Номер провадження: 88-ц/785/22/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого – Колеснікова Г.Я.,

суддів – Вадовської Л.М., Ващенко
Л.Г.,

при секретарі — ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_2 про перегляд
рішення апеляційного суду Одеської
області від 20 лютого 2013 року за
нововиявленими обставинами по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом та за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010р. ОСОБА_3 звернувся до суду
із вказаним позовом, обґрунтовуючи
його тим, що після смерті ОСОБА_5, яка
склала заповіт на його ім’я, з
чоловіком матері ОСОБА_6 виникли
суперечки щодо спадкового майна (т. 1
а.с. 3).

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про визнання заповіту на
ім’я ОСОБА_3 недійсним з тих підстав, що
під час його укладення 11 квітня 2006 року
ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними (т.1
а.с.68-69).

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2011 року обидва
позови об’єднані в одне провадження
(т.1 а.с.64).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 3 грудня 2012 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5 на житловий буд. №67, по
вул. Шостій Садовій у м. Одесі,
садівниче товариство «Примор’є» та на
земельну ділянку площею 0,0676 га, яка
розташована за адресою: м. Одеса,
Суворовський район, вул. Миколаївська
дорога, 32/Б, вул. Шоста Садова, 67.

Суд відмовив у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
заповіту недійсним (т. 2 а.с.240-242).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 20 лютого 2013 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 3 грудня 2012 року змінено.

Визнано за ОСОБА_3, в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5, право
власності на садовий будинок №67, по
вулиці Шостій Садовій, в м. Одесі,
Садівниче товариство «Примор’є», який
в цілому складається з однієї житлової
будівлі під літ. «А» з черепашника,
житловою площею 37,5 кв., та надвірних
споруд: «Б» - Літньої кухні, «ВГД» -
сараїв, «ЖЗ» - навісів, «И» - душу, «К» -
вбиральні, І – мостіння, ІІ – цистерни,
№ 1-6 - огорожі, №7-18 – підпірної стінки,
розташованих на земельній ділянці
площею 0,0676га.

В іншій частині рішення залишено без
змін (т.2 а.с. 302-305).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 26 березня 2014 року
роз’яснено вищевказане рішення
апеляційного суду та вказано, що площа
будівлі разом по літ. «А» становить 47,3
кв.м. (т.2 а.с. 371-372).

4 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
апеляційного суду із заявою про
перегляд рішення апеляційного суду
Одеської області від 20 березня 2013 року
у зв’язку з нововиявленими
обставинами на підставі п.1 ч.1 ст. 361 ЦПК
України.

Посилався на те, що 19 листопада 2013 року
із письмової відповіді головного
позаштатного спеціаліста МОЗ України
зі спеціальності «судово-психіатрична
експертиза», члена координаційної ради
з проблем судової експертизи при
Міністерстві юстиції України, доктора
медичних наук, професора ОСОБА_7В йому
стало відомо про незаконність висновку
комісійної судово-медичної експертизи
№ 398 від 26 жовтня 2012 року, які було
покладено в основу судових рішень (т. 3
а.с.4-12).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та
заперечення учасників цивільного
процесу, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2
про перегляд у зв’язку з
нововиявленими обставинами рішення
апеляційного суду підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що в основу рішень судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позову ОСОБА_3 про
визначення права власності в порядку
спадкування та про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним була покладена
низка доказів, в т.ч. й висновки
комісійної судово-медичної експертизи
№ 398 від 26 жовтня 2012 року (т.2 а.с. 205-252).

Зокрема, судово-медична експертиза
комісія у складі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 дійшла висновку про те, що
ОСОБА_5на час складання заповіту 11
квітня 2006 року, за наявності у неї низки
захворювань, що наведені в експертизі,
розуміла значення своїх дій та могла
ними керувати (т. 2 а.с. 226).

Із змісту листа Українського НДІ
соціальної і судової психиатрії та
наркології від 19 листопада 2013 року №
04-08/244, підписаного професором ОСОБА_7
вбачається, що:

-          лікар психіатр ОСОБА_9 і
психолог ОСОБА_10 не є експертами та не
мали право приймати участь у
вищевказаній експертній комісії і
вирішувати експертні питання;

-          судово-медичний експерт
ОСОБА_8 раніше двічі приймав участь у
проведені експертиз, чим порушив
вимоги ст. 150 ЦПК України;

-          проведена 26 жовтня 2012 року
комплексна судово-медична і
психолого-психіатрична експертиза
стану здоров’я ОСОБА_5 здійснена із
значним порушенням вимог
законодавства України про
судово-експертну діяльність (т. 3
а.с.13-14).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України,
на який послався ОСОБА_2, підставою для
перегляду рішення за нововиявленими
обставинами є істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із заявою
на час розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що поданий
заявником документ за своєю правовою
природою може бути доказом у справі, а
не фактом, що може бути істотною
обставиною, яка дає підстави для
перегляду судового рішення.

Крім того, про існування наведених у
листі від 19 листопада 2013 року порушень,
заявнику було відомо при розгляді
справи в суді апеляційної інстанції, що
підтверджується змістом його
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції (т. 2 а.с.247-252).

Саме в цій скарзі від 12 грудня 2012 року
ОСОБА_2 посилався на ті обставини, які
майже через рік знайшли своє
відображення у листі Українського НДІ
соціальної і судової психіатрії та
наркології від 19 листопада 2013 року.

Згідно роз’ясненням, які містяться у п.
5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами»
процесуальні недоліки розгляду справи
(зокрема, неналежне повідомлення
заявника про час і місце розгляду
справи, неповне встановлення фактичних
обставин справи, порушення порядку
дослідження доказів) не вважаються
нововиявленими обставинами, проте
можуть бути підставою для перегляду
судового рішення в апеляційному або
касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка
брала участь у справі, у своїх
поясненнях, в апеляційній або
касаційній скарзі чи в заяві про
перегляд судового рішення Верховним
Судом України або які могли бути
встановлені при всебічному і повному
з'ясуванні судом обставин справи, тобто
при виконанні вимог частини четвертої
статті 10 ЦПК, не є нововиявленими
обставинами.

За таких обставин підстав для
задоволення заяви ОСОБА_2 не
вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Конвенція про захист прав людини та
основоположних свобод, 1950 року, яка
відповідно до ст. 9 Конституції України
є частиною законодавства України, не
гарантує право на поновлення розгляду
у справі, в якій винесено остаточне
рішення (справи: Brumarescu V. Роmаnіа, Козак
проти України « 21291/02, 17.12.2002 р.,
Кучеренко проти України, № 4197498,
рішення у справі «X проти Австрії», №
7761/77, БК 14, 08.05.78, с. 171, 174; рішення у справі
«ОСОБА_12 Руїз Матеос та інші проти
Іспанії», № 24469/94, БК 79, 2.12.94, о 141).

Європейський Суд з прав людини, рішення
якого є джерелом права в Україні (ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського Суду з Прав Людини») у
справах «Рябих проти Росії» та
«Науменко проти України» зазначив, що
право на справедливий судовий розгляд,
гарантоване ст. 6 ч. 1 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, повинно тлумачитися у світлі
Преамбули Конвенції, яка проголошує
верховенство права спільною спадщиною
Високих Договірних Сторін. Одним з
основних аспектів верховенства права є
принцип юридичної певності, який, серед
іншого, вимагає, щоб остаточні рішення
судів не могли бути поставлені під
сумнів.

Правова певність передбачає
дотримання принципу res judicata, тобто
принципу остаточності рішення,
недопустимості повторного розгляду
вже раз вирішеної справи. Цей принцип
полягає у тому, що жодна сторона не має
права домагатися перегляду кінцевого і
обов'язкового рішення тільки з метою
нового слухання і вирішення справи.
Повноваження судів вищої ланки
переглядати рішення повинні
використовуватися для виправлення
судових помилок, помилок у здійсненні
правосуддя, а не заміни рішень.

Наявність двох точок зору експертів
щодо предмету спору, одне з яких
з'явилось після набрання чинності
рішення суду, не є підставою для
повторного розгляду справи.

Відсутність гарантії виконання
судового рішення в розумінні ст. 6 ч. 1
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, якою
передбачені гарантії надані сторонам -
справедливий, відкритий і швидкий
розгляд, несумісне з принципом
верховенства права, який Високі
Договірні Сторони зобов'язались
поважати підписавши Конвенцію (справа
Горнсбі проти Греції, рішення від 19.03.1997
р., п. 40).

Тому право сторони на суд було б
абсолютно примарним, якби внутрішнє
законодавство передбачало можливість
скасування остаточного рішення, яке
набрало чинності, у зв'язку з наявністю
двох різних точок зору експертів,
висновки, яких згідно до ст. 57 ЦПК
України є доказами, а не нововиявленими
обставинами (ст. 361 ЦПК України).

Ризик неодноразового скасування
остаточних рішень є таким, що
суперечить принципу правові певності,
який є одним з головних аспектів
верховенства права у сенсі ст. 6 ч. 1
Конвенції про захист прав людини та
основоположним свобод.

Керуючись ст. ст. 361-365 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
апеляційного суду Одеської області від
20 лютого 2013 року залишити без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області
ОСОБА_13