Народицький районний суд
Житомирської області
Справа № 284/1702/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
смт.Народичі

Народицький районний суд Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Піщуліної
І.С.,

з секретарем Івасенко
М.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, та зняття з реєстрації , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом та просить визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, та зняти відповідача з
реєстрації у зазначеному будинку.
Позивач в судовому засіданні уточнив
підставу позову й позовні вимоги
мотивує тим, що відповідач втратила
право користування житловим будинком в
силу ст.107 ЖК України, оскільки вибула
на постійне місце проживання в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті. Крім того, оскільки позивач не
проживає за зазначеною вище адресою, то
має знятись з реєстраційного обліку.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні щодо
задоволення позову заперечувала,
посилаючись на те, що була вимушена
тимчасово залишити оспорюваний
житловий будинок внаслідок
неправомірних дій позивача відносно
неї. На даний час проживає в будинку
родичів, постійного місця проживання
не має.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони під час
шлюбу набули право користування
житловим будинком АДРЕСА_1, що
перебуває у комунальній власності
територіальної громади Народицької
селищної ради Житомирської області, де
спільно проживали протягом 2002-2013 років.
У вересні 2013 року відповідач вибула із
зазначеного домоволодіння. Рішенням
Народицького районного суду
Житомирської області від 19.02.2014 року
шлюб між сторонами розірвано.

Зазначені обставини підтверджуються
копіями рішення виконавчого комітету
Народицької селищної ради №28 від 31.05.2002
року, договору оренди житлового
приміщення від 02.06.2014 року, рішення
Народицького районного суду
Житомирської області від 19.02.2014 року, та
не заперечуються сторонами.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що у вересні 2013 року відповідач,
створивши іншу сім'ю, добровільно
залишила оспорюване житло й проживає
по АДРЕСА_2, де завчасно зробила ремонт
і куди перевезла частину спільно
нажитого майна та особисті речі.

Свідок ОСОБА_3, який є сином сторін, в
судовому підтвердив обставини,
зазначені позивачем.

Частиною 2 ст.107 ЖК України визначено, що
у разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

У Пункті 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року N 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" зазначено,
що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або
член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає
право користування жилим приміщенням з
дня вибуття, незалежно від пред'явлення
позову про це. На ствердження вибуття
суд може брати до уваги будь-які
фактичні дані, які свідчать про обрання
стороною іншого постійного місця
проживання (повідомлення про це в
листах, розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

В судовому засіданні відповідач
визнала той факт, що з вересня 2013 року
припинила проживати в будинку АДРЕСА_1,
та пояснила, що на даний час тимчасово
мешкає в будинку родичів по АДРЕСА_2.

Зазначила, що вимушена була разом з
дочкою переїхати до іншого житлового
будинку внаслідок постійних сварок,
неправомірних дій чоловіка, який
зловживав алкогольними напоями,
застосовував фізичне насильство. В
червні 2014 року мала намір повернутися
до будинку, але позивач перешкоджав й
не допустив до будинку. Вказані
обставини в судовому засіданні не
заперечувались позивачем по справі, а
також підтверджуються копіями
постанови Народицького районного суду
Житомирської області від 13.02.2012 року
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2
КУпАП, копією вироку Народицького
районного суду Житомирської області
від 14.11.2014 року, листа Начальника
Народицького РВ УМВС України в
Житомирській області №1961 від 04.06.2014
року.

Допитані в судовому засіданні діти
сторін ОСОБА_4, ОСОБА_3 показали, що під
час спільного проживання між батьками
постійно виникали сварки та бійки,
внаслідок вживання алкогольних напоїв
батьком, вони з матір'ю неодноразово
ночували у родичів.

Свідок ОСОБА_5 підтвердила той факт, що
відповідач разом з дочкою проживає в
будинку по АДРЕСА_2, належному її
померлій тітці, зі слів якої будинок
надавався ОСОБА_2 тимчасово.

Свідки ОСОБА_6, який є рідним братом
позивача, та ОСОБА_7, який є рідним
братом відповідача, не повідомили в
судовому засіданні обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження тієї обставини, що
відповідач свідомо вибула на постійне
місце проживання до іншого жилого
приміщення й клопотань про
витребування судом зазначених доказів
позивач не заявляв.

Враховуючи викладене, й приймаючи до
уваги те, відповідач була вимушена
переїхати на тимчасове місце
проживання до іншого житлового будинку
внаслідок неправомірної поведінки
позивача, що створила несприятливі
умови для проживання, суд дійшов
висновку, що в задоволенні вимоги про
визнання відповідача такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, слід відмовити за
безпідставністю.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу
пересування і вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації особи з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою), тому
зазначена вимога задоволенню також не
підлягає.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 243,6
грн., який за правилами ст.88 ЦПК України
відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.3,10,11, 60,88, 196 ,212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання такою, що втратила право
користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1, та зняття з реєстраційного
обліку відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Житомирської області через
Народицький районний суд Житомирської
області.

Суддя: І. С. Піщуліна