Справа № 186/107/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2014 р. Першотравенський
міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Бондарьової
Г. М.

при секретарі:Кобкі Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Першотравенську
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зустрічному позову ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товарства
комерційний банк «Приватбанк» про
захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягненн заборгованості за
кредитним договором,посилаючись на
те,що відповідно до укладеного
договору №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня 2011
року ОСОБА_2 01 березня 2011 року отримав
кредит у розмірі 19900,00грн зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.Відповідач
підтвердив свою згоду на те,що
підписана заява разом з Умовами
наданні кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і Банком
Договір,про що свідчить підпис
Відповідача у заяві.Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному
порядку:щомісяця в період
сплати,Позичальник повинен надавати
Банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості а
Кредитом,яка складається із
заборгованості за Кредитом,за
відсотками,комісію,а також інші
витрати згідно Умов.

У зв»язку з порушеннями зобов»язань за
кредитним договором Відповідач станом
на 16.12.2013 року має заборгованість в
розмірі 30820,40грн,яка складається з
наступного:

-7078,26грн-заборгованість за кредитом;

7,41грн-заборгованість по процентам за
користування кредитом;

-3994,78грн-заборгованість по комісії за
користування кредитом;

17796,12грн-пеня за несвоєчасність
виконання зобов»язань за договором;

А також штрафи відповідно до пункту
2.4.5.5. Умов та правил надання
банківських послуг:

-500,00грн -штраф (фіксована частина);

-1443,83грн-штраф( процентна складова).

Позивач просить стягнути на його
користь заборгованість за кредитним
договором в розмірі 30820,40грн та в
повернення судових витрат 308,20грн.

Відповідач у справі ОСОБА_2 позов ПАТ
КБ «Приватбанк» визнав
частково,подавши до суду 20 лютого 2014
року зустрічний позов про захист прав
споживача,в якому просить суд :

-визнати правочин-Заяву його,як
позичальника, №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня
2011 року,укладеного між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» в частині визнання
невід»ємною частиною договору Умов та
правил надання банківських послуг
недійсними,оскільки він підписав лише
заяву про надання банківських послуг,а
Умови та правила надання банківських
послуг він не підписував та з ними не
ознайомлений;

-визнати несправедливими та недійними
положення п.п. 2.4.5.1,2.4.5.2,2.4.5.3,2.4.5.5 Умов та
правил надання банківських послуг,які
не укладалися між ним та ПАТ КБ
«Привтабанк» ,оскільки передбачені
зазначеними пунктами стягнення штрафу
та пені є одним і тим же видом
цивільно-правової відповідальності як
неустойка за порушення грошового
зобов»язання, а тому не можуть двічі
застосовуватися за одне й те ж саме
правопорушення, а також вони всупереч
Закону України «Про захист прав
споживачів» ,так як встановлені у
непрорційно великих розмірах,понад
п»ятдесят відсотків вартості
продукції,тому є несправедливими,так
як обмежують права ОСОБА_2,як споживача
банківських послуг;

Представник відповідача подав суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність,зустрічний позов ОСОБА_2
підтримує у повному обсязі,первинний
позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2
визнає частково в частині боргу за
тілом кредиту та несплаченими
відсотками,в іншій частині не визнає.

Вивчивши матеріали справи суд вважає
що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного:

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України,
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі.Кредитний
договір,укладений з недодержанням
письмової форми ,є нікчемним.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено,
що правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
зазначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

За змістом наведених правових норм
підпис сторін письмового договору має
бути під усіма його умовами, про які
домовилися сторони. Якщо сторони
уклали змішаний договір, то умови
різних договорів повинні міститися в
письмовому тексті договору,
підписаному сторонами.

Факт укладення між ПАТ КБ "ПриватБанк" і
ОСОБА_2 кредитного договору від 01.03.2011
року підтверджується письмовою Заявою
позичальника, підписаною
уповноваженою банком особою та ОСОБА_2,
в якій містяться всі істотні умови
вказаного виду договору, в тому числі
сума кредиту, валюта кредиту, строк дії
договору ,розмір процентів за
користування кредитом,розмір єдино
разової винагороди за надання
фінансового інструменту,розмір
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту(комісії за
користування кредитом)та інші (а.
с.______________).

Надання банком ОСОБА_2 коштів,
визначених у Заяві в сумі 19900грн, ОСОБА_2
не заперечувалося та не оспорювалося.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів,що
виникають і кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052,
1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково
має укладатись у письмовій формі
(стаття 1055 ЦК); недодержання письмової
форми тягне його нікчемність та не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний), або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених частиною
першою статті 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї його
істотної умови або зміст яких
неможливо встановити, виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК).

Зібраними та перевіреними судом по
справі доказами доведено, що 01 березня
2011 року сторони по справі уклали
правочин у формі підписаної Заяви про
надання ОСОБА_2 банківської послуги у
виді строкового банківського кредиту
на споживчі цілі у сумі 19900,00грн на
строк 36 місяців по 28.02.2014 року включно
зі сплатою за користування Кредитом
відсотків у розмірі 0,01% на місяць на
суму залишку заборгованості за
Кредитом,єдиноразової винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 199,00грн,та щомісячної
винагороди за надання банківського
інструменту у розмірі 398,00грн з
щомісячним погашенням Позичальником
грошових коштів Банку в сумі 951,82грн.

Будь яких інших договорів про умови та
правила надання банківських послуг
сторони не укладали.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк», що
невід'ємною частиною укладеного
договору є додатки до нього, зокрема:
Умови та правила надання банківських
послуг, з якими позивач був
ознайомлений,про що зазначено у його
Заяві,суд оцінює критично і до уваги не
бере, оскільки відповідно до ст. 654 ЦК
України форма додатків до договору має
відповідати формі основного договору,
тобто має бути зазначена на документах
дата і підпис особи, яка уклала такий
договір.

ОСОБА_2 заперечує, що він був
ознайомлений та погоджувався з іншими
умовами та правилами надання та
повернення кредиту, а ніж ті, які
зазначені у його заяві від 01.03.2011 року.

Усупереч вимог ст. 60 ЦПК України ПАТ КБ
«Привтабанк» не надало суду жодних
належних доказів того, що між ним та
ОСОБА_2, крім існуючої підписаної
ОСОБА_2 заяви на отримання кредиту на
зазначених в Заяві умовах, укладався
інший договір та з іншими умовами
надання кредиту.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що Умови та
правила надання банківських послуг,
не являються додатками до договору, то
суд вважає такі обґрунтованими,
оскільки вказані додатки не містять
дати та підпису ОСОБА_2,а сам письмовий
договір між ними не укладався.

За таких обставин, банк не вправі був в
односторонньому порядку змінювати
умови раніше укладеного правочину і
нараховувати ОСОБА_2 витрати, які не
передбачені правочином -Заявою
№DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня 2011
року,укладеного між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк».

З врахуванням зазначеного суд вважає
доведеним вказаною Заявою
позичальника від 01.03.2011 року укладення
між сторонами кредитного договору на
зазначених в Заяві та викладених судом
вище умовах та наявності за ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
станом на16.12.2013 року в розмірі
11080,45грн,із них 7078,26грн-заборгованості
за кредитом;-7,41грн-заборгованості за
відсотками за
користування;3994,78грн-заборгованості
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту(комісії за
користування кредитом).

Відновідно до положень ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до положень ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.
Недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Недійсність правочину
щодо забезпечення виконання
зобов'язання не спричиняє недійсність
основного зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання..
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Оскільки Заявою підписаною ОСОБА_2 та
іншими доказами не доведено наявність
договору між сторонами про конкретні
види та розміри заходів забезпечення
виконання зобов»язання у виді
неустойки-пені за несвоєчасність
виконання зобов»язань за договором ,а
також штрафів як фіксованої частини та
і процентної складової всупереч
вимогам стт.ст.546,547,548,549 ЦК України,
оскільки в Заяві зазначено лише
посилання на їх розмір,зазначений в
Умовах,які ОСОБА_2 не підписані,але
конкретні види та їх розмірі таких
заходів не зазначені у підписаній
ОСОБА_2 Заяві,тому суд вважає
безпідставним нарахування ПАТ КБ
«Приватбанк» 17796,12 грн пені за
несвоєчасність виконання зобов»язань
за договором,500грн штрафу(фіксованої
частини) ,1443,83грн штрафу(процентної
складової).

Тому в цій частині позовних вимог ПАТ
КБ «Приватбанк» слід відмовити,а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання недійсним правочину-Заяви
позичальника № укладеного між ОСОБА_2
та ПАТ КБ «Приватбанк» ,в частині
визнання невід»ємною частиною
договору Умов та правил надання
баківських послуг слід задовольнити.

З врахуванням викладеного суд
вважає,що стягненню підлягає лише
заборгованість станом на 16.12.2013 року в
розмірі 11080,45грн(7078,26грн заборгованості
за кредитом+ 7,41грн заборгованості за
відсотками за користування кредитом +
3994,78 грн заборгованості щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту(комісії за користування
кредитом),тобто всі належні виплати
,передбачені підписаною ОСОБА_2 Заявою
від 01.03.2011 року,які викладені у Заяві та
на які добровільно погодився ОСОБА_2,
підписуючи зазначену Заяву.

Обговорюючи зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 в частині його вимог про
визнання недійсними правочину-Заяви
позичальника №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня
2011 року,укладеного між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» в частині умови
нарахування йому,ОСОБА_2 сплати
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі
398грн(комісії),оскільки кредитодавцем
всупереч абз.3 ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів» встановлено
зазначений платіж за дії ,які не є
послугою у визначенні цього Закону,так
як послуга стосовно надання йому
кредиту відбулася лише один раз,і за це
стягнута одноразова винагорода за
надання фінансового інструменту у
розмірі 199грн у відповідності з умовами
Заяви,але в подальшому Відповідач
щомісячно нараховував йому до сплати
винагороду за надання фінансового
інструменту у розмірі 398грн,яка
передбачена Заявою,але зазначена умова
у Заяві щодо сплати ним винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 398 грн у місяць є
нікчемною,оскільки ніяких послуг у
визначенні Закону України «Про захист
прав споживачів» Банк йому не
надавав,суд вважає їх
безпідставними,оскільки зазначені
умови кредитного договору підписані
ОСОБА_2 у виді Заяви,в якій обумовлено
надання такої послуги та її вартість,з
чим повністю погодився ОСОБА_2 доказів
ненадання такої послуги ОСОБА_2 суду не
надано.

Крім того,як вбачається з Заяви
позичальника від 01.03.2011 року розмір
щомісячних відсотків за користування
кредитом встановлений незначний в
розмірі 0,01% на місяць,тобто 0,12 % річних,
а щомісячна сума щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту в розмірі 398,00грн є по суті
платою за користування кредитом,що
зокрема випливає з її найменування в
Заяві та не суперечить вимогам закону
та умовам кредитного договору
відповідно до Заяви позичальника та не
суперечить ч.4 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат у справі суд відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України вважає з
необхідне стягнення на користь ПАТ
«КБ»Приватбанк» з ОСОБА_2 ,з
врахуванням задоволення позовних
вимог банку частково на 36% , судового
збору пропорційно задоволених
позовних вимог,але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати
відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» в розмірі 243,60грн.

Оскільки позивач за зустрічним
позовом про захист прав споживачів
ОСОБА_2 звільнений від сплати судового
збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону
Украни «Про судовий збір»,суд вважає за
необхідне стягнення з ПАТ КБ
«Приватбанк» судового збору за
зустрічним позовом в розмірі 243,60грн на
користь держави.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
станом на 16 грудня 2013 року в розмірі
11080(одинадцять тисяч вісімдесят)
гривень45 коп,із них: 7078(сім тисяч
сімдесят вісім )гривень 26 коп
заборгованості за кредитом;
7(сім)гривень 41 коп заборгованості по
процентам за користування кредитом;
3994(три тисячі дев»ятсот дев»яносто
чотири)гривні 78 коп заборгованості
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту(комісії за
користування кредитом).

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ
КБ «Приватбанк відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» в
рахунок повернення судових витрат у
справі в сумі 243(двісті сорок три)гривні
60 коп.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» задовольнити частково.

-визнати правочин-Заяву ОСОБА_2,як
позичальника, №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня
2011 року,укладеного між ОСОБА_2 та
Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «Приватбанк», в
частині визнання невід»ємною частиною
договору Умов та правил надання
банківських послуг недійсним;

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» судовий збір на користь
держави в сумі 243(двісті сорок
три)гривні 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Першотравенський міський суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. М. Бондарьова