Справа № 699/1641/13 Головуючий у І
інстанції Міланіч А.М,Провадження №
22-ц/780/4741/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні
апеляційного суду Київської області
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Бородянського
районного суду Київської області від 04
червня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа Служба у справах
дітей та сім'ї Бородянської районної
державної адміністрації Київської
області, про визначення місця
проживання малолітньої дитини та
відшкодування моральної шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Служба у справах дітей та
сім'ї Бородянської районної державної
адміністрації Київської області, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини ,-

встановила:

У грудні 2013 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що вони з відповідачем
перебували в зареєстрованому шлюбі з 17
квітня 2010 року по 15 листопада 2013 року,
від якого мають малолітню доньку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В кінці серпня 2013 року відповідач
відвіз доньку до своїх батьків у
Донецьку область, де вона знаходиться
до цього часу, та відмовляється
повернути її, він та його родичі
перешкоджають їй у зустрічах з дитиною,
переховують її від неї.

Вважає, що донька повинна жити з нею, а
не з відповідачем, так як це відповідає
її інтересам. Позивач, має постійне
місце проживання, роботи та стабільний
дохід, житлом забезпечена, не має
ніяких шкідливих звичок, раніше
працювала вчителем та має педагогічну
освіту, дитина зареєстрована саме за її
місцем реєстрації.

Позивач просила суд встановити місце
проживання дитини з нею, стягнути з
відповідача на відшкодування завданої
їй вимушеною розлукою з дочкою
моральної шкоди 5000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду
зустрічний позов та просив визначити
місце проживання доньки ОСОБА_3 разом з
батьком ОСОБА_1, так як він дуже любить
свою доньку, має можливість її
виховувати та забезпечувати, а
позивачка належним вихованням дитини
не займалась.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 04 червня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
матір'ю ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору 229 гривень 41 копійку та
на відшкодування витрат на правову
допомогу 2436 гривень.

В іншій частині в позові відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_1
відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись
із рішенням суду, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення та
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, ухвалити нове
про задоволення його зустрічного
позову та відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи частково первісний
позов та відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції виходив з інтересів
малолітньої дитини, врахував, що у
позивача є всі необхідні умови для
проживання і розвитку дитини, врахував
стать та вік дитини, необхідність
постійного спілкування з матір'ю, а
також дотримання принципу не
розлучення матері з дитиною.

Такий висновок суду є правильним,
оскільки ґрунтується на матеріалах
справи та вимогах закону.

Як встановлено судом першої інстанції,
сторони з 17 квітня 2010 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано за рішенням
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 15
листопада 2013 року, і від цього шлюбу
вони мають малолітню доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
матеріалами справи (а.с.10,12) та
визнається сторонами.

Дочка сторін зареєстрована за місцем
проживання її матері - позивачки по
справі ОСОБА_2 в АДРЕСА_2, але фактично
сторони разом з дитиною з 2012 року
проживали в квартирі АДРЕСА_1, яка
придбана на ім.»я відповідача ОСОБА_1
під час зареєстрованого шлюбу з
позивачем ОСОБА_2

З серпня 2013 року дитина, без згоди на це
позивачки, проживає разом зі своїм
батьком - відповідачем по справі ОСОБА_1
в будинку його батьків в АДРЕСА_3,
відвідує там дошкільний навчальний
заклад №30 «Голубок».

Згідно актів від 14 березня 2014 року та 23
квітня 2014 року, складених з участю
депутата та представників
Немішаївської селищної ради, було
проведено обстеження умов проживання
позивачки ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та
встановлено, що дана квартира
складається з однієї кімнати, з усіма
зручностями, відповідає
санітарно-гігієнічним нормам, у дитини
є окреме ліжко, для проживання,
навчання та проведення дозвілля дитини
створено належні умови, ОСОБА_2 за
місцем проживання характеризується
позитивно (а.с.128,146).

Як вбачається з довідок та
характеристики ПАТ «Укрсиббанк» від
21-22 листопада 2013 року, позивачка
постійно працює в даному товаристві з 9
жовтня 2008 року на посаді головного
бухгалтера та отримує в середньому
заробітну плату в розмірі біля 4000 грн.,
характеризується позитивно (а.с.14-16). До
цього, а саме, з вересня 2006 року по
серпень 2007 року позивачка працювала
вчителем математики в СЗОШ №9
Оболонського району м. Києва, де також
характеризується позитивно (а.с.64-65).

Згідно довідок Корсунь-Шевченківської
ЦРЛ від 8 травня 2014 року та Бородянської
райполіклініки від 2 червня 2014 року
позивачка ОСОБА_2 на обліку у
лікарів нарколога та психіатра не
перебуває (а.с.159,192).

Згідно повідомлень Красноармійської
міжрайонної прокуратури Донецької
області від 14 листопада 2013 року та
повідомлення служби у справах дітей
Красноармійської міської ради
Донецької області від 24 жовтня 2013 року,
було проведено обстеження
матеріально-побутових умов проживання
сім'ї ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 та встановлено,
що малолітня ОСОБА_3 перебуває за даною
адресою і для неї створені належні
умови для проживання і розвитку
(а.с.71,92).

Згідно висновку Бородянської
райдержадміністрації від 3 червня 2014
року райдержадміністрація вважає за
доцільне визначити місце
проживаннямалолітньої дитини ОСОБА_3
разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.195-197).

Згідно частини 1 ст. 160 СК України,
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до частини 1 ст. 161
СК України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 р. визначено,
що в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд
не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" (Згідно Постанови № 3 Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. "Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів" п.
24 залишений в силі), вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Судом першої інстанції
встановлено, що у даній справі як мати
так і батько мають однакові соціальні
можливості для забезпечення дитини
усім необхідним для її розвитку,
включаючи матеріальне забезпечення,
виховання доньки, піклування про її
здоров'я, фізичний та моральний
розвиток, обидві сторони відповідально
ставляться до виконання своїх
батьківських обов'язків, мають
позитивні характеристики, належні
умови для забезпечення потреб
малолітньої дитини. Судом не
встановлено зловживання спиртними
напоями або наркотичними засобами,
аморальної поведінки кожного з
батьків, що може зашкодити розвиткові
дитини, та наявності в них будь-яких
захворювань.

Доводи апеляційної скарги
про те, що мати дитини не здатна
забезпечити дитині належні умови для
проживання, навчання та проведення
дозвілля, що є підставою для визначення
місця проживання дитини саме з батьком,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки матеріали
справи не містять про це переконливих
доказів.

Суд першої інстанції при
вирішення даного спору вірно
враховував стать та вік дитини,
необхідність постійного спілкування з
матір'ю та ухвалюючи рішення про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю виходив з найвищих інтересів
дитини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції про визначення місця
проживання малолітньої дитини з
матір'ю, не призвели до порушення
основних принципів цивільного
процесуального законодавства та
охоронюваних законом прав та інтересів
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бородянського районного
суду Київської області від 04 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді