Головуючий суду 1 інстанції - Река
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 434/2168/13-ц
Провадження № 22ц/782/1833/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області в складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2,ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про вселення та усунення
перешкод у користуванні
домоволодінням, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Артемівського
районного суду міста Луганська від 24
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
подано до суду позов до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком і визначення порядку
його користування.

У викладенні обставин,якими позивачі
обгрунтовували свої позовні вимоги,
вони зазначили, що їм та відповідачу на
праві спільної часткової власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом належить житловий
будинок з надвірними будівлями,
розташований в АДРЕСА_1, ОСОБА_2- 1/6
частки ОСОБА_3 - 1/6 частки, ОСОБА_4 - 2/3
частки. З дня оформлення спадщини -
10.11.2011 року відповідач в житловий
будинок та на його територію їх не
впускає, про що можуть підтвердити
свідки.

У подальшому позов було ними уточнено.
Остаточно позивачі просили вселити їх
в житловий будинок та зобов`язати
відповідача не чинити їм перешкоди у
користуванні домоволодінням.

Рішенням Артемівського районного суду
міста Луганська від 24 лютого 2014 року
позов задоволено, внаслідок чого
ухвалено вселити позивачів в житловий
будинок та зобов`язано відповідача не
чинити їм перешкоди у користуванні
домоволодінням.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
відповідач посилається на порушення
норм матеріального і процесуального
права та ставить питання про
скасування рішення і ухвалення нового,
яким зобов`язати його сплатити
позивачам грошову компенсацію за
належну їм частку у житловому будинку з
надвірними будівлями, яку визначити по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

Відповідач в судовому засіданні
уточнив апеляційну скаргу та просив
визначити порядок користування
спірним домоволодінням.

Позивачі в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечували, просили її відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів встановила наступне.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 27.10.2011 року / а.с.12-14/.

Позивачі не мають доступу до вказаного
будинку, відповідач не бажає, щоб
позивачі проживали у спірному будинку,
хоча ї не заперечує того, що позивачі
мають право проживати у будинку,
співвласниками якого вони є.

Спір судом вирішено на підставі ст.41
Конституції України, ст.ст.358,383,391 ЦК
України, ст.155 ЖК України, при ухваленні
рішення суд керувався
ст.ст.10,58,60,208,209,212-215 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що позивачі, як співвласники
домоволодіння, мають право на вільне
користування зазначеним майном та
мають право на усунення перешкод у
користуванні ним, при відсутності
вільного доступу до належного їм майна,
є підстави вважати, що відповідач
чинить перешкоди у користуванні
належною позивачам власністю.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги,колегія суддів визнала, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права
в частині зобов`язання відповідача не
чинити позивачам перешкоди у
користуванні домоволодінням, у зв`язку
з чим апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

За змістом ст.ст.21, 24, 41 Конституції
України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, у тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності.

З встановлених судом першої інстанції
і підтверджених в суді апеляційної
інстанції обставин,позивачі та
відповідач є співвласниками
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається гл.26 ЦК України
з урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном, визначено
у ст. 317 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст.391 ЦК України, яка
передбачає захист права власності від
порушень, не пов`язаних із позбавленням
володіння, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом першої інстанції
і підтверджено при розгляді справи в
апеляційному порядку, відповідач
чинить позивачам перешкоди в
користуванні спірним домоволодінням,
зокрема відмовляється впускати їх в
житловий будинок та на його територію.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції і
вважає рішення останнього в частині
задоволення позовних вимог в частині
вселення позивачів у спірний житловий
будинок законним та обгрунтованим.

В частині задоволення позовної вимоги
про зобов`язання відповідача не чинити
позивачам перешкоди у користуванні
домоволодінням, колегія суддів вважає
помилковим, оскільки суд зобов`язав
відповідача не чинити перешкоди
позивачам у користуванні
домоволодінням, у тому числі, і
часткою,яка належить відповідачу,в той
час,коли відповідно до ч.3 ст.358 ЦК
України, яка передбачає здійснення
права спільної часткової власності,
кожен із співвласників має право про
надання йому у володіння та
користуввання тієї частини спільного
майна у натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Позивачі зпочатку звернулись до суду з
позовом про визначення порядку
користування спірним домоволодінням,у
подальшому вони змінили свої позовні
вимоги і не ставили питання про
визначення порядку користування
житловим будинком і надвірними
будівлями.

Таким чином, звернення позивачів з
такою вимогою до суду є передчасним,

оскільки вони разом з відповідачем у
справі, як співласники домоволодіння,

можуть домовитися про порядок
володіння та користування майном, що є
їх спільною частковою власністю, як це
передбачено частиною другою статті 358
Цивільного кодексу України.

У разі відсутності між співвласниками
згоди щодо порядку володіння та
користування таким майном,це є
підставою для звернення до суду з
позовом про визначення порядку
володіння та користуввання майном, яке
перебуває у спільній частковій
власності, відповідно до ст.ст.319,358 ЦК
України.

Довід апеляційної скарги про те, що
позивачі забезпечені окремим житлом,
колегія суддів не може прийняти до
уваги, оскільки наявність у позивачів
житла не може бути підставою для
позбавлення їх права часткової
власності на спірне домоволодіння,яку
вони набули на підставі свідоцтва про
право на спадщину.

Довід апеляційної скарги про те, що
позивач ОСОБА_3 обікрав домоволодіння
відповідача, колегія суддів не може
прийняти до уваги, так як вказана
обставина немає значення для вирішення
даної справи.

Довід апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не вирішено
питання про грошову коменсацію
позивачам, колегія суддів не може
прийняти до уваги, оскільки позов про
виділ часток будинку у натурі або
порядку користування ним, не заявлено.

При викладених обставинах, відповідно
до ст.309 ЦПК України, рішення суду має
бути змінено,у задоволенні позову про
зобов`язання відповідача не чинити
позивачам перешкоди у користуванні
домоволодінням слід відмовити, рішення
в частині вселення позивачів у спірне
домоволодіння має бути залишено без
змін.

Керуючись ст.ст.209,307,309 ЦПКУкраїни,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Артемівського районного суду
міста Луганська від 24 лютого 2014 року -
змінити.

Абзац перший резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:

Позов ОСОБА_2,ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні домоволодінням -
задовольнити частково.

Абзац третій резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:

У задоволенні позову ОСОБА_2,ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 в частині усунення перешкод у
користуванні домоволодінням -
відмовити.

У решті рішення - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді