Справа № 569/5016/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд
Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.,

секретар Терешкович Ю.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Рівне цивільну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про солідарне стягнення
заборгованості за договором позики від
05 квітня 2011 року в розмірі 103 100 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що 05 квітня 2011 року уклав договір
позики відповідно до якого позичив
ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 104 100 грн.
Дану позику ОСОБА_2 використав для
придбання квартири АДРЕСА_1. В
порушення умов договору, ОСОБА_2
повернув лише 1000 грн. 03 червня 2013 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
договором позики, 05 квітня 2011 року між
ним та ОСОБА_3 укладено договір поруки,
відповідно до якого остання відповідає
за неналежне виконання ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за договором позики та несе
солідарну відповідальність. 10 грудня
2013 року він надіслав ОСОБА_2, ОСОБА_3
вимогу про негайне повернення позики в
розмірі 103 100 грн., однак останній на
неї не зреагував. Вважає, що з моменту
пред'явлення вимоги до ОСОБА_2 - 10 грудня
2013 року у нього виникло право згідно з
ч. 4 ст. 559 ЦК України пред'явити вимогу
до поручителя про стягнення боргу

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав просив позов
задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
не з'явився з невідомих суду причин, про
день та час розгляду справи
повідомлявся у встановленому порядку.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилась,
подала до суду заперечення на позовну
заяву в якій вказала, що позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
вважає безпідставними та
необґрунтованими. Пояснила, що у
договорі позики від 05 квітня 2011 року
між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вказано
дати коли позичальник розпочинає та
закінчує повертати позику. Оскільки
договір поруки між нею та ФОП ОСОБА_1
було укладено 05 квітня 2011 року і строк
основного зобов'язання не
встановлений, тому відповідно до ч. 4 ст.
559 ЦК України повинен був пред'явити до
неї позов про стягнення боргу протягом
одного року. Так як ОСОБА_1 з позовом у
вказані строки не звернувся, договір
поруки вважається припиненим.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що позов підлягає
до задоволення частково.

Судом встановлено, що між позивачем
ОСОБА_2 укладено договір позики від 05
квітня 2011 року, відповідно до якого
ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 104 100 грн. Строк
повернення позики в договорі не
зазначено.

У забезпечення виконання зобов'язання
за договором укладеним між ФОП ОСОБА_1
та ОСОБА_2, ОСОБА_3 уклала договір поруки
від 05 квітня 2011 року з терміном дії - до
припинення договору позики.

Зобов'язання за договором позики
позичальником не виконується. ОСОБА_2
повернув ФОП ОСОБА_1 1000 грн., сума в
розмірі 103100 грн. залишається
невиплаченою.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Оскільки строк виконання основного
зобов'язання та строк дії договору
поруки не встановлений, а також умовами
договору позики не встановлено, що
строк виконання зобов'язання є момент
пред'явлення вимоги, і позивач не
пред'явив позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки, тому договір поруки
слід вважати таким, що припинив свою
дію.

Така позиція висловлена в постанові
Верховного Суду України від 23.05.2012 року
по справі № 6-33цс12.

Таким чином, позов слід задовольнити
частково і стягнути з ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
05 квітня 2011 року в розмірі 103100 грн., в
задоволення вимоги про стягнення
заборгованості за договором позики з
поручителя ОСОБА_3 - відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати,які підлягають до
стягнення з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88,208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
-

в и р і ш и в:

Позовну заяву Фізична особа
підприємець - ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної
особи підприємця - ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
розмірі 103100 (сто три тисячі сто) гривень
00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної
особи-підприємець - ОСОБА_1 1031 (одна
тисяча тридцять одна) гривня 00 копійок
судових витрат.

В задоволення вимоги про стягнення
заборгованості за договором позики з
поручителя ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд поданням
в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :
Харечко С.П.