Номер провадження: 22-ц/785/4276/14
Номер справи місцевого суду: 1519/9120/2012
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Заїкіна А.П., Доценко Л.І.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання права
користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014
року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року Малиновська
райадміністрація Одеської міської
ради звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виселення із
самоправно зайнятої квартири АДРЕСА_1
без надання іншого житлового
приміщення. Позивач посилався на те, що
відповідачі без ордеру, без
правовстановлюючих документів
самоправно вселились в житло, яке
належить територіальній громаді м.
Одеси.

Відповідачі позов не визнали, подали
зустрічний позов до Малиновської
райадміністрації про визнання за ними
права користування спірним житловим
приміщенням. Відповідачі та
представник ОСОБА_2 посилались на те, що
відповідачі вселились у спірне житло з
дозволу померлого наймача, батька
ОСОБА_2 - ОСОБА_4, в якості членів його
сім'ї, разом з ним проживали, вели
спільне господарство, оплачували
комунальні послуги, підтримували
квартиру в належному стані; наймач
ОСОБА_4 мав намір зареєструвати їх у
спірному житлі, але постійно хворів і
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.

Представник Малиновської
райадміністрації зустрічний позов не
визнала, посилаючись на незаконність
вселення відповідачів та на наявність
у відповідачів права на житло за іншою
адресою, де вони належно зареєстровані.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року у
задоволенні позову Малиновської
райадміністрації Одеської міської
ради відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено. Визнано за
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право користування
квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі Малиновська
райадміністрація Одеської міської
ради просить рішення суду від 13 лютого
2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову
Малиновської районної адміністрації
про виселення, а у позові ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права користування житлом
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та на порушення
судом норм

матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечували
представник відповідача ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в межах оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням нового
протилежного рішення з наступних
підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.1,3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
позові Малиновської райадміністрації
та про задоволення зустрічного позову
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, суд 1-ої інстанції
виходив з того, що відповідачі
вселились у спірну квартиру не
самоправно, а з дозволу наймача в
якості членів його сім'ї; після
вселення вели з ним спільне
господарство, мали спільний бюджет,
піклувалися про наймача, виконували
усі обов'язки, передбачені умовами
договору найму житлового приміщення, а
тому набули право користування спірним
житловим приміщенням.

Однак з такими висновками суду
погодитись неможливо.

За змістом ст. ст. 9 ч. 3,58, 116 ч. 3, 65 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених Законом. Ордер,
виданий виконавчим комітетом міської
ради народних депутатів, є єдиною
підставою для вселення громадянина в
надане жиле приміщення. Осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення. Наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що
наймачем квартири АДРЕСА_2 був ОСОБА_4,
який вселився у спірну квартиру на
підставі ордеру № 913 від 22 березня 1994р.,
складом сім'ї: одна особа, та був в ній
зареєстрованим.(т.1а.с.18.14) Спірна
квартира є об'єктом державного
житлового фонду, знаходиться у
комунальній власності територіальної
громади м. Одеси. Наймач ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.(т.1 а.с.37) У зв'язку зі
смертю його було знято з
реєстраційного обліку.(т.1а.с.10) За
доповідною, за службовою запискою та
актом начальника дільниці № 1 після
смерті ОСОБА_4 в спірну квартиру без
правовстановлюючих документів, без
ордеру та без реєстрації вселилась
його донька ОСОБА_2, яка проживає в ній,
як встановлено судом, разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_3.(т.1а.с.8-9,12,16-17) 14 травня
2012 року їй було вручено припис про
надання правовстановлюючих документів
на вселення.(т.1а.с.11,15) Такі документи
надані не були. Ордер, який за ст.58 ЖК
України є єдиною підставою для
вселення в жиле приміщення державного
житлового фонду, відповідачам не
видавався. Наявність письмового
дозволу наймача на реєстрацію і
вселення відповідачів у спірну
квартиру, тобто доказів їх вселення у
спірну квартиру у встановленому
законом порядку, відповідачами не
надано. Відтак, відповідачі вважаються
такими, що самоправно зайняли спірну
квартиру, а тому за ст.116 ч.3 ЖК України
підлягають виселенню без надання їм
іншого жилого приміщення.

Встановлено, що померлий ОСОБА_4 був
батьком ОСОБА_2 (т.1а.с.34), яка перебуває у
шлюбі з ОСОБА_3 з 29 серпня 2009 року. (т.1
а.с. 35.104) Вбачається і судом апеляційної
інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку була
вселена і зареєстрована у приватному
будинку по АДРЕСА_4 в м. Одесі, 15 частина
якого належить їй на праві приватної
власності за договором купівлі-продажу
від 23 квітня 2001 року.(т.1 а.с.45, т.2 а.с.73)
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в
якості члена сім'ї власника у будинку
по АДРЕСА_5 Вінницької області, де за
ним по теперішній час зберігається
сервітутне право користування
житловою площею. (т.2 а.с.10)

Відтак, встановлено, що відповідачі
зберігають за собою право користування
житлом за іншою адресою, а донька
померлого наймача ОСОБА_2 є і власником
частини житла за іншою адресою, а тому
колегія суддів вважає, що відповідачі
не набули право користування спірною
житловою площею. Відповідно підстави
для визнання за ними права
користування спірною житловою площею
відсутні.

Така правова позиція була висловлена і
Верховним судом України в
опублікованих «Правових позиціях щодо
розгляду судами окремих категорій
цивільних справ» у п.16 розділу І глава
«Житлове право»: «За змістом ст. 65 ЖК за
особою, яка проживає у наймача жилого
приміщення як член його сім'ї, не може
бути визнано право користування цим
приміщенням, якщо вона зберігає
постійне місце проживання у
приватизованому нею жилому
приміщенні».

За викладених обставин не можуть
братися до уваги доводи відповідачів,
представника відповідача ОСОБА_2 та
свідчення свідків про те, що остання
постійно проживала однією сім'єю зі
своїм батьком ОСОБА_4, що відповідачі з
наймачем підтримували один одного,
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет, що відповідачі
піклувалися про батька, який тяжко
хворів, лікували його, доглядали тощо.

Посилання суду на те, що у будинку по
місцю реєстрації відповідача є тільки
три житлові кімнати, а зареєстровано 9
осіб, що місця проживання в ньому для
відповідача немає, що приватний
будинок по АДРЕСА_4, де зареєстрована
відповідач ОСОБА_2, належить бабусі
ОСОБА_5 є неспроможними. Встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 є співвласником
вказаного будинку, та відповідачі на
квартирному обліку як особи, що
потребують покращення житлових умов не
перебувають.

Окрім того, вбачається, що наймач
ОСОБА_4 помер за іншою адресою по
АДРЕСА_4 та лікарське свідоцтво про
його смерть було видано не
відповідачам, а ОСОБА_6.(т.1а.с.38) Надані
відповідачами квитанції про оплату за
житлово-комунальні послуги на ім'я
ОСОБА_4 є свідченням тільки оплати
житлово-комунальних послуг наймачем, і
зовсім не доводять факту їх оплати саме
відповідачами разом з наймачем.

За таких обставин, апеляційна скарга
Малиновської райадміністрації
Одеської міської ради підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
Малиновської райадміністрації
Одеської міськради і про відмову у
зустрічному позові ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 303,307ч.1п.2,309,313-314,316,317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 13 лютого 2014 року скасувати.

Позов Малиновської райадміністрації
Одеської міської ради задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із квартири
АДРЕСА_3 без надання іншого житлового
приміщення.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання права
користування житловим приміщенням
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін