Справа № 761/6307/14-ц
Провадження №2/761/3060/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі: головуючого судді
Сіромашенко Н.В.

При секретарі
Нечипорук А.В.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м. Києві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк "КИЇВ" до
ОСОБА_1, 3-і особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення
стягнення на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за Кредитним договором за рахунок
звернення стягнення на заставлене
майно.

Свої позовні вимоги мотивує тим,
що 10.12.2007 року між Акціонерним
комерційним банком «КИЇВ» та ОСОБА_6
укладено Договір про надання кредиту №
100, за умовами якого позивач надав
позичальнику кредит у розмірі 3620000,00
дол. США, зі строком повернення до 09.06.2011
р. та сплатою 13,8% річних за користування
кредитом.

До даного Кредитного договору були
підписані додаткові угоди № 1 від 26.12.2007
року, № 2 від 26.02.2008 року, № 3 від 14.07.2008
року, № 4 від 18.12.2008 року, № 5 від 06.01.2009
року в частині зміни валюти
кредитування та відсоткової ставки.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за Кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_5
29.12.2007 року було укладено договір
застави майнових прав (далі - Договір
застави).

Відповідно до умов Договору застави
ОСОБА_5, для забезпечення зобов'язань по
Кредитному договору, надала в заставу
належні їй майнові права на об'єкт
нерухомості - квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 224,63 кв.м., що буде
створений в майбутньому.

Позичальник ОСОБА_6 належним чином не
виконав свої зобов'язання за Кредитним
договором та не повернув позивачу
своєчасно та в повному обсязі кредитні
кошти та нараховані відсотки. У зв'язку
із цим у ОСОБА_6 виникла заборгованість
перед Банком по Кредитному договору,
розмір якої станом на 15.04.2013 р.
становить: 5232929,39 доларів США, 335803,11
євро, та 23552432,52 грн.

У зв'язку із належним виконанням
позичальником своїх зобов'язань за
Договором кредиту, у позивача виникло
право на погашення заборгованості за
рахунок звернення стягнення на предмет
Договору застави. Як було з'ясовано
позивачем, застоводавець ОСОБА_5 на
підставі наказу Головного управління
житлового забезпечення від 08.04.2009 року
№ 559-С/КІ отримала свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 18.09.2010 року ОСОБА_5 продала
вищевказану квартиру ОСОБА_4 Останній,
в свою чергу, перепродав спірну
квартиру ОСОБА_3, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 26.11.2010
року. Далі зазначена квартира перейшла
у власність ОСОБА_2, згідно договору
купівлі-продажу від 26.04.2011 року. А 19.10.2012
року, відповідно до договору
купівлі-продажу квартири, власником
спірної квартири став ОСОБА_1.

Таким чином, позивач вважає, оскільки
він не надав своєї згоди на відчуження
предмета застави, то враховуючи вимоги
ЦК України та ЗУ "Про заставу", він має
право на звернення стягнення на
предмет застави, незалежно від того, що
наразі дане майно належить зовсім
іншій особі (не боржнику і не
заставодавцеві).

У зв'язку із цим позивач просить суд
винести рішення про звернення
стягнення на квартиру - АДРЕСА_1,
загальною площею 224,63 кв.м., які передані
в заставу ПАТ АКБ «КИЇВ» за договором
застави майнових прав від 29.12.2007 року,
яка належить на праві власності ОСОБА_1
в рахунок погашення заборгованості за
Договором про надання кредиту № 100 від
10.12.2007 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі, а також стягнути з відповідача
сплачену суму судового збору.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував
посилаючись на те, що відповідач є
добросовісним набувачем і договір
укладено відповідно до вимог чинного
законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_2
проти задоволення позову заперечував
посилаючись на те, що договір укладено
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися,
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомити.

У зв'язку із цим, суд вважає за
можливе розглядати справу за
відсутності осіб, які не зявились, за
наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення
представників сторін, представника
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2007 року
між Акціонерним комерційним банком
«КИЇВ», який змінив свою назву на ПАТ
"АКБ "КИЇВ", та ОСОБА_6 було укладено
Договір про надання кредиту № 100 (далі -
Кредитний договір), за умовами якого
позивач надав позичальнику кредит у
розмірі 3620000,00 дол. США, зі строком
повернення до 09.06.2011 р. та сплатою 13,8%
річних за користування кредитом.

До даного Кредитного договору між
сторонами були підписані додаткові
угоди № 1 від 26.12.2007 року, № 2 від 26.02.2008
року, № 3 від 14.07.2008 року, № 4 від 18.12.2008
року, № 5 від 06.01.2009 року, відповідно до
яких сторонами було погоджено зміну
валюти кредитування та розміри
відсоткової ставки.

Для забезпечення належного виконання
зобов'язань позичальника за Кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_5
29.12.2007 року було укладено договір
застави майнових прав (далі - Договір
застави).

Відповідно до умов Договору застави
ОСОБА_5, для забезпечення зобов'язань по
Кредитному договору, надала в заставу
належні їй майнові права на об'єкт
нерухомості - квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 224,63 кв.м., що буде
створений в майбутньому, які належать
заставодавцю.

Позичальник ОСОБА_6 належним чином не
виконав свої зобов'язання за Кредитним
договором та не повернув позивачу
своєчасно та в повному обсязі кредитні
кошти та нараховані відсотки. У зв'язку
із цим у ОСОБА_6 виникла заборгованість
перед Банком по Кредитному договору,
розмір якої станом на 15.04.2013 р.
становить: 5232929,39 доларів США, 335803,11
євро, та 23552432,52 грн.

У зв'язку із належним виконанням
позичальником своїх зобов'язань за
Договором кредиту, у позивача виникло
право на погашення заборгованості за
рахунок звернення стягнення на предмет
Договору застави.

Заставодавець ОСОБА_5 на підставі
наказу Головного управління житлового
забезпечення від 08.04.2009 року № 559-С/КІ
отримала свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 18.09.2010 року ОСОБА_5 продала
вищевказану квартиру ОСОБА_4 Останній,
в свою чергу, перепродав спірну
квартиру ОСОБА_3, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 26.11.2010
року. Далі зазначена квартира перейшла
у власність ОСОБА_2, згідно договору
купівлі-продажу від 26.04.2011 року.

19.10.2012 року, відповідно до договору
купівлі-продажу квартири, власником
спірної квартири став ОСОБА_1.

Відповідно до умов Договору застави,
предметом договору були майнові права
ОСОБА_5 на об'єкт нерухомості - квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 224,63 кв.м., що
буде створений в майбутньому.

Згідно п.1.2 Договору застави, сторонами
було домовлено, що після набуття
заставодавцем у власність предмета
застави, він зобов'язаний укласти із
Банком відповідний Іпотечний договір,
де предметом іпотеки буде квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 224,63 кв.м.

Таким чином, оскільки після реєстрації
ОСОБА_5 права власності на квартиру,
сторони не уклали відповідний
Іпотечний договір, їх правовідносини
регулювалися Договором застави.

Згідно із ст. 20 ЗУ «Про заставу»,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення па предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде викопано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про заставу»,
застава зберігає силу, якщо за однією з
підстав, зазначених в законі, майно або
майнові права, що складають предмет
застави, переходять у власність іншої
особи.

Як уже було зазначено вище, предметом
Договору застави були саме майнові
права ОСОБА_5 - право вимоги на передачу
у власність об'єкта нерухомості -
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 224,63
кв.м., що буде створений в майбутньому.

Відповідно до ст. 177 ЦК України,
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага.

Майном, як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки. Майнові права є неспоживною
річчю. Майнові права визнаються
речовими правами ( ст. 190 ЦК України).

Майнові права є самостійним об'єктом
цивільних правовідносин, і можуть
набуватися у передбаченому законом
порядку, в тому числі і шляхом
укладання цивільно-правових угод.

Таким чином, оскільки між
сторонами продовжував діяти Договір
застави майнових прав, та відповідно не
був укладений Іпотечний договір про
передачу в іпотеку створеного майна
(квартири), а тому зважаючи на
відповідні умови Договору застави,
позивач наділений правом виключно на
звернення стягнення на предмет
Договору застави - майнові права на
відповідний об'єкт будівництва, однак у
нього відсутнє право на вимогу про
звернення стягнення на створене майно
(квартиру), оскільки це є окремий об'єкт
цивільн-правових відносин та
відповідно це майно не є предметом
Договору застави.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про
заставу", заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Позивач, звертаючи до суду із
даним позовом просить звернути
стягнення на майно, яке належить особі,
яка не є позичальником по Кредитному
договору та/або заставодавцем по
Договору застави, тобто не є учасником
кредитно-заставних зобов'язальних
правовідносин із позивачем.

Однак позивач фактично просить
позбавити відповідача його власності
на належне йому майно, яке він набув
правомірно, оскільки іншого позивачем
не доведено. Разом із цим, позивач не
заявляв позовних вимог про
встановлення порушення норм
Законодавства при укладенні правочину
на підставі якого відповідач набув
права власності на спірне майно та
відповідно встановлення факту
неправомірності набуття відповідачем
у власність спірного майна, для
позбавлення його права власності на це
майно, що відповідно суперечить змісту
ст. 204, 328 ЦК України.

У зв'язку із цим, оскільки судом не
встановлено факту порушення вимог
Законодавства України при отриманні
відповідачем у власність спірного
майна, суд вважає, що відсутні підстави
для позбавлення відповідача його права
власності на спірне майно, шляхом
звернення стягнення на це майно для
погашення кредитної заборгованості
іншої особи перед позивачем.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги позивача
безпідставними та необґрунтованими та
відповідно такими, що не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15, 16, 177, 190, 204, 328 ЦК України, ст. ст. 10, 56, 57,
58, 59, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк КИЇВ до ОСОБА_1, 3-і
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя