АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/9559/13-ц
Головуючий 1 інст. - Журавель
Провадження № 22ц/790/4903/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Старіковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Харківської міської ради, треті особи:
Інспекція архітектурно-будівельного
контролю в Харківській області, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права
власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИЛА:

10 жовтня 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
Харківської міської ради про визнання
права власності на самочинне
будівництво, треті особи: Інспекція
архітектурно-будівельного контролю в
Харківській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7. У позові ОСОБА_2 просила визнати
за нею право власності на житлову
прибудову літ. «А-1», мансарду літ «Ам»,
ганок літ. «а» та ганок літ «а», балкон
літ. «а» та балкон літ. «а», що
розташовані по АДРЕСА_1. Посилаючись
при цьому на те, що вона є власником 15/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу 04 лютого 2011 року.

З метою поліпшення умов проживання
позивач прибудувала житлове
приміщення літ. «А-1» площею 129,6 кв.м.,
мансарду літ. «Ам» площею 157,2 кв.м.,
ганок літ. «а» площею 2,3 кв.м., ганок літ.
«а» площею 1,2 кв.м., балкон літ. «а»
площею 1,7 кв.м. та балкон літ. «а» площею
5,1 кв.м. Позивач зазначила, що
відповідно до технічного висновку ПП
«НВФ «САНТЕК» збереження виконаних
реконструкцій домоволодіння можливе.
Співвласники надали позивачу дозвіл на
будування житлової прибудови,
мансарди, ганків та балконів.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав у
повному обсязі заявлені позовні
вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Харківської
міської ради у судове засідання не
з'явився, про день та час слухання
справи повідомлялись належним чином,
про причини неявки суд не сповістили.
Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК
України.

Третя особа ОСОБА_5 проти позову
заперечував та пояснив суду, що є
співвласником спірного домоволодіння.
Вважає, що здійснення позивачем
самочинного будівництва призвело до
погіршення технічного стану житлового
будинку літ «А-1», оскільки цей будинок
було побудовано у 1816 році і він
потребує проведення періодичних
ремонтних робіт для підтримки його
належного технічного стану, що і
здійснювалося ОСОБА_5 на протязі
довгого часу. Так, в результаті
здійснення будівництва позивач знесла
належні йому побудови, вхід на його
горище, вивела жолоб з даху своєї
прибудову до горища ОСОБА_5, внаслідок
чого там завжди волого та з'явилася
пліснява. Також третя особа зазначив,
що позивач фактично незаконно захопила
дві кімнати в будинку літ. «А-1» та
частину земельної ділянки, яка
знаходиться у спільному користуванні
всіх співвласників, та здійснила на ній
будівництво. При цьому рішенням суду
позивачу було заборонено самочинне
будівництво прибудов до житлового
будинку, однак, не дивлячись на це, вона
закінчила будівництво. Будь-якого
дозволу на здійснення самочинного
будівництва позивачу ОСОБА_5 не давав,
більш того, це будівництво порушує його
права, як співвласника.

Представник третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_8 проти позову заперечувала та
пояснила, що позивачем не було отримано
дозвіл від органів місцевого
самоврядування щодо здійснення
будівництво, це будівництво велося без
складання проекту, не було отримано
погоджень із комунальними службами,
співвласники не давали своєї згоди на
здійснення будівництва. Крім того,
рішенням суду позивачу було заборонено
здійснення будівництва, однак не
зважаючи на зазначене вона закінчила
будівництво та звернулась до суду з
даним позовом.

Представник третіх осіб ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 - ОСОБА_9 в судове засідання не
з'явилася, подала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Харківській області в
судове засідання не з'явився, про день
та час слухання справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не сповістили. Заочним рішенням
Червонозаводського районного суд м.
Харкова від 28 травня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання
права власності на житлову прибудову
літ. «А-1», мансарду літ «Ам», ганок літ.
«а», ганок літ «а», балкон літ. «а»,
балкон літ. «а», що розташовані по
АДРЕСА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати
заочне рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 28 травня
2014 року у справі № 646/9559/13-ц та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального
кодексу України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно до ст. 376 Цивільного кодексу
України, житловий будинок будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належного затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно. На
вимогу власника /користувача/
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
№ 3038-У1 від 17 лютого 2011 року, з наступним
змінами та доповненнями, право на
забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.
Проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: 1) отримання замовником
або проектувальником вихідних даних; 2)
розроблення проектної документації та
проведення її експертизи; 3)
затвердження проектної документації; 4)
виконання підготовчих та будівельних
робіт; 5) прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів; 6)
реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

Статтею 31 п. 9 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
21 травня 1997 року (з змінами та
доповненнями), передбачено, що органи
місцевого самоврядування надають
відповідно до Закону надають
містобудівні умови і обмеження
забудови земельних ділянок, приймають
участь у прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку та у випадках, встановлених
законом.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

ОСОБА_2 на праві власності належить 15/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за р. № 455 /а. с. 23-24/.

Відповідно до технічного паспорту,
виданого на ім'я ОСОБА_2 02 липня 2013 року
КП «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», на території
домоволодіння АДРЕСА_1 розташовані:
житлові будинки літ. А-1, Б-1, житлова
прибудова літ. А1-1, мансарда Ам,
прибудови а4, а5,а6, б-1, б-3, ганки а7, а8,
балкони а9, а10, сараї літ. Г, И, Л, льох
літ. Ж, вбиральня літ. З, навіс літ. К, душ
літ. М, огорожі № 1, 6, 7, водогін № 3.

Звертаючись до суду із позовом, позивач
послалася на те, що здійснила самочинне
будівництво житлової прибудови літ.
«А-1», мансарди літ. «Ам», ганків літ. «а»
та літ. «а», а також балконів літ. «а» та
літ. «а». Однак зазначені позивачем
назви прибудов та споруд не збігаються
з їх літерацією за технічним планом.
Так, будівля літ. «А-1» - це житловий
будинок, який знаходиться у спільній
частковій власності всіх
співвласників домоволодіння АДРЕСА_1, а
не житлова прибудова. При розгляді
цього спору судом першої інстанції
вставлено, що між співвласниками не
здійснювався реальний розподіл
домоволодіння, тому суд позбавлений
можливості визнати за позивачем право
власності на житловий будинок літ «А-1»
в цілому, оскільки це порушує права
власності інших співвласників на
вказаний будинок.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що обов'язковими умовами
для визнання судом права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно є
надання земельної ділянки у
встановленому порядку саме під
будівництво нерухомого майна,
наявність відповідного дозволу на
будівництво, виданого органами
місцевої влади, а також належно
затвердженого проекту будівництва.

Позивачем ОСОБА_2 не було надано суду
доказів того, що їй було надано
земельну ділянку у встановленому
законом порядку саме під будівництво
самочинних будівель, а також, що ОСОБА_2
отримала відповідний дозвіл на
будівництво, виданий органами
архітектурно-будівельного контролю.
Крім того, не надано доказів, що
самочинне будівництво велося на
підставі належно затвердженого
проекту, а після закінчення
будівництва - житлова прибудова та інші
булі споруди були прийняті в
експлуатацію.

Факт відсутності у позивача дозволу на
виконання будівельних робіт
підтверджується листом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Харківській області від 01
липня 2011 року, з якого вбачається, що
право на виконання будівельних робіт
по АДРЕСА_1 відповідно до ст. 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Порядку
виконання будівельних робіт,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 року
№ 466 у ОСОБА_2 відсутнє, забудовнику
надіслано припис Інспекції щодо
зупинення будівельних робіт /а. с. 90/.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 19 грудня 2011 року, яке
набуло законної сили, ОСОБА_2 було
заборонено проводити самочинне
переобладнання в житловому будинку
літ. «А-1» по АДРЕСА_1 /а. с. 84-87/.

Крім того, при розгляді цього спору
судом встановлено, що здійснене
позивачем будівництво порушило права
співвласників спірного домоволодіння.

Відповідно до звіту про проведення
технічного огляду будівельних
конструкцій та інженерних мереж
житлового будинку літ. «А-1» після
реконструкції, виконаного Інститутом
проектування та експертизи
будівництва, встановлено, що в
результаті здійснення самочинного
будівництва демонтовано частину
верхнього вінцю на горищі квартири № 1
та № 4, чим порушено жорсткість
верхнього вінцю, обпирання одного із
скатів даху виконано на міжкімнатну
дерев'яну перегородку, яка не має
фундаменту, жолоб водостічної системи
нової будівлі проходить по горищу
квартири № 1, що веде до замочування
стін та перекриття квартири, стійка під
крокви має обпирання на випадковий
кусок колоди, що додає навантаження на
перекриття квартири № 1 та його
руйнування. Після виконання розтину
зрубу деревину не було захищено від
негативного впливу вологи, вогню та
дерево руйнуючих шкідників, що для
деревини такого віку дуже небезпечно.
Демонтовано вхід на горище, що
неприпустимо по пожежним та санітарним
нормам, на горищі збирається конденсат,
внаслідок чого на конструкціях даху
виникла пліснява / а. с. 106-114/.

Також у судовому засіданні співвласник
домоволодіння ОСОБА_5 пояснив судові,
що ні він, ні інші співвласники згоди на
самочинне будівництво ОСОБА_2 не
надавали, це будівництво порушує їх
права та інтереси, оскільки ОСОБА_2
здійснила будівництво на земельній
ділянці, яка перебуває у загальному
користуванні всіх співвласників.

З урахуванням наведеного судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відмову у задоволенні позову.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 28 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -(підпис)
Судді
колегії:(підписи)

З оригіналом згідно. Суддя -