АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5057/14
Головуючий 1 інст. - Нікуліна Л.П.
Справа № 646/1096/14-ц
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 19
травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
"ПриватБанк", третя особа: ЗАТ "Страхова
компанія "ІНГОССТРАХ" про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

До Червонозаводського районного суду
м. Харкова звернувся ОСОБА_3 з позовом, в
якому, з урахуванням уточнень, просив
суд стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк», МФО 305299,
на його користь на відшкодування
майнової шкоди 10867,24 грн., моральної
шкоди 10 000,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 19 травня 2014 року
позовні вимоги залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення
районного суду від 19 травня 2014 року і
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд
неповно з'ясував обставини справи , не
дослідив та не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам, не
сприяв повному, об'єктивному та
неупередженому розгляду справи.

Вказує, що 03 квітня 2007 року між
позивачем в особі Регіонального
директора ТОВ «Автокредит Плюс»
Петрова Дмитра Борисовича, що діє на
підставі довіреності, та позивачем був
укладений договір № SAMDN1403 про
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки «Авто
Відстрочка» щодо надання позивачу
послуг, спрямованих на придбання
автомобіля. Того ж дня між цими
сторонами були укладені Додаткова
угода №1, Додаткова угода №2 до
вищевказаного Договору.

03.04.2007 року ЗАТ «СК «Інгосстрах» та
позивачем, а також страховим агентом
ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено
Договір страхування наземного
транспорту №DN81AK00037535.

18.04.2013 року позивач потрапив в ДТП на
автомобілі, що був придбаний за
кредитні кошти . Відповідно до звіту
дослідження спеціаліста-товарознавця
матеріальний збиток склав 10867,24 грн.
Позивач звернувся до ЗАТ «СК
«Інгосстрах» для отримання виплати по
страховому випадку, однак йому було
відмовлено, у зв'язку з несплатою
чергового внеску.

Відповідач у своєму листі зазначив, що
договір страхування наземного
транспорту №DN81AK00037535 від 03.04.2007 року не
був продовжений на новий термін,
оскільки залишок заборгованості за
кредитним договором на день
перестрахування був меншим, ніж сума
необхідна для продовження договору
страхування, тому виплата по
страховому випадку не була здійснена.

Стверджує, що вищевказані доводи
відповідача є лише його суб'єктивною
думкою, а також він керувався
неіснуючими умовами Договору та діяв
поза його межами, чого не врахував суд.

Відповідач не виконав своїх
зобов'язань по Договору та Додаткових
угодах належним чином, крім того,
позивач вважає твердження відповідача
щодо самостійного контролювання
позивачем сплат за договором
страхування таким, що суперечать
фактичним умовам Договору, оскільки це
ніде не передбачено.

Суд зауважив, що позивач є боржником і
сам повинен був вносити чергові
страхові платежі з метою продовження
дії договору, хоча умовами Договору, а
саме п.10.3, безпосередньо не визначений
даний факт, оскільки таке положення
регулює лише порядок оплати страхових
внесків, а п.15.2 Додаткової угоди №2
встановлює, що необхідну суму щорічно
зобов'язується перераховувати
відповідач.

Звертає увагу, що продовження договору
страхування наземного транспорту на
строк більше 12 місяців здійснювалось
відповідачем системно протягом 6 років
з 2007 року по 2012 рік, але для продовження
страхування черговий платіж у 2013 році
здійснений не був.

У зв'язку із даною ситуацією, позивачу
довелось самостійно шукати кошти для
ремонту автомобіля, принижуватись
перед своїми близькими, а також те, що
йому та його близьким довелось
користуватись громадським
транспортом, призвело до постійного
стресу, напруги, поганого сну, зниженню
концентрації уваги, пригніченого
стану, що вплинуло на появу сильних
душевних переживань, та вважає, що
відповідно до чинного законодавства
йому належить відшкодувати моральну
шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що в
даному випадку в діях відповідача
складу цивільного правопорушення не
встановлено, а також з того, що в
матеріалах справи відсутні докази
спричинення позивачу моральних чи
фізичних страждань та необгрунтовано
розмір суми моральної шкоди.

З таким висновком суду, судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання. Порушення цивільного
права є результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Суд першої інстанції повно і всебічно
з'ясував обставини по справі, на які
посилалися сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень, оцінив
докази, які були досліджені в судовому
засіданні.

Суд правильно вважав не доведеним
факт заподіяння шкоди.

Судовим розглядом достовірно
встановлено, що між сторонами існували
договірні правовідносини і у разі
порушення умов договору настає
відповідальність передбачена
договором або законом.

Позивач посилається, що відповідачем
заподіяно шкоду тим, що в порушення
умов договору не перераховано
страховій компанії страхові внески за
договором страхування, що в подальшому
призвело до припинення договору
страхування і відмови страховою
компанією у виплаті страхового
відшкодування.

Згідно п.1.1 Додаткової угоди № 2 до
Договору про відкриття картрахунку і
обслуговування платіжної картки від 3
квітня 2007 року Банк щорічно збільшує
кредитний ліміт на суму оплати
чергових страхових внесків, у випадках
і в порядку, передбачених п.п.15.2, 17.7
даної угоди.

Як вбачається з п.15.2 Додаткової угоди
№ 2 до Договору про відкриття
картрахунку і обслуговування
платіжної картки від 3 квітня 2007 року
відповідно до договору Клієнт клопоче
перед Банком про надання йому
кредитного ліміту на оплату чергових
страхових платежів у відповідності з
Договором страхування, укладеним
відповідно до п.17.7 та доручає Банку
щорічно перераховувати необхідну для
цього суму коштів згідно Договору
страхування. Перерахування кредитних
коштів Банк зобов"язується проводити у
випадку ненадання Клієнтом документів,
що підтверджують сплату чергових
страхових платежів за рахунок інших
джерел, до дат їх сплати, передбачених
Договорами страхування.

Таким чином, договором передбачено
збільшення кредитного ліміту з метою
оплати страхових внесків за умов
звернення Клієнта і ненадання
документів, що підтверджують оплату
чергових страхових внесків.

Судовим розглядом встановлено, що
страхові внески за договором
страхування наземного транспорту з 2007
року щорічно Банком сплачувались і
договір вважався продовженим. Черговий
строк дії договору страхування
закінчувався 2 квітня 2013 року , сума
заборгованості за кредитом складала
1 000 грн., оскільки позивач достроково
здійснював його погашення і Банк
виходячи з того, що сума боргу менше
суми чергового платежу страхового
внеску не здійснив його оплату.

Судова колегія вважає, що Банк протягом
6 років діяв в інтересах Клієнта і
щорічно сплачував страхові внески
збільшуючи ліміт кредиту , оскільки це
було співмірним і доцільним.

В 2013 році Банк також в інтересах
Клієнта без його звернення (п.15.2
додаткової угоди) не став на власний
розсуд збільшувати кредитний ліміт ,
оскільки вважав це недоцільним т.я.
сума заборгованості за кредитом була
меншою ніж сума на яку треба було
збільшити ліміт кредиту.

Згідно довідки (а.с.18) станом на 5 червня
2013 року кредит був погашений .

Посилання представника позивача на те,
що декілька років поспіль відповідач
без звернення позивача сплачував
страхові внески, не спростовує
висновки суду , оскільки позивач
помилково вважав це обов»язком
відповідача. Такий обов"язок Банка без
звернення Клієнта договорами не
передбачений.

Обов"язок сплачувати страхові внески
покладено в п.4.2. Договору страхування
наземного транспорту (а.с.13) на
Страхувальника яким за договором є
ОСОБА_3 (п.2 договору) і саме він
зобов"язаний сплачувати страхові
внески. Банк за договором страхування є
Вигодонабувачем.

Судами першої і другої інстанції було
створено рівні умови для сторін щодо
надання доказів своїх вимог і
заперечень.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.
Позивач будь яких доказів, які б
спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308,313, 314, 315,317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 19 травня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -