У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань у
Яготинському районі Київської області
до Територіального управління
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області та м. Києві, треті
особи: приватне акціонерне товариство
«Будівельно-монтажне управління № 10»,
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_4, про
скасування актів та зобов'язання
вчинити дії, за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Яготинському районі
Київської області на рішення
Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань в
Яготинському районі Київської області
звернулося до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 08 червня 2011 року
комісією зі спеціального
розслідування нещасного випадку зі
смертельним наслідком, призначеною
наказом Територіального управління
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області та м. Києві (надалі -
Територіальне управління
Держгірпромнагляду у Київській
області та м. Києві) від 13 квітня 2011 року
№ 95-Р (далі - Комісія з
розслідування), за наслідками
спеціального розслідування складено
акти за формою Н-5 та Н-1. Вказаними
актами встановлено, що нещасний
випадок, який стався з ОСОБА_5,
пов'язаний з виробництвом, оскільки
ОСОБА_5 був фактично допущений до
роботи за усною домовленістю голови
правління приватного акціонерного
товариства «Будівельно-монтажне
управління № 10» (далі - ПрАТ «БМУ № 10») і
відповідно до 1.2 Порядку розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань, аварій на
підприємствах, затверджених
постановою Кабміну від 25 серпня 2004 року
№ 1112 на цей нещасний
випадок поширюється дія
вищезазначеного Порядку.

Проте Комісія з розслідування
неправомірно дійшла висновків про те,
що нещасний випадок, який стався з
ОСОБА_5, пов'язаний з виробництвом з
наступних підстав.

У процесі розслідування нещасного
випадку з ОСОБА_5 було встановлено, що
трудовий договір з власником
підприємства відсутній, відсутня заява
про прийом на роботу, відсутні наказ
про зарахування працівника на роботу
та запис у трудовій книжці. Заробітна
плата ОСОБА_5 не виплачувалась та не
перераховувались страхові внески до
Фонду. Ці факти також підтвердив і
голова правління ПрАТ «БМУ № 10», який
був членом комісії з спеціального
розслідування та вони викладені в
особовій думці, яка є додатком до Акту
Н-5.

На підставі зазначеного позивач просив
суд скасувати Акт спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався 12 квітня 2011 року з ОСОБА_5, та Акт
про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 від
06 червня 2011 року. Крім того, позивач
також просив суд зобов'язати
відповідача призначити повторне
спеціальне розслідування нещасного
випадку, що стався 12 квітня 2011
року з ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 листопада 2013
року позов задоволено частково. Акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 від 06 червня
2011 року та Акт спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався 12 квітня 2011 року в ПрАТ
«Будівельно-монтажне управління № 10»,
за формою Н-5 від 06 червня 2011 року
скасовано. В іншій частині позову
відмовлено. Стягнуто з Територіального
управління державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Київській області та м. Києві на
користь держави судовий збір у розмірі
229 грн. 40 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
13 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Яготинському районі
Київської області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_5 договір про добровільну участь
у страхуванні від нещасних випадків з
Фондом соціального страхування від
нещасного випадку не укладав, а тому
цей випадок мав розслідуватися
відповідно до Порядку розслідування та
ведення обліку нещасних випадків
невиробничого характеру,
затвердженого постановою Кабміну від 22
березня 2001 року № 270 зі складанням при
цьому акту за формою НТ, тобто даний
нещасний випадок не пов'язаний з
виробництвом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у позові, суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань в Яготинському районі
Київської області не є належним
позивачем у справі.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він
суперечать вимогам закону та не
ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 12 квітня 2011 року
близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_5,
перебуваючи на території
машино-тракторного парку ДП «Київська
Русь» ТОВ «Агро Інвест Україна» у с.
Фарбоване Яготинського р-ну Київської
області, знаходячись на покрівлі даху
ангару для зберігання
сільськогосподарської техніки,
відстебнув канат, довжина якого була
недостатньою, від колиски, та пішов
зрізувати кріплення листа шиферу.
Через деякий час у зв'язку з провалом
покрівлі ОСОБА_5 впав з даху,
внаслідок чого загинув.

Згідно з наказом Територіального
управління державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Київській області та м. Києві № 95-Р
від 13 квітня 2011 року призначено комісію
із спеціального розслідування даного
нещасного випадку, результатом роботи
якої є акт від 06 червня 2011 року
спеціального розслідування нещасного
випадку, що стався 12 квітня 2011 року о
14 год. у ПрАТ «БМУ № 10» по формі Н-5 (а.
с. 8-13).

Члени комісії, вважаючи, що нещасний
випадок з ОСОБА_5 пов'язаний з
виробництвом ПрАТ «БМУ № 10», склали акт
за формою Н-1 (а. с. 14-18).

Разом з цим члени комісії ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 висловили
окрему думку щодо акту Н-1 та не
погодилися з його висновком
(а. с. 19-26).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року,
в редакції, чинній на час настання
нещасного випадку, (далі - Закон)
страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 35 Закону для розгляду
справ про страхові виплати до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків подаються, зокрема, акт
розслідування нещасного випадку або
акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть.

Тобто акт розслідування нещасного
випадку за формою Н-5 та акт про
нещасний випадок за формою Н-1 в
сукупності з іншими необхідними
документами підтверджують право
потерпілих або членів їх сімей на
відшкодування шкоди, виплата якої
проводиться органами виконавчої
дирекції Фонду. Відсутність вказаних
актів або їх невідповідність вимогам
законодавства щодо форми або змісту, чи
з інших підстав, не дає права
потерпілому на відшкодування шкоди.

Так, згідно ч. 2 ст. 37 Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків може відмовити у виплатах і
наданні соціальних послуг
застрахованому, якщо нещасний випадок
згідно із законодавством не визнаний
пов'язаним з виробництвом.

Крім того, у абз. 1 п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року № 3 роз'яснено,
що спори щодо суми страхових внесків, а
також щодо розміру шкоди та прав на її
відшкодування, накладення штрафів та з
інших питань вирішуються у судовому
порядку (стаття 55 вказаного Закону).

Суд апеляційної інстанції, не
врахувавши вищезазначених норм
матеріального права, помилково дійшов
висновку, що права позивача не
порушені, він не має права вимоги за
даним позовом та при цьому, не
перевірив правомірність складання
актів форми Н-1 та Н-5 щодо нещасного
випадку, який стався з ОСОБА_5 12 квітня
2011 року.

Оскільки суд апеляційної інстанції на
вищевикладені обставини уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Яготинському районі
Київської області задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від
13 лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська