АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4872/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 635/2174/14-ц
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: стягнення аліментів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
13 травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом, в якому просила стягнути з
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., на її користь
заборгованість по аліментам на
утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н., яка утворилася з моменту подання
позову до суду про стягнення аліментів
на утримання доньки (з 19 березня 2013
року) і до дійсного часу - до 01 березня
2014 року в розмірі 5122,90 грн., стягнути з
відповідача на користь позивача
неустойку (пеню) в розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення
на утримання доньки ОСОБА_5 виходячи з
заборгованості, яка утворилася з
моменту подачі вищевказаного позову (з
19 березня 2013 року) і до дійсного часу -
до 01 березня 2014 року в розмірі 9229,65 грн.,
а також всі витрати, пов'язані з
розглядом цього позову покласти на
відповідача як зі сторони, винної у
виникненні спору.

В обґрунтування свого позову вказує, що
від шлюбу з відповідачем, який було
розірвано 16 січня 2013 року, у них
народилось двоє дітей. Після
розірвання шлюбу, рішенням
Харківського районного суду було
встановлено, що з відповідача на
утримання неповнолітньої доньки
підлягають стягненню аліменти у
розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, у
зв'язку з чим було відкрите виконавче
провадження відповідно до Постанови
головного державного виконавця №37990911
від 20 травня 2013 року. Після народження
ІНФОРМАЦІЯ_3 року другої дитини - сина
ОСОБА_6, відповідач відмовився від
пропозиції ОСОБА_3 відмовитись від
батьківства з метою отримання нею
соціальної підтримки, тому вона
змушена була звернутись до суду про
стягнення аліментів на утримання сина.
Вказує, що відповідач не приймає участі
у вихованні дітей, батьківських
обов'язків не виконує та не надає
жодної матеріальної допомоги, проте
інколи надсилав по 150 грн. Через
ситуацію, що склалася, вона змушена
звернутись до суду з позовом про
стягнення заборгованості по аліментам
на утримання доньки.

У свої запереченнях представник
позивача просить розрахувати розмір
заборгованості по сплаті аліментів та
відмовити позивачу у тому числі в
частці позовних вимог щодо стягнення з
ОСОБА_4 неустойки. При цьому
посилається на те, що допомагає
позивачу добровільно на сьогоднішній
день, однак у іншому розмірі, ніж бажає
позивач, бо не має відповідної
матеріальної можливості та є інвалідом
2 групи, у зв'язку з чим не має змоги
працевлаштування. Також вказує, що у
відповідача не було наміру не
виконувати свої обов'язки, про свій
матеріальний стан надавав
пояснювальну записку, яка міститься в
матеріалах виконавчого провадження,
вказує що, вина відповідача у
простроченні виплати аліментів
відсутня.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 13 травня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 неустойку за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. у
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід
держави судовий збір в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з оскаржуваним
рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, в якій просить змінити рішення
Харківського районного суду від 13
травня 2014 року та задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі, а також,
витрати, пов'язані з розглядом цього
позову покласти на ОСОБА_4 як зі
сторони, винної у виникненні спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що з
рішенням не погоджується частково,
підтримує його в частині задоволення
позову і заперечує проти частини
рішення, в якій відмовлено в
задоволенні повного обсягу позовних
вимог.

Вказує, що задовольняючи частково
позовні вимоги про стягнення неустойки
за прострочення сплати аліментів в
розмірі лише 4000,00 грн., суд виходив з
того, що в розрахунку позивачем
допущена помилка і фактичний розмір
неустойки становить 7397,91 грн. Проте,
ОСОБА_3 наполягає на вірності свого
розрахунку розміру неустойки у сумі
9229,65 грн., оскільки судом помилково не
враховано, що позовні вимоги були
зазначені в період з березня (починаючи
з наступного місяця з моменту початку
формування заборгованості), як
передбачено ст.. 196 СК України, тобто
розрахунок провадиться в наступний
період за попередній строк, а також
суду не зазначив, що за березень
неустойка стягуватись не повинна, з чим
не можна погодитись.

Зазначає, що суд зменшив розмір
неустойки відповідно до розрахунку, а
також додатково на власний розсуд
зменшив її більш ніж вдвічі, виходячи з
принципу справедливості,
добросовісності та розумності, також
ОСОБА_3 не погоджується з обставинами
викладеними судом в обґрунтування
зменшення суми неустойки.

Крім того вважає, що суд безпідставно
прийняв до уваги як підставу для
зменшення розміру те, що відповідач є
працездатним, проте не працює, оскільки
він не працює з власного бажання та
нічого не робить для офіційного
покращення свого матеріального стану,
бо наявність у нього цукрового діабету
не робить неможливим його
працевлаштування, тим більше ліки
отримує за державною програмою
безкоштовно.

Вказує, що відповідач займається
власним бізнесом - розводить
акваріумних рибок, з чого отримує
достатній неофіційній дохід на власні
потреби, хоча принципово не бажає
сплачувати аліменти на утримання двох
неповнолітніх дітей.

ОСОБА_3 сама утримує неповнолітніх
дітей та знаходиться у декретній
відпустці по догляду за молодшою
дитиною до трьох років, у зв'язку з чим
потребує матеріальної підтримки.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення про
часткове задоволення позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач зобов»язаний сплачувати на
користь позивача аліменти на утримання
доньки, але свій обов»язок не
виконував, у зв»язку з чим з нього
підлягає стягненню неустойка. При
цьому, судом застосовано ч.2 ст.196 СК
України і розмір неустойки зменшено .

З таким висновком суду, судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання. Порушення цивільного
права є результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Суд першої інстанції повно і всебічно
з'ясував обставини по справі, на які
посилалися сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень, оцінив
докази, які були досліджені в судовому
засіданні.

Суд правильно дійшов висновку про
зменшення розміру неустойки з
врахуванням стану здоров»я
відповідача, наявності інших дітей і
зменшив розмір неустойки майже до
розміру заборгованості.

Судами першої і другої інстанції було
створено рівні умови для сторін щодо
надання доказів своїх вимог і
заперечень.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.
Позивач будь яких доказів, які б
спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308,313, 314, 315,317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 13 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -