Справа № 645/6227/13-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у
складі:

Головуючого-судді - Іващенко С.О.

при секретарі - Новицькій Я.В.,
Мусатовій О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа
Гаражно-будівельний кооператив
«Чорнобилець» про поділ майна подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розподіл спільного
сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя.

Після уточнення, в обґрунтування
позовних вимог позивачка зазначила, що
21 листопада 2009 року між нею та
відповідачем був укладений шлюб.
Вказаний шлюб розірваний рішенням
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 17.07.2013 року. Дітей від даного шлюбу
позивачка та відповідач не мають. Після
укладання шлюбу та до його розірвання
сторони проживали у належній ОСОБА_1
квартирі АДРЕСА_1. За час проживання у
шлюбі сторони набули майно - гараж
НОМЕР_2 у гаражно-будівельному
кооперативі «Чорнобилець» вартість
якого складає 60000,00 грн. та автомобіль
«Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
якого на цей час складає 120000,00 грн. При
цьому гараж був придбаний за особисті
кошти позивачки, які вона брала в борг у
липні 2007 року у ОСОБА_3 в сумі 15000грн. та
у ОСОБА_4 в сумі 45000грн. Ці кошти
передавались їй в борг особисто,
відповідач ОСОБА_2 згоди на їх
отримання та на участь у їх поверненні
не надавав. Повернула позивачка
вказані кошти також особисто.
Автомобілем користувався та
користується відповідач, реєстрація
автомобіля здійснена на ім'я
відповідача. Гаражем сторони
користувались спільно, але після
розірвання шлюбу відповідач забрав
ключі від гаража та перешкоджає
позивачці у користуванні ним. ОСОБА_1
вважає, що гараж НОМЕР_2 у
гаражно-будівельному кооперативі
«Чорнобилець» є її особистою приватною
власністю, як набутий за час шлюбу з
відповідачем, але за її особисті кошти.
Автомобіль «Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 належить їй
та відповідачу на праві спільної
сумісної власності. Оскільки
автомобіль неможливо розділити в
натурі, ОСОБА_1 просить присудити їй
грошову компенсацію замість її частки
у праві спільної сумісної власності на
автомобіль в сумі 60000грн. та визнати
гараж НОМЕР_2 в ГБК «Чорнобилець» її
особистою приватною власністю.

ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя. Після
уточнення в обгрунтування зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з
21.11.2009р. перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_1 За час перебування у
шлюбі вони придбали майно - автомобіль
«Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 та гараж
НОМЕР_2 у гаражно-будівельному
кооперативі «Чорнобилець», ОСОБА_2
вважає, що зазначене майно придбане
виключно за його особисті кошти, не є
спільною сумісною власністю з
відповідачем та не підлягає поділу з
тих підстав, що він є інвалідом II групи
війни та ліквідатором аварії на
Чорнобильській АЕС, має відповідні
пільги. У 2008 році він звернувся до суду
з адміністративним позовом до УПФ
Київського району м. Харкова.
Постановою від 05.06. 2009 року суд
забов'язав УПФ Київського району м.
Харкова провести перерахунок
державної пенсії у розмірі восьми
мінімальних пенсій та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю за
період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. Ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2010р.
постанова суду першої інстанції від
05.06.2009р. залишена без змін. Упродовж
2010-2011 років УПФ Київського району м.
Харкова проводило нарахування
позивачу коштів відповідно до рішення
суду. Отримані кошти він вирішив
витратити на придбання автомобілю та
гаражу. 25.08.2011р. ОСОБА_2 оформив у ВАТ
«Завод ім.Фрунзе» рахунок на придбання
автомобіля «Ford Fusion» за 119300грн. Кошти за
автомобіль були перераховані з рахунку
позивача у ПАТ «КБ «ПриватБанк».
Оскільки автомобіль придбаний ОСОБА_2,
хоча і в період шлюбу з ОСОБА_1, однак
виключно за його власні кошти,
нараховані, як інваліду Чорнобильської
катастрофи, за період 2008р., вважає
автомобіль своєю особистою власністю.
З наміром придбати автомобіль ОСОБА_2
також мав намір купити гараж. 26. 08.2011р.
він зняв с особистого рахунку у ПАТ «КБ
«ПриватБанк» 49947грн. і придбав у ОСОБА_5
гаражний бокс НОМЕР_2 у ГБК
«Чорнобилець». 02.09.2011р. був оформлений
акт передачі гаражного боксу. ОСОБА_2 є
членом ГБК «Чорнобилець», право
власності на цей гаражний бокс за ним
не зареєстровано, оскільки відсутні
відповідні документи. Оскільки
гаражний бокс куплений позивачем без
оформлення права власності і виключно
за власні кошти, вважає, що він не може
бути визнаний спільною сумісною
власністю подружжя і не підлягає
розподілу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася своєчасно та
належним чином, причини неявки суду не
повідомила.

Представник позивача ОСОБА_6, який
діє на підставі договору про надання
юридичної допомоги, в судовому
засідання позов ОСОБА_1 підтримав,
пояснивши, що спірне майно придбано
сторонами в період шлюбу, просив позов
ОСОБА_1 задовольнити повністю. Проти
зустрічного позову ОСОБА_2 заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти позову ОСОБА_1
заперечував, надав суду письмові
заперечення. Свої позовні вимоги він
підтримав, пославшись на обставини,
викладені в зустрічній позовній заяві.

Представник ОСОБА_2 також
заперечував проти основного позову і
підтримав зустрічний позов в повному
обсязі.

Представник третьої особи до
судового засідання не з'явився, про час
та дату розгляду справи повідомлявся
належним чином, причини неявки
невідомі.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а ч.4 цієї статті передбачає, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивачки за основним
позовом, відповідача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_1
такими, що задоволенню не підлягають, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини:

Позивачка за основним позовом
ОСОБА_1 з 21 листопада 2009 року перебувала
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, шлюб
був розірваний рішенням Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 17.07.2013р.
(а.с.66)

ОСОБА_1 зазначила в позові, що під
час шлюбу сторони придбали гараж
НОМЕР_2 у гаражно-будівельному
кооперативі «Чорнобилець» вартість
якого складає 60000,00 грн. та автомобіль
«Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
якого на цей час складає 120000,00 грн.

З копії договору НОМЕР_2 (без дати)
на експлуатацію гаражу з легких
залізобетонних конструкцій,
вбачається, що голова ГБК
«Чорнобилець» Якубович Ю.Е. та
володільці гаражу ОСОБА_2 та ОСОБА_1
уклали договір на охорону та
експлуатацію гаражу (а.с.3)

Відповідно до ст.182 ЦК України -
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державний реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Позивачка ОСОБА_1 не надала суду
доказів державної реєстрації
гаражного боксу НОМЕР_2 в ГБК
«Чорнобилець».

З наданих ОСОБА_1 копій боргових
розписок (а.с.74,75) вбачається, що вона
брала гроші на придбання гаражу, але
доказів, що гараж дійсно був придбаний
та саме за суму, вказану в розписках,
позивачка не надала. Також суду не
надано договору купівлі-продажу
гаражу.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
грошові кошти, взяті у борг, ОСОБА_1
витратила на придбання гаражного боксу
НОМЕР_2 в ГБК «Чорнобилець».

Також ОСОБА_1 не надала суду
доказів на підтвердження дійсної
вартості спірного майна, а саме -
гаражного боксу НОМЕР_2 - 60000грн., та
автомобіля «Ford-Fusion», 2011 року випуску,
120000грн. - на час розгляду справи.

Тому суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 у зв'язку з їх
недоведеністю.

З досліджених судом письмових
доказів до зустрічного позову
вбачається наступне:

З копії повторного посвідчення
серії НОМЕР_3 від 13.02.2012р. вбачається, що
ОСОБА_2 є інвалідом війни 2-ї групи
безстроково.

З копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4,
виданому ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків,
вбачається, що автомобіль «Ford-Fusion», 2011
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 зареєстрований на ім'я ОСОБА_2

З наданої позивачем за зустрічним
позовом копії постанови Київського
районного суду м.Харкова від 05.06.2009р.
вбачається, що ОСОБА_2 проведений
перерахунок державної пенсії у розмірі
восьми мінімальних пенсій та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. Ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2010р.
постанова Київського районного суду
м.Харкова від 05.06.2009р. залишена без змін.
(а.с.29-32)

З Довідки про розмір призначеної
і фактично отриманої пенсії № 2219 від
10.07.2013р. вбачається, що ОСОБА_2 в липні
2011р. було виплачено 51621грн.92коп., а в
серпні 2011 року -156335грн.03коп. (а.с.28)

25.08.2011р. на ім'я ОСОБА_2 був
виписаний рахунок № 3иФ-0121990 на
автомобіль «Ford-Fusion» (а.с.24), 23.08.2011р. з
його особового рахунку в ПАТ
«КБ«Приватбанк» 23.08.2011р. було
перераховано 156 335грн.03коп. (а.с.26
звор.). Відповідно до витратної
накладної № ЗиФ-305315 від 30.08.2011р. - ОСОБА_2
отримав автомобіль «Ford-Fusion», НОМЕР_5
вартістю 119300грн. (а.с.23-24).

Аналізуючи вищевказані письмові
докази суд вважає доведеним, що хоча
автомобіль «Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 був
придбаний сторонами під час шлюбу, але
на кошти, які належали ОСОБА_2 особисто.

Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного
Кодексу України - особистою приватною
власністю дружини , чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.61 Сімейного
Кодексу України - дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст.71 Сімейного Кодексу
України - майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом.

Відповідно до ст.190 ЦК України -
майном вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки.

Відповідно до п.п.22, 23, 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12. 2007 року «Про
практику застосування законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя» -
поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та
ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні згоди
- виходячи з дійсної його вартості на
час розгляду справи. Вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65
СК). Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто.

Відповідно до ст.212 ЦПК України -
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд постановляє рішення в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

На підставі викладеного, ст.ст. 10,
11, 15, 60,209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст.ст.57,61,71,72 Сімейного Кодексу України,
ст.190 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 третя особа Гаражно-будівельний
кооператив «Чорнобилець» про поділ
майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розподіл спільного сумісного майна
подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на автомобіль «Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Фрунзенський районний суд
м.Харкова протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -