У Х В А Л А

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Кадєтової О. В.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсними
рішення, державного акта на право
власності на землю та визнання права
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Київської області на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 24 травня 2013 року
та рішення апеляційного суду Київської
області від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області (далі - прокурор м.
Ірпеня) в інтересах держави звернувся
до суду з указаним позовом до
Коцюбинської селищної ради Київської
області (далі - Коцюбинська селищна
рада або селищна рада), ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» (далі - КП «Святошинське
лісопаркове господарство»),
у якому зазначав, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2145/25-5 затверджено
проект землеустрою та передано у
власність ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,1 га для будівництва й
обслуговування будинку, господарських
будівель і споруд, яка розташована по
АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 05
березня 2009 року ОСОБА_3 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 449597. За
договором купівлі-продажу від 22 жовтня
2011 року № 5483 ОСОБА_3 продав ОСОБА_4
зазначену земельну ділянку, у зв'язку
із чим на державному акті серії ЯЗ №
449597 вчинено відмітку про перехід до
останнього права власності на
земельну ділянку. Вказана земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту - смт Коцюбинське
Київської області та перебувала в
постійному користуванні КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», оскільки цю земельну
ділянку було надано в користування
Святошинському лісопарковому
господарству згідно з постановою Ради
Міністрів Української РСР від 20 червня
1956 року. Тобто Коцюбинською селищною
радою прийнято рішення про відчуження
земельної ділянки з перевищенням
повноважень і без виключення її із
земель Державного лісового фонду
України, без її вилучення з
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», тобто без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача.

Посилаючись на порушення
Коцюбинською селищною радою вимог
статей 20, 21, 39 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), статті
57 Лісового кодексу України, статті 9
Закону України від 17 червня 2004
року № 1808-IV «Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
державної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
статей 3, 10, 12, 13, 23 Закону України від 20
квітня 2000 року № 1699-III «Про планування
і забудову територій», статей 228, 336
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) та нікчемність договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
22 жовтня 2011 року, прокурор м.
Ірпеня просив суд визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року № 2145/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по
АДРЕСА_1» (далі - рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року № 2145/25-5), визнати
недійсним державний акт серії ЯЗ №
449597 на право власності на земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3, з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_4, та скасувати його
державну реєстрацію, визнати право
власності держави на вказану земельну
ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від
24 травня 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2145/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт
серії ЯЗ № 449597 на право власності на
земельну ділянку, кадастровий номер
:01:041:0057, виданий на ім'я ОСОБА_3, з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_4, та скасовано його
державну реєстрацію.

В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від
24 травня 2013 року в частині визнання
недійсним державного акта та
скасування його державної реєстрації
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі
заступник прокурора Київської області,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення в частині
відмови в задоволенні позову просить
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про задоволення позову.
Змінити мотивувальну частину заочного
рішення суду першої інстанції,
виключивши положення про те, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є
нікчемним, замінивши положенням про
нікчемність вказаного договору.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та визнаючи
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року
№ 2145/25-5 та державний акт про право
власності на землю
серії ЯЗ № 449597, суд першої інстанції,
посилаючись на приписи
статей 116, 122, 173, 174, 155 ЗК України, виходив
із того, що зазначене рішення прийняте
Коцюбинською селищною радою з
перевищенням своїх повноважень і з
порушенням вимог пункту 12 розділу X
«Перехідні положення» ЗК України,
оскільки на момент його прийняття були
відсутні будь-які графічні або інші
землевпорядні документи, які б
підтверджували межі смт Коцюбинське
Київської області, а тому державний
акт, виданий на підставі незаконного
рішення ради, є недійсним. При цьому
суд вважав недоведеним факт належності
спірної земельної ділянки до земель
лісового фонду та перебування її в
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство».

Відмовляючи в задоволенні позову
про визнання права власності держави
на спірну земельну ділянку, суд першої
інстанції, з висновками якого в цій
частині погодився і суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що такі
вимоги є неконкретизованими,
необґрунтованими і такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акта про право власності на
землю та скасування його державної
реєстрації та ухвалюючи в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що визнання недійсним державного
акта на право власності на землю за
наявності договору купівлі-продажу, на
підставі якого право власності
перейшло до іншої особи -
ОСОБА_4 та який у встановленому законом
порядку не визнавався недійсним,
чинним законодавством не передбачено.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25 грудня 2008 року № 2145/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_3,
йому передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,1 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

05 березня 2009 року на підставі
зазначеного рішення Коцюбинської
селищної ради ОСОБА_3 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЗ № 449597.

Згідно з договором купівлі-продажу
від 22 листопада 2011 року, укладеного між
ОСОБА_5, який діяв за довіреністю в
інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4 останній
придбав земельну ділянку площею 0,1 га,
розташовану по АДРЕСА_1, про що зроблено
відмітку на державному акті серії ЯЗ №
449597.

Відповідно до частини першої статті
125, частини першої статті 126 ЗК України
(у редакції від 16 вересня 2008 року, яка
була чинною на момент прийняття
селищною радою рішення) право
власності ОСОБА_3 на спірну земельну
ділянку виникло з моменту отримання
ним державного акта та його державної
реєстрації.

Частиною першою статті 155 ЗК України
передбачено, що у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Таким чином, оскільки зазначені
норми встановлювали нерозривний
зв'язок між виникненням права
власності на земельну ділянку з
обов'язковим одержанням її власником
державного акта, який посвідчував його
право власності, то відповідно до
приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про визнання
недійсним і державного акта, виданого
ОСОБА_3 на підставі недійсного рішення
селищної ради.

У той же час, вирішуючи спір по суті
та ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову про визнання
недійсним державного акта, на
порушення приписів ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд залишив поза увагою те,
що держаний акт на право власності на
землю видається на підставі рішення
органу місцевого самоврядування, тому
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта безпосередньо
залежить від законності рішення
органу, на підставі якого такий акт
видано, і дотримання вимог,
передбачених ст. ст. 116, 118 ЗК України.

Висновки апеляційного суду про те,
що після переходу права власності на
спірну земельну ділянку до ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу
(який судом не визнаний недійсним) цей
державний акт посвідчує право
власності останнього, є
безпідставними, оскільки відповідно до
статті 125, частини другої статті 126 ЗК
України (у редакції від 05 березня 2009
року, яка була чинною на час укладення
договору купівлі-продажу) право
власності на земельну ділянку виникає
з моменту державної реєстрації цих
прав та у випадках набуття права
власності на земельну ділянку за
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки й
посвідчується не державним актом, а
відповідною цивільно-правовою угодою
щодо відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до статті 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (у редакції від 05 березня 2009
року, яка була чинною на час укладення
договору купівлі-продажу) підставою
для державної реєстрації права
власності на земельну ділянку є саме
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а не
державний акт (частина друга статті 126
ЗК України).

Вчинення в такому разі на
державному акті (визнаного судом
недійсним) відмітки про відчуження
земельної ділянки на підставі договору
купівлі-продажу (частина шоста статті
126 ЗК України) не змінює суті такого
державного акта як недійсного.

З огляду на таке висновки суду
першої інстанції про визнання
недійсними рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року
№ 2145/25-5 та державного акта про право
власності на землю серії
ЯЗ № 449597 ґрунтуються на законі та
відповідають фактичним обставинам.

Інші доводи касаційної скарги є
безпідставними, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного,
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції відповідно до приписів ст. 339
ЦПК України підлягає скасуванню із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Київської області задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
скасувати, залишити в силі заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 24 травня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

О. В. Кадєтова

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук