Справа № 165/470/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/873/14 Категорія: 57
Доповідач: Стрільчука В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю прокурора Супрунюк Т.А.,
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, представника третьої особи
Петрунів Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора міста Нововолинська в
інтересах ОСОБА_1, третя особа на
стороні позивача орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Нововолинської міської ради, до
Нововолинського вищого професійного
училища (далі - ВПУ), третя особа на
стороні відповідача Головне
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області,
про зобов'язання провести перерахунок
стипендії та її виплату за апеляційною
скаргою відповідача Нововолинського
ВПУ на рішення Нововолинського
міського суду від 16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року прокурор м.
Нововолинська в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 01 вересня
2013 року навчається за державним
замовленням у Нововолинському ВПУ за
спеціальністю «електрослюсар
підземний» та щомісячно отримує
стипендію в розмірі 275 грн. Батько
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на момент вступу сина на
навчання до Нововолинського ВПУ мав
стаж роботи під землею 20 років 3 місяці.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці» передбачено, що дітям, батьки
яких мають стаж підземної роботи не
менше як 15 років, дітям шахтарів, які
загинули внаслідок нещасного випадку
на виробництві, шахтарів інваліді І та
ІІ групи, гарантується виплата
стипендії за рахунок коштів державного
бюджету в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
працездатних осіб. Таким чином, ОСОБА_1
має право на отримання стипендії у
розмірі прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб.

Оскільки ОСОБА_1 з 15 листопада 2013 року
стипендія нараховувалась на загальних
підставах та була нижчою за рівень
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, утворилася
заборгованість відповідача перед ним в
сумі 2758 грн.

У зв'язку з вищенаведеним прокурор
просив стягнути з Нововолинського ВПУ
на користь ОСОБА_1 вказані кошти і
зобов'язати відповідача проводити у
подальшому виплату йому стипендії в
розмірі прожиткового мінімуму,
встановленого законом для
працездатних осіб, згідно зі ст. 5
Закону України «Про підвищення
престижності шахтарської праці».

Рішенням Нововолинського міського
суду від 16 квітня 2014 року позов
задоволено.

Постановлено стягнути з
Нововолинського ВПУ на користь ОСОБА_1
2758 грн. 00 коп. не нарахованої та
невиплаченої стипендії за період з 15
листопада 2013 року по 01 лютого 2014 року.

Зобов'язати Нововолинське ВПУ
виплачувати ОСОБА_1 з 01 лютого 2014 року
стипендію в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
працездатних осіб, до закінчення ним
навчання.

Стягнути з Нововолинського ВПУ в дохід
держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
Нововолинське ВПУ просить скасувати це
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в позові, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 01 вересня 2013 року ОСОБА_1 навчається у
Нововолинському ВПУ та отримує
стипендію щомісячно в розмірі 275 грн. (а.
с. 13, 22).

Він народився 28 березня 1998 року, його
батьком є ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а. с. 4).

Згідно з довідкою державного
підприємства «Волиньвугілля» від 14
листопада 2013 року ОСОБА_2 працював у
відокремленому підрозділі
«Шахтоуправління «Нововолинське»
гірником підземним, гірником з ремонту
гірничих виробок, роздавальником
вибухових матеріалів,
майстром-підривником. Стаж його роботи
з повним робочим днем під землею
складає 20 років 3 місяці (а. с. 12).
Наведені обставини підтверджуються
також трудовою книжкою ОСОБА_2 (а. с. 6-11).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці» шахтарі, що мають стаж підземної
роботи не менш як три роки, діти, батьки
яких мають стаж підземної роботи не
менш як 15 років, діти шахтарів, які
загинули внаслідок нещасного випадку
на виробництві, шахтарів-інвалідів I та
II групи зараховуються поза конкурсом
за особистим вибором спеціальності до
державних і комунальних вищих та
професійно-технічних навчальних
закладів України для навчання за
рахунок коштів державного і місцевих
бюджетів з наданням місць у
гуртожитках на час навчання та
гарантованою виплатою за рахунок
коштів державного бюджету стипендії в
розмірі прожиткового мінімуму,
встановленого законом для
працездатних осіб.

ОСОБА_1 є сином шахтаря, який має стаж
підземної роботи більше 15 років, тому
йому повинна бути призначена і
виплачуватися в період навчання у
Нововолинському ВПУ стипендія в
розмірі встановленого прожиткового
мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» передбачено,
що прожитковий мінімум для
працездатних осіб з 01 січня 2013 року
становить 1147 грн., а з 01 грудня 2013 р. - 1218
грн.

Згідно з довідкою Нововолинського ВПУ
про доходи ОСОБА_1 з вересня по грудень
2013 року він отримував стипендію в
розмірі 275 грн. щомісячно (а. с. 13).

З наданого прокурором розрахунку
вбачається, що з листопада 2013 року по
січень 2014 року включно заборгованість
відповідача перед ОСОБА_1 по виплаті
стипендії становить 2758 грн. (а. с. 25).
Правильність даного розрахунку
Нововолинським ВПУ не оспорюється.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апелянта про відсутність
бюджетних асигнувань на виплату
студентам стипендій у розмірі
прожиткового мінімуму згідно зі ст. 5
Закону України «Про підвищення
престижності шахтарської праці», не
заслуговують на увагу, оскільки
вказаною нормою виплата зазначених
стипендій не поставлена в залежність
від наявності на це коштів у бюджеті чи
кошторисі навчального закладу, в якому
навчається студент.

Наведеним спростовується твердження
відповідача про те, що
функціональність вказаного Закону
залежить тільки від встановленого
Кабінетом Міністрів України механізму
нарахування та виплати стипендій.

Крім того, положення, визначені в
Порядку призначення і виплати
стипендій, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2004 року № 882, щодо розміру стипендій не
можуть бути застосовані до
розглядуваного випадку, оскільки
пізніше прийнятим Законом, який має
вищу юридичну силу по відношенню до
зазначеної постанови, встановлено
інший більш високий рівень стипендій
для категорії студентів з числа дітей
шахтарів.

Також судом вірно не взято до уваги
доводи відповідача про те, що
відсутність бюджетного фінансування
позбавляє Нововолинське ВПУ
можливості виплачувати підвищені
стипендії, оскільки такі доводи
суперечать практиці Європейського
суду з прав людини, викладеній у
рішенні в справі «Кечко проти України»,
згідно з якою реалізація особою права,
що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції неправомірно стягнув з нього
судовий збір, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору,
не заслуговують на увагу. Відповідно до
ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального
кодексу (далі - ЦПК) України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог. Тому суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув з відповідача
судовий збір в дохід держави,
врахувавши, що відповідно до Закону
України «Про судовий збір» він не
звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду і не
містять встановлених законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
яке постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Нововолинського вищого професійного
училища відхилити, а рішення
Нововолинського міського суду від 16
квітня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: