Справа № 344/7704/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2047/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Державної інспекції сільського
господарства в Івано-Франківській
області про визнання дійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на транспортний засіб, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
18 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 18 серпня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом вимог
процесуального та матеріального права.

Апелянт вказав, що 01 березня 2008 року між
ним та ТзОВ «Спецавтоматика» було
досягнуто згоди щодо купівлі-продажу
транспортного засобу - трактора DF 250,
про що свідчить свідоцтво
прийому-передачі трактора.

Даний транспортний засіб належав ТзОВ
«Спецавтоматика» і перебував у нього
на балансі. Згідно з чеком №1 та
квитанцією №715.2.1 від 1 квітня 2008 року
апелянт оплатив вартість трактора у
розмірі 26600 грн., тобто повну вартість.

В січні 2014 року, звернувшись до
Державної інспекції сільського
господарства в Івано-Франківській
області з приводу реєстрації
транспортного засобу, ОСОБА_2 отримав
відмову, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа. При
цьому апелянт вказав, що на момент
придбання трактора реєстрація таких
транспортних засобів у Держтехнагляді
не проводилася.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_2 вважає, що угода про
купівлю-продаж трактора виконана в
повному обсязі. Під арештом чи
забороною транспортний засіб не
перебував, право власності не
оспорювалось.

Крім того, в судовому засіданні
відповідач позов фактично визнав і
щодо його задоволення не заперечував.
Однак, суд безпідставно постановив
ухвалу про відмову у прийнятті
визнання відповідачем позову.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване
рішення суду та ухвалити нове, яким
його позов задовольнити, визнати
дійсним договір купівлі продажу,
укладений між ним та ТзОВ
«Спецавтоматика» та визнати за ним
право власності на трактор DF 250.

У засіданні апеляційного суду апелянт
ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з
наведених в ній мотивів, просив її
задовольнити.

Представник відповідача Державної
інспекції сільського господарства в
Івано-Франківській області Іванов О.С.
доводи апеляційної скарги визнав.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно представлених документів
покупець (позивач) сплатив кошти ТОВ
«Спецавтоматика» за трактор моделі DF
250N, а отримав трактор моделі DF 250 у ПП
ОСОБА_4 Крім того, суд взяв до уваги
відмінності у досліджуваних
документах щодо дати вчинення угоди з
купівлі-продажу трактора.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для визнання
договору купівлі-продажу
транспортного засобу укладеним та
визнання за ОСОБА_2 права власності на
нього.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме із свідоцтва прийому передачі від
01 березня 2008 року покупець - ОСОБА_2
отримав у продавця - ПП ОСОБА_4 трактор
моделі DF 250, номер двигуна НОМЕР_1 (а.с.5).

Згідно копії товарного чека №1 від 01
квітня 2008 року вартість трактора DF 250
становить 26600 грн. (а.с.6).

З копії квитанції №715.2.1 від 01 квітня 2008
року вбачається, що ОСОБА_2 оплатив 26600
грн. на рахунок ТОВ НВП
«Спецавтоматика» за трактор DF 250N (а.с.7).

З листа відповідача по справі -
Державної інспекції сільського
господарства в Івано-Франківській
області №05/642 від 25.02.2014 року
вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено в
проведенні реєстрації транспортного
засобу з причин представлення
документів не в повному обсязі (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом свої порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України (в
редакції, чинній станом на 01.04.2008 року),
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно ст.210 ЦУ України, правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації. Перелік органів,
які здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюються законом.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній
рух» (в редакції, чинній станом на 01.04.2008
року) встановлено, що державній
реєстрації та обліку підлягають
призначені для експлуатації на
вулично-дорожній мережі загального
користування автомобілі, автобуси,
самохідні машини, сконструйовані на
шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів,
марок і моделей, причепи, напівпричепи
та мотоколяски (трактори та
сільськогосподарська техніка в тому
числі).

Відповідно до п.4.1 Правил державної
реєстрації та обліку тракторів,
самохідних шасі, самохідних
сільськогосподарських,
дорожньо-будівельних і меліоративних
машин, сільськогосподарської техніки,
інших механізмів, затверджених наказом
Міністерства аграрної політики, від
11.06.2004, № 221 (чинних станом на 01.04.2008
року) сільськогосподарська техніка,
інші механізми реєструються в
інспекції Держтехнагляду (з видачею
свідоцтва про реєстрацію) після
присвоєння їм ідентифікаційних
номерів згідно з актом про присвоєння
ідентифікаційного номера та
закріплення на них уповноваженою на те
юридичною особою табличок
реєстраційних
обліково-ідентифікаційних з
ідентифікаційним номером.

Таким чином, законодавець визначив
спеціальний порядок відчуження та
набуття права власності на транспортні
засоби, в тому числі і на
сільгосптехніку.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2
просить суд визнати договір
купівлі-продажу трактора дійсним,
посилаючись на положення ст.220 ЦК
України.

Частиною 2 ст.220 ЦК України передбачено,
що якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.13 постанови
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009, № 9 ,
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
статті 220 ЦК не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Враховуючи те, що спірний правочин
згідно Закону підлягає державній
реєстрації, норма частини другої
статті 220 ЦК щодо визнання такого
правочину дійсним не застосовується.
Відтак, і позовна вимога про визнання
права власності на транспортний засіб
є безпідставною.

Крім того, відповідачем у спорі про
визнання договору дійсним в порядку
ст.220 ЦК України є сторона, яка
ухилилася від нотаріального
посвідчення договору, в той час як в
даному випадку позов заявлено до
органу реєстрації - Державної
інспекції сільського господарства в
Івано-Франківській області.

Колегія суддів також бере до уваги
відмінності у даних щодо моделі
транспортного засобу (DF250 та DF250N), а
також щодо даних продавця (ПП ОСОБА_4 та
ТОВ НВП «Спецавтоматика»).

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 18 серпня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.