Єдиний унікальний номер 227/909/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5312/2014
Головуючий у 1 інстанції Любчик В.М.
Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Папоян В.В., Тимченко
О.О.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 29 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 квітня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1
звернувся до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення і ухвалити нове рішення про
задоволення поданого ним позову та
відмову у зустрічному позові,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд
першої інстанції дав неправильну
правову оцінку доказам та показанням
свідків; не врахував, що замок ним був
замінений влітку 2012 року, а відсутність
ключа не є непереборною перешкодою для
доступу в квартиру. Не погоджується з
висновком суду про недоведеність факту
відсутності відповідача понад шість
місяців саме без поважних причин,
оскільки на позивача покладається
обов'язок довести лише факт
відсутності понад шість місяців. Суд не
врахував положення п. 10 постанови
пленуму Верховного Суду України "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України".

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
апеляційну скаргу з наведених у ній
мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 просили відхилити апеляційну
скаргу, рішення залишити без змін.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні
первісного позову та задовольняючи
зустрічний позов, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач не
проживає у спірній квартирі понад
шість місяців з поважних причин.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та визначився з характером спірних
правовідносин, застосував закон, якими
вони регулюються.

Згідно зі ст. ст. 71, 72 ЖК України,
наймач або члени його сім'ї можуть бути
визнані судом такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
зокрема за умови, що вони не проживають
у ньому без поважних причин понад шість
місяців.

Таким чином, у справі про
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням на підставі ст.71 ЖК
України, підлягали з'ясуванню причини
відсутності відповідача в цьому
приміщенні понад установлені законом
строки.

Як роз'яснено Пленумом Верховного
Суду України в п. 10 постанови від 12
квітня 1985 року №2 „Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України", у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
установлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
в осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Судом установлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
в спірній двокімнатній квартирі
АДРЕСА_1, з 10 квітня 1987 року
зареєстровані наймач ОСОБА_1 та його
дружина ОСОБА_2. Квартира відноситься
до державного фонду (ас. 8).

Суд першої інстанції встановив,
що відповідач в спірній квартирі не
проживає з червня 2011 року, тобто понад
шість місяців, з поважних причин
(неприязні відносини сторін, перешкоди
з боку позивача).

Повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, дослідивши надані
сторонами докази, вислухавши пояснення
сторін у справі та свідків, суд першої
інстанції дійшов по суті правильного
висновку про не проживання ОСОБА_2 в
спірному жилому приміщенні понад
встановлені законом строки, але її не
проживання було зумовлено поважними
причинами, що є підставою для
продовження пропущеного строку
збереження жилого приміщення та про
задоволення зустрічного позову і
вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру.

Суд належним чином з'ясував
підстави заявленого ОСОБА_1 позову й
правильно керувався ст. 71 ЖК України.

Апелянт при розгляді апеляційної
скарги також підтвердив, що підставою
та предметом спору є непроживання
ОСОБА_2 понад шість місяців.

При перевірці законності рішення
суду першої інстанції судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 в підтвердження фактів перешкод
у користуванні квартирою, не
проживання в ній останні півроку,
надала суду письмове звернення до
органів міліції, зокрема висновок
Добропільського МВ від 25 лютого 2014
року, з приводу користування квартирою
за місцем реєстрації, який вказує на
наявність у неї перешкод в
користуванні спірною квартирою, що не
дає підстав для висновку про
неповажність її відсутності останні
півроку в зазначеній квартирі.

Отже, доводи скарги про ненадання
відповідачем доказів на підтвердження
поважних причин відсутності в спірному
приміщенні є безпідставними.

В апеляційній скарзі апелянт
також визнає, що влітку 2012 року він
поміняв замок у вхідних дверях
квартири, від якого ОСОБА_2 не мала
ключів. Тобто в такий спосіб позбавив
дружину можливості користуватися
квартирою.

Наданий ОСОБА_1 на підтвердження
позовних вимог акт про не проживання
відповідача не містить відомостей про
причини відсутності його дружини у
спірній квартирі. Отже, не є належним
доказом її відсутності у спірному
жилому приміщенні саме з неповажних
причин.

У силу частини 4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відтак неможливість спільного
проживання сторін у спірній квартирі у
зв'язку з неприязними відносинами та
перешкодами з боку позивача не є
підставою для відмови у задоволенні
зустрічного позову.

Нові докази предметом
дослідження апеляційного суду не були.

З урахуванням наведеного
апеляційний суд визнає, що оскаржене
рішення є законним та обґрунтованим, що
є підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін,
згідно зі ст. 308 ЦПК України. Не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. 307 ч.1 п. 1, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді