АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2205/1222/12
Провадження № 22-ц/792/653/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Заїки В.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.

з участю апелянта та її представника,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 19 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа без самостійних
вимог Відділ Дежземагенства у
Деражнянському районі про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
та усунення перешкод у користуванні.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та усунення
перешкод у користуванні, посилаючись
на те, що після смерті матері ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 він успадкував житловий
будинок з надвірними будівлями та
земельні ділянки площами 0,0681 га для
ведення особистого підсобного
господарства та 0,1193 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
що розташовані по АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_1, що є суміжним
землевласником по АДРЕСА_1 ще за життя
матері позивача перемістила межу, що
розділяє їх земельні ділянки на 50 см
вглиб належної позивачу земельної
ділянки і самовільно зайняла частину
ділянки, встановивши на ній огорожу.

В ході розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги і остаточно просив
усунути перешкоди в користуванні
належною йому на праві власності
земельною ділянкою площею 0,0681 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 шляхом
звільнення відповідачем земельної
ділянки площею 0,0072 га зі знесенням
огорожі із металевої сітки, довжиною 36,5
м.

Рішенням Деражнянського районного
суду від 19 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
частину земельної ділянки площею 0,0072
га, яка розташована по АДРЕСА_1, усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою площею 0,068 га шляхом демонтажу
паркану із металевої сітки довжиною 36,5
м. Вирішено питання про судові витрати.
В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в позові.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, неправильне
застосування норм матеріального права.
Стверджує, що суд, задовольняючи позов,
фактично виходив лише з висновку
додаткової експертизи № 139Д/013 від 07
листопада 2013 року, згідно якого існує
накладення її земельної ділянки на
ділянку позивача. При цьому не
враховано, що дані первинної та
додаткової експертизи фактично не
узгоджуються між собою. Зокрема, згідно
додатку №11 до експертизи №75/013
земельна ділянка позивача
накладається на ділянку відповідача у
зовсім інших частинах (навскіс) та не
відповідає висновку додаткової
експертизи. При цьому судом
проігноровано висновок первинної
експертизи, що земельна ділянка
позивача із розмірами та
конфігурацією, зазначеними у
державному акті, не відповідає
фактичному користуванню позивача. Не
враховано, що спірний паркан був
встановлений апелянткою по існуючих на
час придбання нею садиби межових
знаках задовго до того, як позивач
успадкував земельні ділянки і з
попереднім суміжним землевласником
жодного спору щодо межі земельної
ділянки не було. Додаткова експертиза
проведена лише з врахуванням каталогу
координат поворотних точок щодо
земельної ділянки позивача, хоча слід
було взяти і координати належних їй
земельних ділянок, адже місце
розташування у просторі земельної
ділянки позивача у першій та
додатковій експертизі суттєво
різняться.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та її представник підтримали
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Позивач та представник третьої особи в
судове засідання не з'явилися, будучи
належно повідомленими про розгляд
справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
а також порушення або неправильне
застосування норм матеріального права
та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення сторін, не довів обставини,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, а також допустив
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим оспорюване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач самовільно зайняла
частину земельної ділянки, яка
належить на праві власності позивачу,
тому її слід зобов'язати звільнити
самовільно зайняту ділянку та усунути
перешкоди в користуванні нею позивачу
шляхом демонтажу паркану.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач в порядку
спадкування після своєї матері ОСОБА_3
набув право власності на дві земельні
ділянки по АДРЕСА_1. - площею
0,0681 га для ведення особистого
підсобного господарства та 0,1193 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_1 є власником
суміжних земельних ділянок площами
0,1229 га для ведення особистого
підсобного господарства та 0,15 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1
Деражнянського району.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

У відповідності з ч.1, ч. 2 ст. 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. ст. 90, 91 ЗК України власники
земельних ділянок мають право
самостійно господарювати на землі, їх
порушені права підлягають відновленню
в порядку, встановленому законом та
власники земельних ділянок зобов'язані
не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

З пояснень сторін апеляційним судом
встановлено, що спірна межа між
земельними ділянками сторін не
змінювалася ними і була встановлена
задовго до того, як позивач успадкував
земельні ділянки, а з попереднім
власником земельних ділянок (матір'ю
позивача) у відповідача жодного спору
щодо межі не було.

В основу рішення суд першої інстанції
поклав дані висновку додаткової
земельно-технічної експертизи № 139д/013
від 07.11.2013 року про накладання
земельної ділянки ОСОБА_1 згідно
фактичного користування на земельну
ділянку ОСОБА_2 згідно державного акта
ЯБ № 036751 площею накладання 72 кв.м.

Між тим, суд у порушення ст.ст. 212, 213 ЦПК
України неналежно оцінив
допустимість, достовірність цього
доказу, письмових доказів у справі, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Так, суд не прийняв до уваги, що цей
висновок складено на підставі неповних
вихідних даних - лише на підставі
каталогу координат поворотних точок
щодо земельної ділянки позивача за
відсутності каталогу координат
поворотних точок належних відповідачу
земельних ділянок. Крім того, дані
цього висновку суперечать висновку
первинної земельно-технічної
експертизи № 75/013 від 13.06.2013 р. і не
узгоджуються з іншими матеріалами
справи.

Так, згідно висновку первинної
експертизи № 75/013 від 13.06.2013 р. фактична
площа земельних ділянок, якими
користується і володіє позивач,
складає 0,1965 га, що на 91 кв.м більше
площі належних йому земельних ділянок
згідно правовстановлюючих документів,
при цьому фактичне землекористування
ОСОБА_1 є на 105 кв.м меншим, ніж площа її
земельних ділянок згідно державних
актів.

Більше того, якщо прийняти до уваги
площу накладання земельної ділянки
ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 (0,0072
га) згідно висновку додаткової
експертизи, то площа фактичного
землекористування останнього
складатиме 0,0716 га (0,0644 га згідно
висновку первісної земельно-технічної
експертизи + 0,0072 га), що на 0,0035 га
перевищуватиме розмір належної йому
земельної ділянки згідно державного
акта ЯБ №036751 від 23.11.2004 (0,0681 га).

Наведене в сукупності цілком свідчить
про недостовірність даних висновку
додаткової земельно-технічної
експертизи № 139д/013 від 07.11.2013 року.

В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Оскільки відповідач заперечувала
факт самовільного зайняття нею частини
земельної ділянки позивача, то ця
обставина підлягала доказуванню у
встановленому порядку.

Як встановлено апеляційним судом з
повідомлення № 1 від 26.05.2014 року
судового експерта Артемчука С.В., якому
доручалося виконання повторної
судової земельно-технічної
експертизи, в результаті вивчення
наданих в експертизу матеріалів та
відтворення за допомогою наданих судом
обмінних файлів ІN4 земельних ділянок
по АДРЕСА_1 згідно отриманих Держактів
ЯГ №128471, ЯГ №128470 та ХМ №015250, ЯБ №036751
відповідно, виявлено помилки при
виготовленні технічної документації
на земельні ділянки. Так, попри суміжні
межі земельних ділянок сторін згідно
зазначених державних актів,
встановлено, що:

- південна межа земельної ділянки
:00:009:0034 ОСОБА_1 згідно Держакту ЯГ
№128470 та північна межа земельної
ділянки :00:009:0008 ОСОБА_3 (що
перейшла у власність позивача) згідно
Держакту ЯБ №036751 накладаються одна на
одну (ділянка №1 згідно додатку №2 до
повідомлення);

- західна межа земельної ділянки
:00:009:0035 ОСОБА_1 згідно Держакту ЯГ
№128471 та східна межа земельної ділянки
:00:009:0008 ОСОБА_2 згідно Держакту ЯБ
№036751 накладаються одна на одну
(ділянка №2 згідно додатка №2);

- межі земельної ділянки :00:009:0034
згідно Держакту ЯГ №128470 та межі
земельної ділянки :00:009:0035 згідно
Держакту ЯГ №128471 ОСОБА_1 не стикуються
з межами земельної ділянки :00:009:0007
ОСОБА_2 згідно Держакту ХМ №015250 (що
призвело до утворення між зазначеними
земельними ділянками ділянки №5 площею
140 кв. м. згідно додатку №2).

За таких обставин до усунення
виявлених недоліків розташування
нормативних земельних ділянок та
встановлення однакових координат
кутів поворотів суміжних меж земельних
ділянок сторін надати відповідь на
поставлені судом питання експерту не
виявилося можливим.

Водночас ці дані остаточно
спростовують висновок додаткової
земельно-технічної експертизи № 139д/013
від 07.11.2013 року, а також дані
комісійного акта від 14.09.2011 року про
„виявлені відхилення від плану".

Проаналізувавши наведені вище докази,
колегія суддів приходить до висновку
про недоведеність позивачем факту
самовільного зайняття відповідачем
частини його земельної ділянки, відтак
відсутні підстави для задоволення
позову.

Обговорюючи питання розподілу судових
витрат відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК,
колегія суддів не вбачає підстав для
стягнення з позивача на користь
відповідача понесених останньою
витрат в сумі 3500 грн. за проведення
повторної земельно-технічної
експертизи, оскільки така експертиза
не була виконана і суду надіслано
повідомлення про неможливість дачі
висновку повторної судової
земельно-технічної експертизи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 19 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
без самостійних вимог Відділ
Дежземагенства у Деражнянському
районі про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки та усунення
перешкод у користуванні, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_Головуюча у першій інстанції:
Лукіянець Т.В. Провадження №
22-ц/792/653/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 7