МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Фрунзе, 35Р І Ш Е Н Н Я
"15" вересня 2014 р. Справа № 370/2638/13-ц
15 вересня 2014 року Макарівський
районний суд Київської області в
складі головуючого судді Устимчук М.Ю.,
при секретарях Захарченко Т.М., Лизі
Л.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт.
Макарів, справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування ,-
Позивач звернувся до
Макарівського районного суду з
вказаним позовом посилаючись на те, що
рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 09.04.2012 року у справі
№2-29112 з відповідача ОСОБА_2 на його
користь було стягнуто борг в розмірі 891
833,54 гривень та 2 823 грн. судового збору.
Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 21.02.2012 року було
накладено арешт на майно відповідача
ОСОБА_2 , а саме квартиру у АДРЕСА_1,
автомобілі та земельну ділянку площею
8,90 га, що розташована на території
Григоро-Бригадирівської сільської
ради та будь-яке інше майно, що
зареєстровано на відповідача. На
виконання вказаної ухвали головним
державним виконавцем 12.03.2013 року була
винесена постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. В подальшому на
підставі виконавчого листа від 22.05.2012
року ДВС Солом'янського РУЮ м. Києва
відкрило виконавчі провадження №38532471
та №38532371. Так, 20.06.2-013 року та 26.07.2013 року
державний виконавець виніс постанови
про накладення арешту та оголошення
заборони на відчуження будь-якого
майна відповідача ОСОБА_2 Проте,
відповідач 24 липня 2013 року подарував
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,000 га
шляхом укладення договору дарування.
Вважає, що відчуження відповідачем
майна при наявності постанов про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження, порушує його права,
оскільки унеможливлює примусове
виконання судового рішення, а тому
просив суд на підставі ст. 215 ч.1 ЦК
України визнати договір дарування від
24.07.2013 року недійсним.

У судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав, викладене у позові
підтвердив.

Представник відповідача
ОСОБА_2 ОСОБА_5 позов не визнала, подала
свої заперечення.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_6 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали
подали свої заперечення.

Вислухавши пояснення
сторін, дослідивши письмові матеріали
справи судом було встановлено, що 09
квітня 2012 року Солом'янський районний
суд міста Києва виніс заочне рішення по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, яким позовні вимоги
задовольнив та стягнув з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 891
833,54 грн. та судові витрати у розмірі 2
823,00 грн.

Вказане судове рішення набрало
законної сили 19 квітня 2012 року. ( а.с. 5-7)

Ухвалою судді Солом'янського
районного суду міста Києва від 21 лютого
2012 року було задоволено заяву про
забезпечення позову та накладено арешт
на майно, що зареєстроване за ОСОБА_2, а
саме : квартиру АДРЕСА_1, три автомобілі
та земельну ділянку площею 8,90 га, яка
розташована на території
Григоро-Бригадирівської сільської
ради. ( а.с. 8-9)

На підставі вказаної ухвали від
21.02.2012 року головним державним
виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у
місті Києві 12 березня 2012 року було
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, де чітко прописано те
майно на яке суд наклав арешт своєю
Ухвалою. ( а.с. 10)

20 червня 2013 року державним
виконавцем Солом'янського РУЮ у місті
Києві Мельниченком В.С. було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом №2-92112
виданим 22.05.2012 року Солом'янським
районним судом міста Києва про
стягнення суми заборгованості у
розмірі 891 833,54 грн. ( а.с. 11 )

Цього ж дня, тобто 20 червня 2013 року
державним виконавцем також було
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження . ( а.с. 12 )

24 липня 2013 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 було
посвідчено договір дарування ,
відповідно до якого відповідач ОСОБА_2
подарував, а відповідач ОСОБА_3
прийняла у дар безоплатно земельну
ділянку за кадастровим номером
:03:035:0041 площею 2,000 га, яка належить
дарувальнику на підставі Державного
акту на право власності на земельну
ділянку ЯЖ №684003 що розташована на
території Новосілківської сільської
ради Макарівського району Київської
області, цільове призначення для
ведення садівництва. ( а.с. 13-14)

За клопотання сторін судом були
витребувані матеріали нотаріальної
справи щодо договору дарування
земельної ділянки, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
24.07.2013 року, реєстровий №2773.

При вивчені вказаних матеріалів
нотаріальної справи встановлена
наявність витягу з Державного Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна , з якого слідує що
станом на 24 липня 2013 року відомості про
заборону відчуження земельної ділянки
з кадастровим номером :03:035:0041
відсутні. ( а.с. 176-179)

Тобто, під час укладення договору
дарування приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу було перевірено наявність
будь-яких заборон відчуження
нерухомого майна за допомогою
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та державного реєстру
обтяжень рухомого майна. Слід вказати,
що відомості про обтяження нерухомого
майна було внесено у встановленому
законом порядку до Єдиного реєстру
обтяжень нерухомого майна в серпні 2013
року, тобто вже після укладення
договору дарування.

Крім того, як слідує з поданих
сторонами документів, 17 серпня 2012 року
Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва було скасовано заходи
забезпечення позову вжиті ухвалою
Солом'янського районного суду міста
Києві від 21 лютого 2012 року і заяву про
таке скасування заходів забезпечення
позову подавав ОСОБА_1. ( а.с. 73)

Дії державних виконавців
Солом'янського РУЮ у місті Києві
неодноразово оскаржували.

17 липня 2014 року Солом'янським
районним судом міста Києва було
винесено ухвалу по справі за скаргою
ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_1 на
дії та постанову державного виконавця
ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві
Мельниченка Вадима Сергійовича, якою у
задоволенні скарги було відмовлено. Як
слідує з тексту ухвали 20 червня 2013 року
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
про яку ОСОБА_2 дізнався 27 січня 2014 року.
Крім того, зазначеною постановою було
накладено арешт на все майно боржника ,
тоді як ухвалою Солом'янського
районного суду міста Києва від 21.02.2012
року було задоволено заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову та накладено арешт
на майно ОСОБА_2 яке він вважав
достатнім для забезпечення стягнення
суми боргу.

У судовому засіданні представник
позивача неодноразово наголошував на
те, що відповідач ОСОБА_2 дізнався про
винесення постанови про арешт боржника
та оголошення заборони через свого
представника ОСОБА_9, який
безпосередньо ознайомився з
матеріалами виконавчого провадження 19
липня 2013 року .

На клопотання представника
позивача судом було витребувано
матеріали виконавчого провадження
№38532471, з яких слідує, що ОСОБА_9 як
представник ОСОБА_2 отримав постанову
про призначення експерта, постанову
про відкриття виконавчого провадження,
постанову про розшук , акт копію опису
та арешту майна. ( а.с. 2 ВП №38532471)

Проте, слід вказати що дані
документи не містять відомостей про
земельну ділянку площею 2,000 га , яка
розташована на території
Новосілківської сільської ради і є
предметом спору.

Крім того, в Ухвалі
Солом'янського районного суду міста
Києва від 17 липня 2014 року , яка набрала
законної сили 23 липня 2014 року чітко
вказано, що ОСОБА_2 отримав копію
постанови про арешт майна від 20.06.2013
року лише 27 січня 2014 року.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні ( обдарованому)
обдарованому безоплатно майно(дарунок)
у власність.

Відповідно до ст. 719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності обдарованого на
дарунок виникає з моменту його
прийняття. Прийняття дарунку є
прийняття обдарованим документів, які
посвідчують право власності на річ ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору , або символів речі.

Договір дарування , який був
укладений між відповідачами по справі
був посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований в
державному реєстрі за №2773.
Підтвердженням цього є витяг від 24.07.2013
року №6788433 відповідно до якого
власником земельної ділянки площею 2,000
га є ОСОБА_2. Під час укладення договору
дарування приватним нотаріусом було
перевірено наявність будь-яких заборон
відчуження нерухомого майна за
допомогою Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та державного
реєстру обтяжень рухомого майна.

У своєму позові позивач зазначає,
що підставою для визнання договору
дарування недійсним є те, що зміст
правочину суперечить Цивільному
кодексу , іншим актам цивільного
законодавства , а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, посилаючись на ст.ст. 203, 215 ЦК
України.

Так, відповідно до п. 5 Постанови
Пленуму Верховного суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
право чинів недійсним» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності , а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених у статті 61
ЦПК України.

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній , господарській чи
адміністративній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа , щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, проаналізувавши
подані сторонами докази, суд вважає, що
позивач та його представник в першу
чергу не довели суду те, що вчиненим
право чином, а саме укладеним
договором дарування від 24.07.2013 року
права та законні інтереси ОСОБА_1 є
порушеними , оскільки не довели що сума
боргу за виконавчим листом №2-92112 не
може бути погашена за рахунок іншого
нерухомого та рухомого майна
відповідача ОСОБА_2 ( квартира у місті
Києві, транспортні засоби та земельна
ділянка площею 8,90 га ) . Крім того,
судовим рішенням , а саме Ухвалою
Солом'янського районного суду міста
Києва є встановленим , що про існування
постанови про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
відповідач ОСОБА_2 дізнався лише 27
січня 2014 року. На час укладення
оспорюваного правочину будь-яких
заборон на відчуження земельної
ділянки кадастровий номер 322786100:03:035:0041
відповідно до чинного законодавства
України встановлено не було.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 15,60,79,88,
209,212-215,223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування, залишити
без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до Апеляційного
суду Київської області через
Макарівський районний суд протягом 10
днів з часу його проголошення.

Рішення набирає чинності
відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя
М. Ю.
Устимчук