АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1297/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1590/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м. Полтаві
цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_4
та ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 01 квітня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Страхової компанії «Провідна», ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом
до відповідачів: Страхової компанії
«Провідна» та ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 07 грудня 2013 року близько 14 год.
ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ-2108,
д.н.з. НОМЕР_1, рухався по вул. Фрунзе від
вул. П.Комуни в м. Полтаві в напрямку
вул. Жовтневої та скоїв наїзд на неї та
на її шестимісячну доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона перевозила в
дитячій колясці та переходила проїзну
частину вул. Фрунзе по нерегульованому
пішохідному переходу. Внаслідок наїзду
їй спричинені тілесні ушкодження
легкого ступеня тяжкості за ознакою
довготривалого розладу здоров»я.
Причина та наслідки, які наступили
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, сталися в результаті
порушення водієм ОСОБА_4 п.18.1, п.п.2.3 б),
п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Вказувала, що на її лікування та
обстеження доньки в лікувальному
закладі витрачено 1105 грн. 24 коп.,
також внаслідок ДТП пошкоджені дитяче
одіяло на суму 250 грн., шапка дитяча на
суму 150 грн., дитячий комбінезон на суму
800 грн., дитячий візок (трансформер) на
суму 7 200 грн., колготи жіночі на суму 30
грн., взуття на суму 480 грн., брюки жіночі
на суму 600 грн. мобільний телефон моделі
«Самсунг» на суму 2 024 грн., годинник
вартістю 460 грн., а всього матеріальної
шкоди спричинено на суму 11 994 грн.

Окрім того, їй заподіяно моральної
шкоди у вигляді душевних страждань,
пережитих в зв»язку із фактом
дорожньо-транспортної пригоди, а також
через хвилювання щодо здоров»я доньки
та наслідків, які можуть мати місце в
майбутньому. Також вона зазнала
душевних страждань через неможливість
користуватися мобільним телефоном та
оперативно вирішувати необхідні
побутові потреби. Моральну шкоду
оцінює в 15000 грн.

Уточнивши в ході судового розгляду
позовні вимоги, ОСОБА_2 просила
стягнути солідарно з відповідачів на
її користь у відшкодування
матеріальної шкоди 13099 грн. 24
коп., у відшкодування завданої
моральної шкоди - 15000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 01 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Судові витрати - віднесені на рахунок
держави.

Не погодившись частково з даним
рішенням місцевого суду, його в
апеляційному порядку оскаржили
сторони: позивач ОСОБА_2 та відповідач
ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив скасувати оскаржуване ним
судове рішення в частині задоволення
позовних вимог щодо стягнення з нього
на користь позивачки моральної шкоди у
розмірі 10000 грн., ухваливши в цій
частині нове рішення, та зменшивши
моральне відшкодування до розміру,
який буде співмірний, завданим
душевним стражданням позивача.

В свою чергу ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі, вказуючи на незаконність, на її
думку рішення суду в частині відмови у
задоволенні іншої частини її позовних
вимог, просила змінити рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 01 квітня 2014 року, задовольнивши її
позовні вимоги в повному обсязі, а саме
стягнути з відповідачів по справі 13099
грн. 24 коп. матеріальної та 15000 грн.
моральної шкоди, а всього - 28099 грн. 24
коп.

На апеляційні скарги позивача та
відповідача ОСОБА_4 своє заперечення
надало Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Провідна», яке
також є відповідачем у справі.

Мотивуючи тим, що висновки суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
ПрАТ «СК «Провідна» матеріальної та
моральної шкоди підтверджуються
ретельно дослідженими в судовому
засіданні доказами, які повністю
узгоджуються з матеріалами справи, і є
обґрунтованими та законними, просило
відхилити апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, залишивши рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 01 квітня
2014 року без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, підтверджується наявними
у справі доказами, що 07 грудня 2013 року
ОСОБА_4 близько 14 год. 00 хв., керуючи
автомобілем «ВАЗ-2108», державний
номерний знак. НОМЕР_1, рухаючись по
вулиці Фрунзе від вулиці Паризької
Комуни в напрямку вулиці Жовтнева в м.
Полтаві, на нерегульованому
пішохідному переході, розташованому
напроти будинку № 2, позначеному
дорожньою розміткою і дорожнім знаком,
всупереч п.18.1 Правил дорожнього руху
України, не зменшив швидкості свого
руху, не зупинився, щоб дати дорогу
пішоходу, скоїв наїзд на пішохода
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і її малолітню
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона
перевозила в дитячій колясці,
рухаючись зліва направо по напрямку
руху автомобіля.

Відповідно до висновку судово-медичної
експертизи № 2242 від 20 грудня 2013 року
ОСОБА_2 заподіяні легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров»я, у
вигляді закритої черепно-мозкової
травми, струсу головного мозку, садна
шкіри правого колінного суглобу, які
утворилися від дії тупих обмежених
предметів, якими могли бути виступаючі
частини рухаючогося транспортного
засобу.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 2288 від 26 грудня 2013 року
у ОСОБА_5 яких-небудь
тілесних ушкоджень не виявлено.

Також судом встановлено, що Постановою
слідчого СВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області Титаренко Ю.В. від
27 грудня 2013 року кримінальне
провадження, внесене до ЄРДР за №
0000912 від 08 грудня 2013 року за
ознаками ч.1 ст. 286 КК України, за фактом
ДТП за участю водія ОСОБА_4 і пішохода
ОСОБА_2, - закрито у зв»язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення.

Окрім того, місцевим судом
встановлено, що ОСОБА_4 застрахував
свою цивільну відповідальність в ПрАТ
«СК «Провідна», забезпечений
транспортний засіб - автомобіль
ВАЗ-21083-СПГ, номерний знак. НОМЕР_1, що
підтверджується, наявними у
справі копіями Полісу №АВ/8928856
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 08 січня 2013 року, строком дії
з 14 січня 2013 року по 13 січня 2014 року, з
визначенням страхової суми (ліміту
відповідальності) на одного
потерпілого за шкоду, заподіяну життю і
здоров»ю - 100 000 грн., за
шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн. /а. с.
5, 46/.

Відповідно до положень п. 22.1. ст. 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» - у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п.35.1 ст.35 вищевказаного Закону,
для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом
тридцяти днів з дня подання
повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
відшкодування, а також інші документи,
перелік яких встановлений в п.35.2 ст. 35
Закону.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_2 заяви
про виплату страхового відшкодування
та інших документів, визначених
Законом, відповідачу - ПрАТ «СК
«Провідна» не подала, місцевий суд
дійшов правомірного висновку, що
позовні вимоги останньої до Страхової
компанії є безпідставними, оскільки
Страховик не порушив прав позивачки, та
з цих підстав обґрунтовано відмовив
ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог
до Страхової компанії «Провідна».

Судове рішення в цій частині є
законним та обґрунтованим, ухваленим з
додержанням вимог закону, а тому
підстави для його зміни чи скасування
- відсутні.

Вирішуючи питання про цивільну
відповідальність відповідача ОСОБА_4,
суд першої інстанції вірно виходив з
положень ст. 1194 ЦК України, згідно яких
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов»язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

При цьому судом обґрунтовано взято до
уваги роз»яснення, наведені в пункті 16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», за змістом
якого питання про відшкодування шкоди
самою особою, відповідальність якої
застрахована, вирішується залежно від
висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого статтею
33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено відповідний договір,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди, завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Місцевим судом вірно встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 у встановлений
Законом строк, а саме 09 грудня 2013 року
повідомив страховика про страховий
випадок, що підтверджується
повідомленням страховику про
обставини події за участю ТЗ,
забезпеченого полісом обов»язкового
страхування цивільної
відповідальності власника наземного
ТЗ.

Звідси правильним є висновок суду про
те, що заподіяна здоров»ю та майну
позивача шкода підлягає відшкодуванню
в межах страхової суми (ліміту
відповідальності) Страховою компанією
«Провідна», а не ОСОБА_4, однак за
наявності підстав для стягнення
завданої шкоди, відповідно до поданої
заяви потерпілою.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності правових підстав з
урахуванням положень ст. 23, ч.1, п.1 ч. 2
ст. 1167 ЦК України для часткового
відшкодування відповідачем ОСОБА_4
моральної шкоди, завданої ОСОБА_2
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

При визначенні розміру морального
відшкодування суд обґрунтовано
врахував той факт, що позивачка зазнала
душевних страждань, отримавши
внаслідок винних дій відповідача
закриту черепно-мозкову травму, струс
головного мозку, садна шкіри правого
колінного суглобу, у зв»язку з чим
також зазнала фізичних страждань та
болі. Також вона отримала душевні
страждання через те, що дитячий візок, в
якому знаходилася її п»ятимісячна
донька, внаслідок
дорожньо-транспортної події
перекинувся, і вона хвилювалася за
здоров»я своєї дитини, та вимушена була
проходити медичні обстеження. У
зв»язку з перенесеним стресом
позивачка втратила грудне молоко,
внаслідок чого змушена була годувати
дитину сумішшю. Після ДТП її дитина
стала неспокійною, постійно плаче, що
також спричиняє їй душевних хвилювань
за свою дитину. Також вона страждає
через пошкодження її майна, що
позбавило можливості жити повноцінним
життям, на тривалий час були порушені
стосунки з оточуючими.

В той же час, вирішуючи спір в цій
частині, місцевий суд, виходячи з засад
розумності та справедливості,
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги ОСОБА_2 частково та стягнув на її
користь з відповідача ОСОБА_4 у
відшкодування моральної шкоди 10000 грн.,
визначивши саме такий розмір
морального відшкодування співмірним
завданим душевним стражданням
позивача.

Доводи апеляційних скарг як позивача,
так і відповідача не спростовують
правильності висновків місцевого суду
щодо обгрунтованості розміру
морального відшкодування, як і не
підтверджують належними доказами їх
неправомірність.

Не ґрунтуються на відповідних доказах
також посилання в апеляційній скарзі
ОСОБА_2 на неможливість її
звернення з письмовою заявою про
відшкодування шкоди до страхової
компанії через неповідомлення
відповідачем ОСОБА_4 назви страхової
компанії. Окрім того, такі твердження
спростовуються поясненнями самої
позивачки, наданими нею в судовому
засідання суду першої інстанції 01
квітня 2014 року /а.с. 80/.

З урахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, тому правових
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 01 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: