Справа № 703/58/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої -судді
Харченко Л. Г.

при секретарі Бойко
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного закладу «Спеціалізованої
медико-санітарної частини № 14»
Міністерства охорони здоров'я України
та Міністерства охорони здоров'я
України м. Київ про поновлення
пропущеного строку для звернення до
суду, визнання наказів незаконними і
недійсними, усунення порушення
установленого порядку звільнення з
роботи, зміну дати і підстави
звільнення та виплату заробітку за час
вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДЗ
«Спеціалізованої медико-санітарної
частини № 14 Міністерства охорони
здоров'я України та Міністерства
охорони здоров'я України м. Київ і
просить поновити йому строк на
звернення до суду як пропущений з
поважних причин, визнати незаконним і
недійсним наказу начальника ДЗ
«СМСЧ-14» МОЗ України від 22 жовтня 2013
року № 143 - ОС про його звільнення,
зобов'язати МОЗ України виплатити йому
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 15205 грн. 45 коп. та
змінити причину його звільнення,
визнавши його звільненим за п. 1 ст. 40
КЗпПУ.

В підтвердження своїх позовних вимог
позивач зазначив, що він з 22 квітня 1998
року за наказом Першого заступника
міністра охорони здоров'я України
Головного державного санітарного
лікаря України, був призначений на
посаду заступника начальника
спеціалізованої медико-санітарної
частини № 14 з
санітарно-епідеміологічних питань,
головним державним санітарним лікарем
ВО «Оризон».

09 лютого 2009 року Спеціалізована медико
- санітарна частина № 14 була
перейменована на Державний заклад
«Спеціалізована медико-санітарна
частина № 14» Міністерства охорони
здоров'я України (ДЗ «СМСЧ № 14» МОЗ).

Позивач продовжував працювати у цьому
підприємстві на тій же посаді.

Указом Президента України від 09 грудня
2010 року № 10-85 було утворено Державну
санітарно - епідеміологічну службу
України, як окремий центральний орган
виконавчої влади з виданням Положення,
яке визначало структуру, функції та
компетенцію органів
держсанепідемслужби.

У п-п. 8 п. 10 цього Положення було
виписано порядок призначення та
звільнення з посад керівників і
заступників керівників структурних
підрозділів апарату
Держсанепідемслужби України.

Згідно постанови КМ України від 14
листопада 2011 року № 1184 та наказу
Міністерства охорони здоров'я України
№ 176 - 0 від 21 листопада 2012 року в Україні
були ліквідовані всі санітарно
епідеміологічні заклади номенклатури
МОЗ України.

Листом МОЗ України № 10.03.68 /3263/19588 від 22
листопада 2012 року «Щодо проведення
реорганізації» медико - санітарним
частинам в тому числі і ДЗ «СМСЧ № 14»
МОЗ запропоновано забезпечити
проведення реорганізації шляхом
ліквідації (оптимізації реформування)
структурних підрозділів СМСЧ без
вказівок про порядок звільнення з
посад їх керівників та заступників
призначених на посади МОЗ України.

В зв'язку з цим начальнику ДЗ «СМСЧ № 14»
МОЗ України листом від 05 березня 2013
року № 07.03.56/6326 Міністерством охорони
здоров'я України було доручено
забезпечити реорганізацію санітарно -
епідеміологічної станції шляхом
внесення відповідних змін до структури
державного закладу, приведення у
відповідність статуту з внесенням до
нього відповідних змін, зокрема в
частині вилучення функцій державного
санітарного - епідеміологічного
нагляду.

Як вказує позивач, на виконання цього
листа начальник ДЗ «СМСЧ № 14» МОЗ
України наказом від 29 грудня 2012 року №
161 ОС перевів позивача на посаду лікаря
-стажиста з профпатології відділення
профілактики професійних та
інфекційних захворювань на
закріплених промислових підприємствах
і території їх можливого впливу. В
подальшому ОСОБА_1 за наказом
начальника ДЗ «СМСЧ № 14» МОЗ України
від 22 жовтня 2013 року № 143 - ОС був
звільнений з роботи на підставі п. 6 ст.
36 КЗпПУ в зв'язку з відмовою від
продовження роботи внаслідок змін
істотних умов праці.

Позивач вважає своє переведення та
звільнення із займаної посади
незаконним, з порушенням вимог ч. 1 ст. 40
КЗпП України так, як він не укладав
трудового договору з відповідачем 1, а
тому його звільнення на його думку,
повинно було бути проведено за наказом
МОЗ України, яким він був раніше
призначений на цю посаду за п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України, в зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації чи реорганізації
установи.

20 лютого 2014 року позивач подав
додаткову позовну заяву в якій
збільшив свої позовні вимоги в частині
виплати зарплати за час вимушеного
прогулу і просив зобов'язати МОЗ
України виплатити йому 31002 грн. 14 коп.
таких виплат, також додатково просив
визнати незаконним і недійсним наказ
начальника ДЗ СМСЧ № 14 МОЗ України від
29 грудня 2012 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
заявлений ним позов і пояснив, що він
дійсно з 22 квітня 1998 року по 28 жовтня 2013
року перебував на посаді заступника
начальника Спеціалізованої
медико-санітарної частини № 14 з
санітарно-епідеміологічних питань,
головним державним санітарним лікарем
ВО «Орізон».

В 2010 році розпочалось реформування
санітарної служби України, санстанції
закривались, на їх місці утворювались
територіальні і регіональні органи
санітарного нагляду. Підприємства з
особливим режимом роботи, в тому числі
ВО «Орізон» до цього переліку не
ввійшло. В СМСЧ-14 ніякої реорганізації
не проходило.

22 листопада 2012 року з МОЗу України
прийшов лист про реорганізацію
санепідемстанції терміном до 15 грудня
2012 року. Після цього позивачу та
працівникам санепідемслужби було
запропоновано написати заяви про
звільнення за власним бажанням, а коли
вони відмовились, начальник СМСЧ 14
сказав, що всіх звільнить .

Позивач продовжив працювати на своїй
посаді, хоча 5 березня 2013 року прийшов
лист із МОЗ України про реорганізацію
СЕС. В цей час він виконував роботу
згідно своєї посади, про що є документи,
які він видавав на підприємстві та
звертався до профкому і які ним
долучені до справи.

18 червня 2013 року начальник
медсанчастини повідомив позивачу про
те, що санстанція ліквідована і
запропонував ОСОБА_1 перейти у
новоутворений відділ профілактики. В
цей же день, позивач, «заднім числом»- з
01 січня 2013 року написав заяву про
переведення його на посаду завідувача
відділенням профілактики професійних
та інфекційних захворювань на
закріплених промислових підприємствах
і територіях їх можливого впливу,
лікарем медико - профілактичної справи,
хоча знав, що такої посади у
національному класифікаторі немає.

Коли адміністрація СМСЧ зрозуміла, що
допустила помилку у назві посади,
видала під тим самим номером інший
наказ, де посада позивача значилась як -
лікар-стажист з профпатологій.

Позивач не погоджувався з продовженням
роботи на цій посаді, відмовився від
підпису про ознайомлення з наказом і 22
жовтня 2013 року був звільнений за п. 6 ст.
36 КЗпП України.

В судовому засідання ОСОБА_1 просив
продовжити йому строк для звернення до
суду, вважаючи причини його пропуску
поважними, так як він тривалий час
звертався до різних інстанцій зі
скаргами про порушення своїх прав, а
також те, що накази були видані після
спливу строку на їх оскарження.

З наказами № 161-ОС від 29 грудня 2012 року
та № 143-ОС від 22 жовтня 2013 року він був
ознайомлений вчасно, але відмовився
від підпису про їх ознайомлення.

Представник відповідача ДЗ «СМСЧ № 14»
МОЗ України позов не визнав і пояснив,
що позивач згідно з наказом СМСЧ-14 від 24
квітня 1998 року № 38-03, та попереднім
наказом МОЗ України № 96-О від 22 квітня
1998 року, був призначений заступником
начальника СМСЧ-14 по
санітарно-епідеміологічних питаннях -
головним державним санітарним лікарем
об'єкту з особливим режимом роботи.

Попередній наказ МОЗ України, в той час,
був передбачений ч. 8 ст. 32 ЗУ «Про
забезпечення санітарного і
епідеміологічного благополуччя
населення» (1997 рік) для посад головних
державних санітарних лікарів на
об'єктах з особливим режимом роботи.

Згідно Указу Президента України від 09
грудня 2010 року проведена
адміністративна реформа, згідно якої
утворена Державна
санітарно-епідеміологічна служба
України та у 2011 році затверджено
Положення про неї. Відповідно до цього
Положення з системи
санітарно-епідеміологічні служби
виключено санітарно-епідеміологічні
станції об'єктів з особливим режимом
роботи.

Виведення санітарно-епідеміологічних
станцій на об'єктах з особливим режимом
роботи зі складу Держепідемслужби
підтверджено постановою КМУ № 1382 від 28
грудня 2011 року «Про утворення
територіальних органів Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України».

П-п. 9, п.6 ч.1 ст.ст. 31, 32 ЗУ № 5460-VI від 16
жовтня 2012 року «Про забезпечення
санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення» - викладені в
новій редакції і був вилучений пункт
про те, що «Державну санітарну
епідеміологічну службу на об'єктах з
особливим режимом роботи очолюють
головні державні лікарі цих об'єктів,
які призначаються і звільняються з
посади наказом Головного Державного
санітарного лікаря України», тобто з 05
грудня 2012 року був змінений і не діяв
порядок призначення і звільнення
Головних державних лікарів об'єктів за
наказом Головного Державного
санітарного лікаря України.

МОЗ України листом від 22 листопада 2012
року рекомендовано ДЗ СМСЧ-14 провести
реорганізацію шляхом ліквідації
(оптимізацію реформування)
санітарно-епідеміологічної станції.

На виконання вказівки МОЗ України
наказом № 113 від 27 грудня 2012 року по ДЗ
СМСЧ-14 було внесено зміни до штатного
розпису підприємства і виведено із
штатного розпису структурний
підрозділ «Санітарно-епідеміологічна
станція» і введено «Відділення
профілактики професійних та
інфекційних захворювань на
закріплених промислових підприємствах
і територіях можливого впливу».

Наказом по СМСЧ-14 № 118 від 30 грудня 2012
року було виведено із штатного розпису
закладу посаду заступника начальника
по санітарно-епідеміологічних
питаннях, Головний Державний
санітарний лікар та введено посаду -
лікар профпатолог з 01 січня 2013 року.

Цим же наказом та згідно відомості
заміни, цю посаду замінено на
завідувача відділення профілактики
професійних та інфекційних
захворювань на закріплених
промислових підприємствах і територій
їх можливого впливу, лікаря в галузі
медико - профілактичної справи з 01
січня 2013 року.

28 грудня 2012 року позивач звернувся з
заявою до начальника СМСЧ-14 і просив
перевести його на посаду завідувача
відділенням профілактики професійних
та інфекційних захворювань на
промислових підприємствах і територій
їх можливого впливу, лікаря в галузі
медико - профілактичної справи.

Наказом № 161-ОС від 29 грудня 2012 року
ОСОБА_1 було переведено на цю посаду з 01
січня 2013 року.

Відповідач, в зв'язку з цим, вважає
безпідставним посилання позивача на
те, що він був переведений на посаду
лікаря-стажиста, оскільки ці
твердження спростовуються зокрема
його листами від 19 червня, 20 червня 2013
року доданими позивачем до матеріалів
справи.

Крім того, відповідач наголосив, що
весь цей час позивач отримував
заробітну плату за своєю посадою, як
завідувач відділенням і не оскаржував
свого переведення.

Заступником міністра МОЗ України був
затверджений штатний розпис для ДЗ
«СМСЧ -14» в якому посада завідувача
відділенням профілактики професійних
та інфекційних захворювань на
промислових підприємствах і територій
їх можливого впливу, лікаря в галузі
медико - профілактичної справ, яку
займав позивач, була відсутня, а тому 22
серпня 2013 року начальник СМСЧ-14 видав
наказ № 87 від 22 серпня 2013 року в якому
позивачу запропоновано перевестись на
посаду лікаря стажиста з профпатології
відділення профілактики професійних
та інфекційних захворювань, про що
ОСОБА_1 ознайомлено 23 серпня 2013 року.

Так, як позивач відмовився від
переведення, 14 жовтня 2013 року його було
попереджено і запропоновано дати
відповідь про згоду чи відмову
продовжувати роботу із заміною
істотних умов праці.

Позивач відмовився від надання
будь-якої відповіді, про що були
складені акти.

Згідно Статуту ДЗ СМСЧ -14 МОЗ України
затвердженого наказом МОЗ України №
230-0 від 29 жовтня 2012 року п. 6.4.10
затверджено право начальника закладу
призначати і звільняти керівників
структурних підрозділів, інших
працівників та видавати накази та інші
розпорядчі акти, вказівки, обов'язкові
для всіх підрозділів та працівників
закладу.

Наказом № 143-ОС від 22 жовтня 2013 року
позивач був звільнений з займаної
посади в зв'язку з відмовою
продовжувати роботу внаслідок зміни
істотних умов праці.

Наказ про звільнення був оголошений
ОСОБА_1 в день звільнення 22 жовтня 2013
року та йому було запропоновано
отримати трудову книжку, але позивач
відмовився, про що було складено акт
від 22 жовтня 2013 року і надіслано
поштовим повідомленням, яке він
отримав 21 грудня 2013 року.

Відповідач вважає звільнення ОСОБА_1
законним, також вважає, що позивач
пропустив без поважних причин
встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України
строк для звернення до суду, а тому
просив суд відмовити позивачу у позові
з цих підстав.

Представник відповідача МОЗ України в
судове засідання не з"явився в
направленому суду запереченні позов не
визнав і просив справу розглядати за
відсутністю офіційного представника .

В запереченні пояснив, що СМСЧ - 14
звільнило позивача правомірно в
зв'язку з його відмовою продовжити
роботу в зв'язку зі зміною істотних
умов праці. МОЗ України права ОСОБА_1 не
порушені, і він був звільнений з посади
відповідно до трудового законодавства.

Вважають, що позивач пропустив строк
звернення до суду, а тому просили у
позові ОСОБА_1 відмовити у повному
обсязі.

Заявлений позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за наказом
1-го заступника МОЗ України від 22 квітня
1998 року № 96-0 Головного Державного
санітарного лікаря України та наказом
начальника ДЗ «СМСЧ 14» № 38-03 від 24
квітня 1998 року був призначений на
посаду заступника начальника
Спеціалізованої медико-санітарної
частини № 14 з санітарно-епідемічних
питань, головним державним санітарним
лікарем об'єкту.

В зв'язку з проведенням
адміністративної реформи згідно Указу
Президента України № 10-85 від 09 грудня
2010 року утворена Державна
санітарно-епідеміологічна служба
України як окремий центральний орган
виконавчої влади, яка діє на підставі
Положення про Державну санітарно -
епідемологічну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року № 400.

На виконання п. 4 Постанови КМУ від 14
листопада 2011 року № 1184 «Про
затвердження граничної чисельності
працівників територіальних органів,
центральних органів виконавчої влади»
(із змінами), МОЗ України видано наказ
від 21 вересня 2012 року № 176-0 «Про
ліквідацію бюджетних закладів,
установ, організацій, що належать до
сфери управління МОЗ України», тобто в
Україні в цілому проведено ліквідацію
всіх санітарно-епідеміологічних
закладів номенклатури МОЗ України.

Постановою КМУ № 1382 від 28 грудня 2011
року «Про утворення територіальних
органів Державної
санітарно-епідемологічної служби (із
змінами) утворено Держсанепідемслужбу
України. Державний заклад «СМСЧ 14» МОЗ
України не ввійшов до сфери управління
Державної санітарно - епідеміологічної
служби України.

МОЗ України 22 листопада 2012 року листом
№ 10.03.68/3263/19588 рекомендовано ДЗ «СМСЧ -14»
МОЗ України провести реорганізацію
шляхом ліквідації (оптимізації
реформування) санепідемстанцій.

На виконання цього листа відповідачем
ДЗ «СМСЧ-14» було внесено зміни до
штатного розпису підприємства з 01
січня 2013 року. Виведено зі штатного
розпису структурний підрозділ
«Санітарно-епідеміологічна станція» і
введено «Відділення профілактики
професійних та інфекційних
захворювань на закріплених
промислових підприємствах і території
їх можливого впливу» та «Лабораторний
підрозділ з оцінки безпеки виробничого
середовища закріплених підприємств,
об'єкту з особливим режимом роботи на
території можливого впливу», що
стверджується наказом № 113 від 27 грудня
2012 року.

Наказом ДЗ «СМСЧ-14» № 118 від 30 грудня 2012
року «Про внесення змін до штатного
розпису» з штатного розпису закладу
було виведено посаду заступника
начальника по
санітарно-епідеміологічних питаннях,
головний державний санітарний лікар та
з 01 січня 2013 року введено посаду лікаря
профпатолога, яку цим же наказом
замінено на завідувача відділенням
профілактики професійних та
інфекційних захворювань на
закріплених промислових підприємствах
і підприємствах і території їх
можливого впливу, лікарем в галузі
медико - профілактичної справи.

Позивач 28 грудня 2012 року звернувся із
заявою до начальника ДЗ «СМСЧ - 14» МОЗ
України із заявою, у якій просив
перевести його на посаду завідуючого
відділення профілактики професійних
та інфекційних захворювань на
закріплених промислових підприємствах
і території їх можливого впливу,
лікарем в галузі медико-профілактичної
справи.

Наказом ДЗ «СМСЧ - 14» від 29 грудня 2012
року № 161-ОС ОСОБА_1 на підставі його
заяви було з 01 січня 2013 року переведено
на цю посаду.

Згідно ст. 32 КЗпП України, переведення
на іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, а також
переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Отже, ОСОБА_1 відповідно до Закону
правомірно був переведений на іншу
посаду за його згодою.

25 квітня 2013 року заступником Міністра
МОЗ України було затверджено штатний
розпис ДЗ «СМСЧ-14» на 01 квітня 2013 року,
згідно якого посада, яку займав ОСОБА_1
у штатному розпису була відсутня.

В зв'язку з цим закладом ДЗ «СМСЧ -14»
було видано наказ № 87 від 22 серпня 2013
року в якому позивачу було
запропоновано перевестися з посади яку
він займав на посаду, яка була у
штатному розпису - лікарем стажистом з
профпатології професійних та
інфекційних захворювань на
закріплених промислових підприємствах
і території їх можливого впливу. Цей
наказ був оголошений позивачу, але він
від переведення та підпису відмовився,
що стверджується комісійним актом від
23 серпня 2013 року. Відмовився також від
і від додаткового попередження № 23 від
14 жовтня 2013 року, що також
стверджується комісійним актом від 21
жовтня 2013 року.

Наказом № 143 - ОС від 22 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 був звільнений із займаної
посади завідувача начальника
Спеціалізованої медико-санітарної
частини № 14 з
санітарно-епідеміологічних питань,
головним державним санітарним лікарем
об'єкту за п. 6 ст. 36 КЗпП України в
зв'язку з відмовою від продовження
роботи внаслідок змін істотних умов
праці.

Таким чином, судом встановлено, що в
результаті реорганізації шляхом
ліквідації санітарно-епідеміологічної
станції ДЗ «СМСЧ - 14» позивач, за його
згодою був переведений в новостворений
структурний підрозділ «Відділення
профілактики професійних та
інфекційних захворювань на
закріплених промислових підприємствах
і території їх можливого впливу» та
«Лабораторний підрозділ з оцінки
безпеки виробничого середовища
закріплених підприємств об'єкту з
особливим режимом роботи на території
можливого впливу», що відповідає
вимогам ст. 32 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що він не
погоджувався на переведення його на
посаду завідувача начальника
Спеціалізованої медико-санітарної
частини № 14 з
санітарно-епідеміологічних питань,
головним державним санітарним лікарем
об'єкту і продовжував працювати на
своїй попередній посаді до звільнення,
спростовуються зібраними у справі
доказами : заявою ОСОБА_1 про
переведення на вищевказану посаду від
28 грудня 2012 року, його ж заявами про
надання відпустки, доплати працівникам
лабораторного підрозділу від 19 червня
2013 року, 20 червня 2013 року, табелями
обліку використаного робочого часу з
січня по червень 2013 року, де зазначена
посада позивача, журналом реєстрації
наказів з особового складу про
прийняття, переведення, заохочення,
звільнення працівників та надання
відпусток по ДЗ «СМСЧ - 14» МОЗ України
за 2012 рік, журналом реєстрації наказів
з основної діяльності «СМСЧ - 14» (2010-2012
років), копії яких долучено до справи.

Допитані в суді свідок ОСОБА_2, голова
профкому ДЗ «СМСЧ - 14» пояснив суду, що в
результаті реорганізації закладу
ОСОБА_1 за його згодою спочатку був
переведений на посаду завідуючого
відділення профілактики професійних
та інфекційних захворювань, а потім, в
зв'язку зі змінами у штатному розписі,
відмовився від запропонованої йому
посади, лікаря - стажиста та був
звільнений.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
повідомили суду про обставини
реорганізації СЕС ДЗ «СМСЧ - 14» в якій
вони працювали, та обставини їх
звільнення.

Посилання позивача на те, що начальник
ДЗ «СМСЧ - 14» МОЗ України не мав права
звільняти його з посади, так як він був
прийнятий на роботу за наказом МОЗ
України, а тому як вважає позивач, і
звільняти його міг тільки МОЗ України,
безпідставні, оскільки також
спростовуються зібраними у справі
доказами.

Так, згідно ЗУ від 16 жовтня 2012 року «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України…» в ст.ст. 31, 32 ЗУ « Про
забезпечення санітарного і
епідеміологічного благополуччя
населення» викладеного в новій
редакції, вилучено пункт про те, що
«Державно санітарно-епідеміологічну
службу на об'єктах з особливим режимом
роботи очолюють головні державні
санітарні лікарі цих об'єктів, які
призначаються на посаду і звільняються
з посади наказом Головного Держаного
санітарного лікаря України».

А згідно п. 6,4, 5 та п. 6,4,10 Статуту ДЗ
«СМСЧ - 14» МОЗ України затвердженого
наказом МОЗ України № 230-0 від 29 жовтня
2012 року (а.с. 50) встановлено право
начальника призначати та звільняти
керівників структурних підрозділів,
інших працівників, видавати накази та
інші розпорядчі акти, вказівки
обов'язкові для всіх підрозділів та
працівників закладу.

Як передбачено ч. 4 ст. 32 КЗпП України
якщо колишні істотні умови праці не
може бути збережено, а працівник не
згоден на продовження роботи в нових
умовах то трудовий договір
припиняється за п. 6 ст. 36 цього кодексу.
Підставами припинення трудового
договору є - відмова працівника (п. 6 ч. 1
ст. 36 КЗпП України).

Оскільки ОСОБА_1 двічі відповідачем
пропонувалось переведення з посади
завідувача начальника Спеціалізованої
медико-санітарної частини № 14 з
санітарно-епідемічних питань, головним
державним санітарним лікарем об'єкту
на посаду лікаря -стажиста з
профпатології відділення профілактики
професійних та інфекційних
захворювань на закріплених
промислових підприємствах і території
їх можливого впливу ( наказ № 87 від 22
серпня 2013 року) та попередження № 23 від
14 жовтня 2013 року, але він відмовився
(акти 23 серпня 2013 року, 21 жовтня 2013 року),
його було правомірно звільнено за п. 6
ст. 36 КЗпП України, в зв'язку з відмовою
працівника від продовження роботи
внаслідок змін істотних умов праці.

Наказ про звільнення йому було
оголошено 22 жовтня 2013 року та
запропоновано отримати трудову книжку,
але позивач від її отримання
відмовився, що стверджується
комісійним актом від 22 жовтня 2013 року.

Що стосується позовних вимог позивача
про поновлення строку для звернення до
суду, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

З цих підстав позовна вимога про
визнання незаконним та недійсним
наказу № 161-ОС від 29 грудня 2012 року ДЗ
«СМСЧ 14» МОЗ України, не підлягає до
задоволення в зв'язку з пропуском без
поважних причин строку встановленого
ст. 233 КЗпП України, , оскільки позивач
тривалий час працював на посаді
визначеній наказом від 29 грудня 2012
року, отримував заробітну плату та
відпускні і не оспорював його.

Що стосується інших позовних вимог, суд
вважає, що строк звернення до суду по
них позивачем не пропущений, а тому не
потребує поновлення.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовій збір
слід віднести на рахунок держави.

На підстав наведеного і ст..ст. 32, 36, 233
КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60,
209, 212, 213- 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У заявленому позові ОСОБА_1 до
Державного закладу «Спеціалізованої
медико-санітарної частини № 14»
Міністерства охорони здоров'я України
та Міністерства охорони здоров'я
України м. Київ про поновлення
пропущеного строку для звернення до
суду, визнання наказів незаконними і
недійсними, усунення порушення
установленого порядку звільнення з
роботи, зміну дати і підстави
звільнення та виплату заробітку за час
вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10 денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження,
а в разі його оскарження - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо воно не буде скасоване.

Головуюча:
Л. Г. Харченко