У х в а л а

28 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Гончара В.П., Гулька
Б.І.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
відшкодування витрат,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом та,
уточнивши вимоги, просив стягнути з
ОСОБА_3 як власника будинку АДРЕСА_1 957 712
грн витрат на поліпшення будинку. Свої
вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07
лютого 2000 року він на підставі договору
купівлі-продажу придбав у ОСОБА_6
вказаний житловий будинок за 137 587 грн.
Так як будинок тривалий час не
експлуатувався, був непридатний для
проживання, позивач провів його
реконструкцію та капітальний ремонт з
метою приведення до належного стану.
Згідно з висновком про вартість майна
від 16 грудня 2005 року вартість
реконструйованого будинку та споруд
(за винятком магазину) становить 1
095 299 грн.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 19 липня 2004
року оспорюваний будинок витребувано у
ОСОБА_4 та зобов'язано його повернути
власнику ОСОБА_3

Позивач посилався на те, що він як
добросовісний набувач має право на
відшкодування невідокремлюваних
поліпшень у розмірі, на який
збільшилась вартість поліпшеного
майна.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 03
грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 11 вересня 2013 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 витрати на
поліпшення будинку у розмірі 551 875 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції та ухвалою апеляційного
суду, ОСОБА_3 подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
03 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 11 вересня
2013 року залишено без змін.

19 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Заява подана з пропуском
тримісячного строку, встановленого ч. 1
ст. 356 ЦПК України, однак наведені в
заяві підстави є поважними для
поновлення строку на звернення з
заявою про перегляд рішення суду
касаційної інстанції.

На підтвердження підстав неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, а саме: ч. 4 ст. 390 СК
України, заявник послався та додав
копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 грудня 2012
року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 Цивільного
процесуального кодексу України» від 30
вересня 2011 року, постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі та не свідчить
про неоднакове застосування норм
матеріального права під час вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них не може
здійснюватись посилання як на
підстави, встановлені п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ 26 грудня 2012 року, на
яку здійснюється посилання як на
приклад неоднакового застосування
норм матеріального права, судом
касаційної інстанції скасовано судові
рішення та справи передано на новий
судовий розгляд, тобто даною ухвалою
остаточно не вирішено спір, тому вона
не може бути прикладом неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України.

Таким чином, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року не може
переглядатись в порядку, встановленому
главою 3 розділу V ЦПК України, тому в
допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із
заявою про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про відшкодування витрат.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування
витрат, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.
Д. Луспеник

Судді:
В.П. Гончар

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська