхто не переносив, хоча сама
огорожа дійсно стара.
Відповідач ОСОБА_4 та представник
відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не
визнали в повному обсязі, просили
відмовити в їх задоволені, оскільки
межові стовпи знаходяться на своєму
місці, їх ніхто не переміщував,
навпроти з боку самого позивача
вбачається при встановленні стовпчика
свого забору відбулося захоплення
земельної ділянки на 90 см по фронту, в
зв»язку з чим йому пропонувалось
перенести свою огорожу на 90 см в межі
Представники третіх осіб
Красноармійської міської ради,
Управління містобудування та
архітектури м. Красноармійська,
Управління держземагенства у
Красноармійському районі в судове
засідання не з»явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, надали суду заяви про розгляд
справи у їх відсутність.
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд встановив:
Позивач ОСОБА_1 являється власником
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
на підставі Свідоцтва про право
власності САА № 8222558 виданого
виконавчим комітетом Красноармійської
міської ради 23.11.2004 року та земельної
ділянки площею 0,0905 га, яка призначена
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель належна мені на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-ДН № 149919 та
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
Власниками житлового будинку АДРЕСА_2
по 12 частині являються відповідачі по
справі. Право власності відповідачки
ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право
на спадщину, нотаріально посвідченого
14.12.1995 року, реєстр 2608; 12 частини - ОСОБА_4
на підставі договору купівлі-продажу,
нотаріально посвідченого 01.04.2000 року
реєстр № 1062 (а.с. 10).
Власницею земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2 являється
відповідачка по справі ОСОБА_3 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії
Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.
При цьому, суд виходить з того, що
відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем не надано суду доказів того,
що відповідачами порушені його права,
як власника земельної ділянки, тим, що
внаслідок збудованих дерев»яних
тимчасових споруд впритул до паркану,
які внаслідок їх зношеності похилилися
разом з парканом в бік його земельної
ділянки, наслідком чого межа земельної
ділянки була нібито зміщена. Доказів
того, що межові знаки переміщені також
При цьому суд не приймає в якості
доказу наданий позивачем контрольний
інженером-землевпорядником ТОВ
«Укрземгарант» 20.11.2013 року, оскільки
при проведенні зазначеного заміру не
були присутні відповідачі, крім того,
як вбачається з доданих до нього
фотознімків замір було проведено в той
час, як на межі був сніговий покров, що
само по собі унеможливлювало
визначення місця знаходження межовий
Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у
натурі, одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.
Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно
судом вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.
Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори в межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16.04.2004 року № 7, згідно зі ст.
158 ЗК України суди розглядають справи
за спорами про межі земельних ділянок,
що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.
Проте в ході розгляду справи судом
встановлено, що після надання позивачу
у власність земельної ділянки, яке
підтверджується державним актом про
право приватної власності на землю,
виданого 11 липня 2002 року, межі
землекористування в натурі не
встановлювались. До органу місцевого
самоврядування позивач звертався
25.03.2011 року з приводу того, що в
результаті зношення паркану він
зсунувся на сторону його земельної
ділянки, в зв»язку з чим порушено межу
(а.с. 11-12), Але земельних спір щодо меж
земельних ділянок органом місцевого
самоврядування фактично не вирішений,
лише була надана відповідь про те, що за
результатом звернення позивача в 2011
році на ОСОБА_4 було складено справу про
адміністративне правопорушення
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області (а.с. 13). Згідно листів
начальника управлінні містобудування
та архітектури від 09.08.2007 року та від
11.07.2007 року (а.с 88-89) по факту заміру було
встановлено, що володар земельної
ділянки ОСОБА_1 при встановленні
стовпчика свого забору захопив 90 см по
фронту, та йому було запропоновано
добровільно перенести свою огорожу на
90 см в межі своєї ділянки.
Крім того, не лише відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4, а й сам позивач ОСОБА_1
підтвердив, що огорожа між його
земельною ділянкою та земельною
ділянкою відповідачів, була
встановлена в 70-х роках, межу ніхто не
Таким чином, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 78, 90, 103, 106, 125, 152, 153, 158 ЗК України, ст.
ст. 11, 15, 60, 79, 88, 214-218 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
Красноармійська міська рада,
Управління містобудування та
архітектури м. Красноармійська,
Управління держземагенства у
Красноармійському районі, про захист
прав землевласника та зобов'язання
вчинити певні дії відмовити в повному
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

29.05.2014