Справа № 461/2699/11
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/3557/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 31 березня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої залиттям
квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Суд не правильно
покликається на те, що вона просила не
брати до уваги висновок судової
будівельно - технічної експертизи,
оскільки вона не погоджувалась з сумою
коштів, які на думку експерта слід було
витратити на ремонт пошкоджених
приміщень квартири. Експертизою та
іншими доказами достовірно
встановлено нове, повторне після 2004
року пошкодження приміщень її
квартири. Також неправомірною є
відмова у стягнені в її користь
моральної шкоди.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що таку
слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення з відповідача майнової та
моральної шкоди, завданих залиттям
квартири, суд першої інстанції виходив
з того, що в процесі розгляду справи не
було здобуто жодних доказів на
підтвердження того, що саме діями
відповідача ОСОБА_3 було завдано
матеріальну шкоду позивачу.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень п.2
Постанови Пленуму Верховного суду
України №6 від 27.03.1992 року з
відповідними змінами «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі
особою, яка її заподіяла, за умови, що
дії останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності серії №Г-26870 від 07.06.2005
року.

03 березня 2010 року працівниками ЛКП
"Снопківське" було складено акт про
залиття квартири АДРЕСА_1, про те, що
мешканцем квартири АДРЕСА_3 було залито
квартиру №3, а саме: ванну: стелю площею
1,5 м.кв., стіну площею - 2,3 м.кв., житлову
кімнату: стіну площею 1,3 м. кв. Причину
залиття встановити неможливо, оскільки
ванна кімната в квартирі №5 обладнана
плиткою.

Згідно висновку судової будівельно -
технічної експертизи по вищевказаній
справі ТзОВ "ГАЛ-СВІТ" №054/12 від 05.11.2012
року імовірними причинами залиття
квартири АДРЕСА_1, в кінці
лютого-початок березня 2010 року могли
бути технічний стан (поломка)
сантехнічних приладів або необережне
поводження з ними мешканцями вище
розташованої квартири АДРЕСА_3;
відповідно до двох кошторисних
розрахунків: вартість
ремонтно-будівельних робіт по
відновленню житлової кімнати, ванної
кімнати та коридору квартири АДРЕСА_1, у
попередній стан становить 2683 грн.;
вартість ремонтно-будівельних робіт по
відновленню всіх приміщень квартири
АДРЕСА_1, пошкоджених залиттям у
попередній стан становить 8044 гривень.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає встановленим, з чиєї вини
сталося залиття квартири позивачів, а
саме ОСОБА_3, якою не надано належних та
допустимих доказів на спростування
такого висновку суду апеляційної
інстанції. А відтак рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
майнової шкоди слід скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позов задовольнити частково та
стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2683
грн. завданої матеріальної шкоди.

Що стосується стягнення з відповідача
моральної шкоди, то згідно з вимогами
ст. 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 9 постанови „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової шкоди)" від 31
березня 1995 року, роз'яснив, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення), та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничних стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. Визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди, суд
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви.

Суд першої інстанції вірно відмовив у
стягненні 5000 грн. моральної шкоди,
завданої залиттям квартири, оскільки
ні в позовній заяві, ні в суді позивач
не зазначила, у чому ж полягає завдана
їм моральна шкода, не надали доказів
на підтвердження завдання їй моральної
шкоди, а також не вказала, з чого вона
виходила, визначивши розмір
відшкодування моральної школи саме в
сумі 5000 грн. За таких обставин колегія
суддів вважає, що позивачами не
доведено обґрунтованість вимог щодо
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 31 березня 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову про
відшкодування матеріальної шкоди -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої залиттям квартири -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2683
грн. завданої матеріальної шкоди.

В решті рішення залишити без зміна, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: