Справа № 456/2541/14-ц
Провадження № 2/456/1429/2014
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

25 вересня 2014 року

Стрийський міськрайонний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бораковського В. М.

при секретарі Проців
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Стрию справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Стинавської
сільської ради про визнання права
власності за кожним позивачем на 1/3
частину житлового будинку і
господарських будівель колишнього
колгоспного двору, -

встановив:

В обґрунтування позовних вимог
позивачі покликаються на те, що вони є
співвласниками майна бувшого
колгоспного двору в АДРЕСА_1, до якого
належить житловий будинок та
господарські будівлі. Господарство
відноситься до категорії колгоспних
дворів, в якому станом на 15.04.1991 року
були зареєстровані голова двору - їхній
чоловік та батько ОСОБА_3 та вони.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і,
оскільки інші спадкоємці відмовились
від належним їм спадкових часток в
користь позивача ОСОБА_2, тому рішенням
Стрийського міськрайонного суду від
28.03.2014 року було визнано право
власності на спадкову 1/3 частину
житлового будинкуз належними до нього
господарськими будівлями,
розташованими по АДРЕСА_1. В даний час
позивач ОСОБА_1 хоче належну їй частку
подарувати сину ОСОБА_2, але оскільки
немає правовстановлюючого документу
на цю частку, то нотаріус не може
укласти договір дарування. З цих же
підстав позивач ОСОБА_2 не може
зареєструвати за собою право власності
на належну йому 1/3 частину житлового
будинку та господарських будівель
цього двору. В зв'язку з наведеними
обставинами вони змушені звернутися з
цим позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, однак подала до суду заяву, в
якій просить справу розглянути за її
відсутності.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав, не заперечив проти заочного
розгляду справи та просить суд позов
задоволити.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5
позовні вимоги підтримав, покликаючись
на викладені у позові обставини, не
заперечив проти заочного розгляду
справи та просить суд позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про причини своєї неявки не
повідомив.

Зважаючи на те, що відповідач не
з'явився в судове засідання будучи
належним чином повідомлений, заяви про
розгляд справи за його відсутності до
суду не подав, а також беручи до уваги
думку позивача та його представника,
тому судом проведено заочний розгляд
справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
та його представника, враховуючи думку
позивача ОСОБА_1, дослідивши наявні у
справі докази, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення з наступних підстав.

З свідоцтва про одруження від 01.03.1954р.,
актовий запис №5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
одружились 17.02.1954р.

Як вбачається з свідоцтва про право
особистої власності на жилий будинок
від 05.12.1988р., жилий будинок з
приналежними до нього будівлями та
спорудами, який розташований в АДРЕСА_1
дійсно належить на праві особистої
власності колгоспному двору, головою
якого є ОСОБА_4.

З свідоцтва про смерть від 24.05.2012р.,
актовий запис №7, вбачається, що ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається з технічного паспорта
від 22.11.2013р., в АДРЕСА_1 знаходиться:
житловий будинок «А-1», сарай «Б», сарай
«В», сарай «Г», убиральня «Д», сарай «Е»,
навіс «Є», літня кухня «Ж», вимощення
«І», колодязь «к», ворота №1, огорожа №2,
огорожа №3, ворота №4, хвіртка №5,
хвіртка №6.

З виписки із погосподарської книги №611
вбачається, що станом на 15.04.1991р. в
АДРЕСА_1 значаться ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 28.03.2014р.
ухвалено визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/3 частину житлового
будинку з належними до нього
господарськими будівлями, які
розташовані в АДРЕСА_1, та грошові
вклади у філії №6399 м. Сколе на рахунку
НОМЕР_3 в розмірі 4743 крб. 43 коп. та на
рахунку НОМЕР_4 в розмірі 2391 грн. 25 коп. в
порядку спадкування за законом після
смерті батька - ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1

Частина 1 статті 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод визначає, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України
фізичні особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих
видів майна, які відповідно до закону
не можуть їм належати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум
Верховного суду України №20 від 22.12.95
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», положення статей 17, 18
Закону «Про власність» щодо спільної
сумісної власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, ще
регулювали власність цього двору, а
саме: а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба); б) розмір
частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних. Частку працездатного
члена двору може бути зменшено або
відмовлено у її виділенні при
недовгочасному його перебуванні у
складі двору або незначній участі
працею чи коштами в господарстві двору.
Особам, які вибули з членів двору, але
не втратили права на частку в його
майні, вона визначається виходячи з
того майна двору, яке було на час їх
вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120
ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на
час виникнення правовідносин) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК
УРСР (у редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) розмір
частки члена двору встановлюється
виходячи з рівності часток усіх членів
двору, включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Як вбачається з п. 1 постанови Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. Ураховуючи, що згідно зі
статтею 92 Конституції України правовий
режим власності визначається виключно
законами України, то інші
нормативно-правові акти, які обмежують
права власника і не мають ознак закону,
не підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про власність»
1991р., майно придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю.

Таким чином, дослідженими у судовому
засіданні обставинами справи
встановлено, що позивачі на час
введення в дію Закону України «Про
власність» (до 15.04.1991р.) були членами
колгоспного двору, до якого входили
житловий будинок з приналежними до
нього господарськими будівлями, тому
набули прав власності на частку в майні
колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226
ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 392 ЦК
України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 1/3 частину житлового
будинку, разом з приналежними до нього
господарськими будівлями відповідно
до частки, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право
власності на 1/3 частину житлового
будинку, разом з приналежними до нього
господарськими будівлями відповідно
до частки, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Копію заочного рішення скерувати
відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення через
Стрийський міськрайонний суд
Львівської області.

Рішення виготовлене в одному
примірнику і має силу оригіналу.

Головуючий-суддя В. М.
Бораковський