Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3578/14
Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„25" вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 02 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про відмову та припинення зобов'язання
по кредитному договору в наслідок
порушення умов договору, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до ПАТ
«Дельта Банк» про відмову та
припинення зобов'язання по кредитному
договору внаслідок порушення банком
умов договору.

У позові зазначали, що 17 липня 2008
року між ОСОБА_2 та ТОВ «Український
промисловий банк» з метою придбання
квартири був укладений кредитний
договір № 154-0111004/ фкв-08 на суму
56 000,00 доларів США, зі сплатою 14,60% річних
за весь час фактичного користування
кредитом строком з 17 липня 2001 року по 16
липня 2029 року.

За умовами п.4.1.2. договору банк
зобов"язується на вимогу позичальника
надавати документальне підтвердження
перерахування кредитних коштів за
призначенням або підтвердження
надання кредитних коштів готівкою
згідно умов договору, а згідно п. 4.4.3.
позичальник має право отримувати від
банку інформацію про залишок
заборгованості за кредитом, нараховані
проценти, комісії, штрафні санкції та
інші платежі позичальника за цим
договором, іншу інфоормацію стосовно
договору.

17 липня 2008 року в порядку
забезпечення виконання кредитного
договору між банком та ОСОБА_2 був
укладений іпотечний договір №,
№154-0111004/Zфквіп-08, предметом якого стала
квартира АДРЕСА_1.

Виконання умов кредитного
договору також було забезпечено
договором поруки № 154-0111004/Zфпор-08,
який укладено між банком та ОСОБА_3 17
липня 2008 року.

З моменту укладення кредитного
договору та у відповідності до його
умов, ОСОБА_2 щомісячно вносились суми
кредитних коштів та відсотків, причому
не тільки за наданим банком графіком
погашення кредиту, а і в проміжках між
вказаними у графіку датами.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта
Банк» та ТОВ «Український промисловий
банк» був укладений договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Українського
промислового банку» на користь ПАТ
«Дельта Банк».

Про укладання зазначеного
договору її ніхто не повідомив, хоча на
той час вже існували її кредитні
зобов'язання перед ТОВ «Український
промисловий банк» та вона продовжувала
виконувати свої зобов'язання по
кредитному договору.

08 серпня 2011 року ПАТ «Дельта
Банк» зобов'язало її відкрити в його
Мелітопольському відділенні валютний
розрахунковий рахунок і в цей же день
між нею та банком був укладений договір
про відкриття валютного
розрахункового рахунку.

В подальшому кредитні кошти та
відсотки за кредитним договором від 17
липня 2008 року вона сплачувала на
валютний розрахунковий рахунок і
станом на 23 січня 2013 року нею сплачено
кошти в розмірі 20 316,19 доларів США.

25.08.2011 року вона звернулася до
банку з вимогою надати довідку про
сплачені нею кошти за кредитом, однак
після відповіді від 19.09.2011 року про
небхідність поглибленого вивчення її
питання, отримала досудові вимоги від
банку від 08.02.2012 року про сплату
заборгованості у сумі 54 576,26 доларів
США.

В подальшому із письмовими
заявами про надання відповідних
довідок щодо руху погашення кредитних
коштів та відсотків вона зверталася
08.02.2013 року, 14.09.2013 року та 27.12.2013 року,
однак відповідач надавав інформацію,
яка не відповідає дійсності, на
останній запит відповіді не надав, а у
лютому 2014 року звернувся із позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Посилаючись на те, що оскільки на
її неодноразові звернення з письмовими
заявами про надання інформації щодо
руху погашення кредитних коштів та
відсотків відповідач надавав
інформацію, яка, на думку позивачів, є
неповною і не відповідає дійсності та
не надав довідки на звернення від
27.12.2013 року, це свідчить про порушення
банком визначених умовами договору
зобов"язань, то з передбачених ч.ч.1,3
ст.615 ЦК України підстав просили суд
припинити кредитний договір №
154-0111004/ФКВ-08 від 17.07.2008 року та договір
поруки № 154-0111004/Z фквіп-08 від 17.07.2008 року,
зняти заборону на відчуження квартири
АДРЕСА_1 яка є предметом іпотеки, у
зв'язку з припиненням основного
зобов'язання по кредитному договору.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 02 липня 2014 року позовні
вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просять рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд, встановивши фактичні
обставини справи та оцінивши у
відповідності до вимог ст. 212 ЦПК
України надані сторонами докази,
прийшов до висновку про
безпідставність заявалених ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вимог.

Висновки суду є обгрунтованими,
відповідають фактичним обставинам
справи та погоджуються з вимогами норм
матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов"язання є правовідношення, в якому
одна стоона (боржник) зобов"язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов"язку.

Частиною 3 ст. 510 ЦК України
передбачено, що якщо кожна сторона у
зобов"язанні має одночасно і права і
обов"язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов"язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

Згідно зі ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов"язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов"язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства , а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити поценти.

Судом встановлено, що17 липня 2008
року між ОСОБА_2 та ТОВ «Український
промисловий банк» був укладений
кредитний договір № 154-0111004/ фкв-08, за
умовами якого позивач отримала
кредитні кошти у сумі 56 000,00 доларів
США, зі сплатою 14,60% річних за весь час
фактичного користування кредитом
строком з 17 липня 2001 року по 16 липня 2029
року.

Згідно п.4.2.1 договору позичальник
зобов"язується здійснювати повернення
кредиту, сплату процентів за
користування ним, комісій, штрафних
санкцій та інших платежів за цим
договором у передбачені цим договором
строки.

За умовами п.4.1.2. договору банк
зобов"язується на вимогу позичальника
надавати документальне підтвердження
перерахування кредитних коштів за
призначенням або підтвердження
надання кредитних коштів готівкою
згідно умов договору, а згідно п. 4.4.3.
позичальник має право отримувати від
банку інформацію про залишок
заборгованості за кредитом, нараховані
проценти, комісії, штрафні санкції та
інші платежі позичальника за цим
договором, іншу інфоормацію стосовно
договору.

Виконання умов кредитного
договору також було забезпечено
договором поруки № 154-0111004/Zфпор-08,
який укладено між банком та ОСОБА_3 17
липня 2008 року.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта
Банк» та ТОВ «Український промисловий
банк» був укладений договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Українського
промислового банку» на користь ПАТ
«Дельта Банк».

08 серпня 2011 року між ОСОБА_2. та
ПАТ «Дельта Банк» був укладений
договір № 5598 про відкриття
валютноо розрахункового рахунку, на
який позивач в подальшому сплачувала
кредитні кошти, у зв"язку з чим суд
дійшов висновку про безпідставність
тверджень ОСОБА_2 про відсутність у неї
інформації щодо передачі активів та
кредитних зобов"язань „Українського
промислового банку" на користь ПАТ
„ДельтаБанк".

Відповідно до встановленого ст.
11 ЦПК України принципу диспозитивності
цивільного судочинства, визначені
позивачами підстави позову, тобто
фактичні обставини, що наведені у
заяві, змінювати на власний розсуд суд
права не має.

В обгрунтування вимог щодо
припинення зобов"язань ОСОБА_2, як
позичальника за кредитним договором,
стосовно повернення кредиту та сплати
процентів, та зобов"язань ОСОБА_3, як
поручителя, позивачі посилалися на
невиконання кредитодавцем умов
договору щодо надання позичальнику
інформації про залишок заборгованості
за кредитом, нараховані проценти,
комісії, штрафні санкції та інші
платежі позичальника за цим договором,
іншу інформацію стосовно договору,
оскільки отримувана ними у 2011-2013 роках
інформація від банку не відповідала
дійсності щодо обсягу виконаних
ОСОБА_2 зобов"язань та не була отримана
інформація на заяву від 27.12.2013 року.

Сторони не заперечували, що
зобов"язання з надання кредних коштів
ОСОБА_2 за кредитним договором від
17 липня 2008 року банком були виконані, а
отже із цього часу обов"язки щодо
повернення кредиту несе позичальник, а
банк, як кредитодавець, набув права на
його повернення.

Згідно із ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК
України зобов"язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Зобов"язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов"язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов"язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов"язання, якщо це встановлено
договором або законом.

Ухвалюючи рішення про відмову у
позові, суд обгрунтовано виходив з
того, що наведені позивачами підстави
позову ані умовами кредитного
договору, ані нормами ЦК України, які
регулюють кредитні правовідносини, в
якості правових наслідків у виді
односторнньої відмови та припинення
зобов"язань позичальника за кредитним
договором не передбачені.

Посилання в апеляційній
скарзі на те, що судом при розгляді
справи були порушені норми
матеріального права, є безпідставними.

Ті докази та обставини, на які
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються в
апеляційній скарзі, були
предметомдослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до
іншої оцінки обставин справи, які
відрізняються від зробленої судом
першої інстанції оцінки, і підстав для
скасування судового рішення не
містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 02 липня 2014 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: