Справа № 156/24/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Шумський А.А. Провадження №
22-ц/773/756/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шоцькій О.В.,

з участю представника позивача Місюри
І.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (далі -
ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання частково недійсними деяких
положень кредитного договору за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Іваничівського
районного суду Волинської області від
24 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Іваничівського районного
суду від 24 березня 2014 року позов ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задоволено повністю.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 15 квітня 2008
року в сумі 19035,34 грн. з яких: 4956 грн. -
заборгованість за кредитом; 9863,96 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом; 3070,84 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 894,54 грн. - штраф
(процентна складова).

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання частково недійсними деяких
положень кредитного договору
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 229 грн. 40 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
в частині задоволення вимог за
первісним позовом скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовити, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а
оскаржуване рішення залишенню без змін
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на
підставі заяви відповідача ОСОБА_3 від
15.04.2008 року, яка підписана ним
власноруч, ПАТ КБ «Приватбанк» надав
позичальнику кредит у сумі 1500 грн. (а. с.
9).

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено,
що правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
зазначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

За змістом наведених правових норм
підпис сторін письмового договору має
бути під усіма його умовами, про які
домовилися сторони. Якщо сторони
уклали змішаний договір, то умови
різних договорів повинні міститися в
письмовому тексті договору,
підписаному сторонами.

Факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк»
і ОСОБА_3 кредитного договору від 15.04.2008
року підтверджується письмовою заявою
позичальника, підписаною
уповноваженою банком особою та
відповідачем, в якій містяться всі
істотні умови вказаного виду договору,
в тому числі сума кредиту, валюта
кредиту, строк дії договору та інші (а.
с. 9).

За змістом заяви, що підписана ОСОБА_3,
останній своїм підписом підтвердив, що
він згідний, що дана заява разом із
Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами
надання банківський послуг, а також
тарифами складає, укладений між ним та
банком договір про надання банківських
послуг (а. с. 9).

Представником позивача надано суду
для огляду та дослідження Пам'ятку
клієнта, Умови і Правила надання
банківський послуг, а також тарифи, які
надавались ОСОБА_3 під час укладення
даного договору. Представник
відповідача не заперечував та не
спростовував отримання його
довірителем вказаних документів.

Згідно з пунктом 9.12 Умов надання
банківських послуг, які є невід'ємною
частиною укладеного між сторонами
договору, договір дійсний на протязі 12
місяців з моменту підписання. Якщо на
протязі цього строку ні одна із сторін
не проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується.

В судовому засіданні встановлено, що
жодна із сторін не заявила у
передбачений порядок про припинення
дії договору.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено і це відповідає матеріалам
справи, що банком було збільшено ліміт
кредитування за карткою ОСОБА_3 шляхом
зарахування останньому відповідних
коштів на його рахунок .

Щодо зміни кредитного ліміту банк
керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил
надання банківських послуг, де
зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що
кредитний ліміт встановлюється за
рішенням банку і Клієнт дає право банку
в будь-який момент змінити (збільшити
або зменшити) кредитний ліміт.

Відповідачем дане збільшення було
погоджено, шляхом зняття з картки
коштів в межах збільшеного розміру
кредитування. Дана обставина
стверджується випискою про рух коштів
за договором від 05.02.2007 року (а. с. 53-57).

А саме, як вбачається з виписки по
рахунку (а. с. 66) ОСОБА_3 на протязі
квітня-червня 2008 року знято 5000 гривень.
Зняття даних коштів відповідачем не
заперечувалось.

Кредитодавцем повністю виконано умови
договору з надання відповідачу ОСОБА_3
кредиту в сумі 5000 грн., проте свої
зобов'язання боржник належним чином не
виконує.

Згідно із розрахунку заборгованості
ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від
15.04.2008 року, станом на 31 жовтня 2013 року
заборгованість відповідача перед ПАТ
КБ «ПриватБанк» становить 19035,34 грн. з
яких: 4956 грн. - заборгованість за
кредитом; 9863,96 грн. - заборгованість по
процентах за користування кредитом;
3070,84 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 894,54 грн. - штраф
(процентна складова).

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача вказував, що
ні ним, ні ОСОБА_3 розмір заборгованості
не оспорюється та не ставиться під
сумнів правильність нарахування.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Установивши, що боржник не виконує
належним чином умови взятих на себе
зобов'язань, суд дійшов обґрунтованого
висновку щодо права банку на стягнення
суми заборгованості за кредитним
договором, загальний розмір якої
становить 19035,34 грн.

Посилання ОСОБА_3 на те, що термін дії
договору, укладеного між ним та банком,
закінчився, а тому підстави до
стягнення кредитної заборгованості у
повному обсязі відсутні, ретельно
перевірялися судом першої інстанції,
вони отримали належну оцінку у рішенні
й обґрунтовано визнані безпідставними.

Заяви, передбаченої положеннями ч.3
ст.267 ЦК України, в суд першої інстанції
відповідачем не було подано.

Враховуючи принцип диспозитивності,
конкретні обставини справи, зміст умов
укладеного між сторонами договору, а
також положення ч.3 ст.267 ЦК України,
ст.ст. 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України колегія
суддів визнає законними й
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції про наявність підстав до
задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволені
зустрічного позову ОСОБА_3 не
оскаржується, а відтак в силу ч. 1 ст. 303
ЦПК України апеляційним судом не
переглядається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити, а рішення Іваничівського
районного суду Волинської області від
24 березня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: