Cправа № 563/706/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
м.Корець

Корецький раонний суд
Рівненської області

в складі:

головуючого судді
Загородько Н.А.

при секретарі
Степанюк Л.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Корець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про захист честі, гідності та
стягнення моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом
до відповідача про захист честі,
гідності та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що
відповідач проживає з ним по сусідству.
З відповідачем у позивача склалися
неприязні стосунки вже на протязі
кількох років, причиною яких є сварки з
позивачем та його дружиною. Під час
суперечок сусідка ображає його та
членів його сім"ї. Неодноразово
відповідач створювала конфліктні
ситуації, наводить на позивача наклеп,
поширює відомості, які не відповідають
дійсності, чим принижує честь та
гідність позивача в очах його рідних,
знайомих, сусідів. 24.10.2010 року та 11.02.2013
року відповідач зводячи на позивача
наклеп, зверталася з заявами до
Корецького РВ УМВС, вказавши, що під час
конфлікту позивач наніс відповідачу
тілесні ушкодження.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник в судовому засіданні
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні вимоги позовної
заяви не визнав та просить відмовити у
їх задоволенні з підстав того, що його
довірителька не ображає позивача, а
навпаки позивач зачіпає її, 27.05.2014 року
відповідач звернулась до райвідділу
міліції по факту нанесення їй тілесних
ушкоджень позивачем, а тому вважає, що
ніякої моральної шкоди позивачу його
довірителька не заподіяла. Просить в
позові відмовити.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 в судовому засіданні
повідомили, що були свідками
конфліктної ситуації яка склалася у
лютому 2013 року між позивачем та
відповідачем. Відповідач погрожувала
позивачу, поводила себе агресивно.
Конфлікт між сторонами існує тривалий
час, відповідач має неприязні стосунки
з усіма сусідами.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК
України суд вирішує цивільно-правовий
спір на засадах змагальності, кожна
сторона зобов'язана доказами довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Так, зі змісту статті 270 ЦК України
вбачається, що відповідно до
Конституції України фізична особа має
право на повагу до гідності та честі.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Позивачем не надано доказів про
поширення інформації щодо його та його
сім"ї відповідачем.

Відповідно до інформації
Корецького РВ УМВС в Рівненській
області від 17.02.2014 року, 08.04.2014 року,
27.05.2014 року ОСОБА_4 зверталась 24.10.2010
року із заявою по факту нанесення їй т/у
гр.ОСОБА_1, дана подія була
зареєстрована у ЖРЗПЗ Корецького РВ
УМВС та прийняте рішення про відмову у
порушенні кримінальної справи на
підставі п.2 ст.6 КПК України, також
ОСОБА_4 зверталась із заявою до
райвідділу міліції по факту нанесення
їй тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_1, дане
звернення зареєстровано у ЄРДР
Корецького РВ УМВС за № 0000082 від
11.02.2013 року за ч.1 ст.125 КК України. Станом
на 28.05.2014 року рішення по даному
кримінальному провадженню не прийнято.

Згідно положень статті 40
Конституції України та з урахуванням
висновків, викладених у Рішенні
Конституційного Суду України від 10
квітня 2003 року №8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей), усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Крім того, відповідно до постанови
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 06.09.2012 року, 24.10.2010 року
ОСОБА_1 на власному автомобілі марки
"Опель", приїхав до будинку за місцем
проживання та заїхав до провулку
обмеживши при цьому рух інших водіїв
автотранспорту, щоб до власного
господарства занести три мішки
буряків. В цей час до провулку на
автомобілі марки "Рено" заїхала сусідка
громадянка ОСОБА_4 зі своїми родичами,
яка через автомобіль ОСОБА_1 не могла
проїхати до свого будинку. По даному
факту між ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_4,
виник короткочасний словесний
конфлікт, який згодом переріс в
шарпанину та бійку, під час якої
сторони конфлікту отримали тілесні
ушкодження. Враховуючи результати
проведеної перевірки встановлено, що в
діях ОСОБА_1 ознак злочину
передбаченого ст.296 КК України не
вбачається, а формально вбачається
ознаки злочину передбаченого ст.126 КК
України, однак по даних категоріях
справ попереднє дізнання та досудове
слідство не проводилось, а сторонам
конфлікту рекомендовано звернутись до
місцевого суду в порядку ст.27 КПК
України. Отже, конфліктна ситуація та
бійка між сторонами мала місце.

Вибір способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, належить
позивачеві. У своїх позовних вимогах
позивач вимагає вибачення від
відповідача.

Суд не має права зобов'язувати
відповідача вибачитися перед
позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як спосіб
судового захисту гідності, честі чи
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено в ст.ст.16, 277 ЦК України.

Відповідно до ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що між ОСОБА_1
та ОСОБА_4 протягом тривалого часу
існує конфлікт.

Таким чином, суд вважає, що
юридичний склад правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову ОСОБА_1 про
захист честі, гідності, відсутній.

Що стосується позовних вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача моральної шкоди суд
виходить з наступного.

Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2 статті 23 ЦК
України, кожна особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у
приниженні честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної особи.

Згідно статті 280 ЦК України, якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової або моральної шкоди, ця шкода
підлягає відшкодуванню.

Відповідно до статті 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я.

У позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Позивач заявивши, що внаслідок
неправомірних дій відповідачем йому
заподіяно моральну шкоду на суму 10000
грн., яка полягає у погіршенні його
стану здоров'я, перенесенні фізичних і
моральних страждань, необгрунтував цю
вимогу належними доказами, а тому в її
задоволенні слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 40 Контитуції України,
ст.ст.23 ,280, 297, 1167 ЦК України, ст.ст. 88,
213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
захист честі та гідності,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Корецький
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Загородько Н. А.