АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6453/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 642/2894/14ц
Категорія: скарга на дії ВДВС
Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Бородіна М.М.

Кіпенка І.С.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу
Ленінського районного суду м.Харкова
від 11 серпня 2014 року у справі за
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
,зацікавлена особа: ОСОБА_6 на дії та
бездіяльність старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Чорного А.В.,-

ВСТАНОВИЛА:

02 квітня 2014 року заявники звернулися у
суд зі скаргою, в якій просили визнати
неправомірними дії старшого
державного виконавця Ленінського ВДВС
ХМУЮ Чорного А.В. щодо накладення
арешту на сейф та його передачу третій
особі: ОСОБА_8 на зберігання; визнати
неправомірною бездіяльність старшого
державного виконавця Ленінського ВДВС
ХМУЮ Чорного А.В. щодо необмеження
права користування сейфом та не
опечатування сейфу; зобов'язати
старшого державного виконавця
Ленінського ВДВС ХМУЮ Чорного А.В та
просили вжити заходів до повернення
сейфу у квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні суду першої
інстанції заявник ОСОБА_3 скаргу
підтримав та зазначив, що державним
виконавцем 19.03.2014 року без повідомлення
сторін та не дочекавшись їх адвоката,
було проведено проникнення до вказаної
квартири та викрадено його майно, а
саме : сейф, у зв'язку з чим ОСОБА_4
викликали швидку допомогу. ОСОБА_3,
зазначив, що власниками вказаної
квартири є він, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, яка раніше проживала в квартирі
та яка з 10.05.2013 року не має доступу до
неї у зв»язку з її розподілом Київським
районним судом м.Харкова , в квартирі є
речі ОСОБА_6, та остання перебуває у
конфлікті з сестрою ОСОБА_5 та матір'ю
ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 також зазначив, що сейф
сірого кольору приблизно 1000 х 600 х 600 см.
у 2011 році привезли до квартири ОСОБА_6
та ОСОБА_9, тому він вважає що сейф йому
подарований, хоча будь якого договору
про це немає, також у нього немає
документів на сейф і ключів від нього. З
його кімнати було вилучено приблизно
такий-же сейф без ідентифікації і він
не знає який. В кімнаті також
знаходилися ще два сейфи 500x400x400см. та 1000
х 400 х 400 см. куплені ним за власні кошти
та на які також немає документів. У
вилученому сейфі на його думку
знаходилися гроші у розмірі 52 тис.
доларів США, які він в сейф не клав, але
сплатив за купівлю квартири по
вул.Гоголя на ім'я ОСОБА_6 у 2007 році і які
остання повинна повернути. Будь яких
розписок на вказану суму чи угоди про
їх повернення у нього немає.

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні
суду першої інстанції скаргу
підтримала та зазначила, що державний
виконавець вранці 19.03.2014 року бачив
ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_5, але будь яких
питань не задав. Державний виконавець
не повідомляв про виконавчі дії, ухвалу
суду не вручав і вона йому зазначала, що
знаходиться у Львові, оскільки їй
погрожували за сейф та після цього,
державний виконавець з іншими особами,
в ОСОБА_6 та її адвокатом, відчинили
двері проникнувши до квартири, а на її
вимоги почекати адвоката та ОСОБА_3
відповіли відмовою. Ідентифікація
сейфу, на який вказала ОСОБА_6 та який
знаходився у кімнаті ОСОБА_3 не
проводилася, номери не звірялися. У
кімнаті знаходилися 3 сейфи до яких
вона відношень не має. Заявник
зазначає, що копію акту опису та арешту
сейфу вона не бачила, оскільки їй було
погано і вона викликала швидку
допомогу. ОСОБА_4 також пояснила, що
сейф у 2011 році привезли до квартири
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і зберігали там гроші,
а ключі від сейфу знаходилися у ОСОБА_6
В сейфі також знаходилися документи
БТІ та на приватизацію квартири,
документи щодо її виїзду за кордон та
документи молодшої доньки. Весною в
квартирі були замінені замки, ключей
від яких ОСОБА_6 не має.

Представник заявників ОСОБА_10 в
судовому засіданні суду першої
інстанції скаргу підтримала та
зазначила, що державним виконавцем
19.03.2014 року накладений арешт на сейф,
заборонено його відчуження,
приховування, підміна, розтрата,
знищення та який переданий на
зберігання 3-й особі, що не відповідає
ухвалі суду від 22.10.2013 року, оскільки
вилучений сейф не відповідає певним
індивідуальним ознакам. Тобто
держвиконавцем вилучено інший сейф з
майном, який належить заявникам. Сейф
не опечатаний, не винесено заборону на
його використання, чим порушені права
заявників та вилучено їх майно. При
виконавчих діях була присутня ОСОБА_4,
яка фактично участі не приймала,
оскільки знаходилась у хворобливому
стані та не розписувалась у акті.

Державний виконавець Ленінського
відділу ДВС ХМУЮ Чорний А.В. в судовому
засіданні суду першої інстанції проти
задоволення скарги заперечував. Свої
заперечення обґрунтовував тим, що ним
було у повному обсязі виконано ухвалу
Ленінського районного суду м.Харкова
від 22.10.2013 року, щодо накладення арешту
та передачі на відповідальне
зберігання сейфу третім особам та
зазначив, що після відкриття
провадження було проведено виїзд за
адресою боржників, а оскільки їх не
було допущено до квартири постанова
була зачитана вголос по домофону
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 який прибув з
адвокатом пізніше та відмовився
отримувати постанову, про що було
складено відповідний акт. При цьому
ОСОБА_3 підтвердив, що сейф СВ-111-1000
знаходиться у їх квартирі, про що також
складено акт. У зв'язку з неможливістю
доступу до квартири, він звернувся о
суду з поданням про примусове
проникнення у житло заявників та
отримавши ухвалу про примусове
проникнення до виконавчих дій ним був
залучений співробітник міліції, поняті
та в телефонному режимі зачитана
ухвала суду ОСОБА_3, який зазначив що не
може приїхати, а також ОСОБА_4, яка
зазначила, що знаходиться у м.Львів.
Чорний А.В. також пояснив, що коли
почали відкривати двері в квартирі
знаходилась ОСОБА_4, яка не бажала
відчиняти двері, а в подальшому
відмовилася показати де знаходиться
сейф. Дві кімнати були зачинені, а в
дальній кімнаті знаходився сейф
приблизно 100x60x60 см. сірого кольору без
індивідуальних ознак. Про те, що цей
сейф належить комусь з заявників чи, що
в квартирі є інші сейфи ОСОБА_4 не
зазначала, напроти стягувач ОСОБА_6
підтвердила, що це є саме той сейф на
який накладено арешт та надала
відповідну квитанцію про його купівлю
і зазначила, що відповідна табличка з
номером знаходиться всередині на
дверцятах та розповідала як його
завозила до квартири. Чорний А.В.
зазначив, що оскільки в ухвалі суду не
було зазначено про можливість
відкриття сейфу, а зовнішніх ознак не
було він скористався Інтернетом, де
була знайдена відповідна інформація
для ідентифікації. Після накладення
арешту на сейф заборонено його
відчуження, приховування, підміна,
розтрата, знищення і сейф передано на
зберігання третій особі, яка
попереджена про кримінальну
відповідальність. Опечатування сейфу
та винесення заборони на його
використання відповідно до ч.5 ст.57
Закону України «Про виконавче
провадження» це є правом державного
виконавця у конкретному випадку з
урахуванням властивостей майна, а не
його обов'язком. Крім того, такі дії не
було зазначено в ухвалі суду. ОСОБА_4,
яка була присутня при проведенні
виконавчих дій, будь яких скарг чи
зауважень щодо виконавчих дій не
подавала та не зазначала.

Заінтересована особа ОСОБА_6 в судовому
засіданні суду першої інстанції проти
задоволення скарги заперечувала . Свої
заперечення обґрунтовувала тим, 14
квартири АДРЕСА_1 належить їй на праві
власності та в ній вона мешкала до
купівлі квартири по
вул.Лермонтовській. ОСОБА_6 зазначила,
що у серпні 2011 році вона купила
виробничий сейф, який перевезла до
батьків в зазначену квартиру у зв»язку
зі сварками з цивільним чоловіком
ОСОБА_9 В сейфі вона зберігала гроші та
дорогоцінності 30.03.2013 року батько
запропонував перевезти всі
коштовності та грошові кошти на вул.
Юннатів. Після її приїзду по вул.
Юннатів та відкриття сейфу батьки
замінили замки в квартирі та
відмовилися віддавати її речі, у
зв'язку з чим вона зверталася до
міліції та суду. ОСОБА_6 також
зазначила, що була присутня при
виконавчих діях, де державний
виконавець перед проникненням в
зазначену квартиру зачитував ухвалу
суду та постанову ВДВС та після
проникнення у квартиру її мати ОСОБА_4
закрила двері інших кімнат, а в дальній
кімнаті вона впізнала та вказала на
свій банківський сейф з наклейкою
«Медвежатники», який був накритий
ковдрою та стояв на тому місці куди
вона його завезла. В кімнаті також
знаходилися два самостійно зварені
ящики-сейфи. ОСОБА_4 будь яких
документів щодо банківського сейфу не
пред'являла, не зазначала, що він
належить іншім особам та не
заперечувала, що сейф належить саме їй
та будь хто з родини участі у купівлі
сейфу не приймав, батьку вона сейф не
дарувала і ніхто на сейф не
претендував. Крім неї доступу к сейфу
ніхто не мав, сейфом не користувався та
не був присутній при його відкритті.
Право власності на сейф визнано судом
та ніким не оскаржено. Будь яких грошей,
батько на зберігання не давав, як і не
передавав їй 52 тисяч доларів США .

Представник заінтересованої особи
ОСОБА_6, ОСОБА_11, в судовому засіданні
суду першої інстанції проти
задоволення скарги заперечувала та
зазначила, що вказаний арешт діяв до
ухвалення судом рішення суду, яким
визнано право власності на зазначений
сейф за ОСОБА_6 тому вважала, що немає
будь якого спору.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Харкова від 11 серпня 2014 року в
задоволенні скарги заявникам
відмовлено.

В апеляційній скарзі заявники просять
скасувати вказану ухвалу як незаконну
та постановити нову ухвалу про
задоволення їх скарги. Наводять ті ж
доводи, що і в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з»явились, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи заявник в задоволенні
скарги, суд першої інстанції виходив з
посиланням на вимоги.1 ст.11 , п.1 ч.1 ст. 19,
ч.5 ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження», що оскаржувані
заявниками виконавчі дії відповідають
вимогам Закону та наданням заявниками
доказів ,що вказаними виконавчими
діями порушені їх права.

Вказаний висновок суду відповідає
вимогам закону та наявним у справі
доказам, яким суд першої інстанції дав
належну оцінку.

Так , Згідно до ч. І ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчинятагвиконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.І ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувана або його
представника про примусове виконання
рішення.

Частиною 5 ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження» про проведення
опису майна боржника і накладення на
нього арешту державний виконавець
складає акт опису та арешту майна
боржника. Під час проведення опису та
арешту майна боржника державний
виконавець має право оголосити
заборону розпоряджатися ним, а в разі
потреби - обмежити права користування
майном, здійснити опечатування або
вилучити його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акт опису та арешту. Вид,
обсяг і строк обмеження встановлюються
державним виконавцем у кожному
конкретному випадку з урахуванням
властивостей майна, його значення для
власника чи володільця, необхідності
використання та інших обставин.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено наявними у справі
доказами, що ухвалою Ленінського
районного суду м. Харкова від 22.10.2013
року, яка залишена без змін ухвалою
судової колегії судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 27.02.2014р. заяву
ОСОБА_6 про забезпечення її позову
задоволено та накладено арешт і
зобов'язано Ленінський ВДВС ХМУЮ
передати на відповідальне зберігання
третім особам сейф - СВ-111-1000, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
(а.с.60,70.71)

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що вказана ухвала суду
знаходилась на виконанні у Ленінського
ВДВС ХМУЮ за виконавчими
провадженнями №1230/10, №1234/10, №1235/10 з
примусового виконання ухвали
Ленінського районного суду м. Харкова
№ 642/9309/13-ц від 22.10.2013 року про
накладення про накладення арешту та
передання на відповідальне зберігання
третім особам сейфу - СВ-111-1000, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Боржниками по вказаній ухвалі є ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а стягувачем ОСОБА_6
На підставі вищевказаної ухвали та
01.11.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. (а.с.41, 4493,102).

Відповідно до акту від 01.11.2013 року
державним виконавцем проводився виїзд
на зазначену адресу, однак особа яка
представилася ОСОБА_4 двері відчинити
відмовилася. (а.с.68)

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 13.03.2013 року подання
старшого державного виконавця
задоволено. Ленінському ВДВС ХМУЮ
дозволено примусове проникнення до
квартири АДРЕСА_1 з ціллю виконання
ухвали Ленінського районного суду м.
Харкова № 642/9309/13-ц від 22.10.2013 року, якою
забезпечено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про витребування
майна з чужого незаконного володіння,
шляхом накладення арешту на сейф -
СВ-111-1000 та передання його на
відповідальне зберігання 3-м особам,
(а.с.74,75)

18.03.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про залучення
співробітників міліції для
примусового виконання виконавчого
документа, (а.с.77)

Відповідно до складених державним
виконавцем актів від 19.03.2014 р. при
спробі державного виконавця
безперешкодно пройти до житла боржника
з метою виконання ухвали суду про
накладення арешту, боржником ОСОБА_4
відмовлено в доступі та не відкрито
самостійно двері. Стягувачем ОСОБА_6
зазначила на сейф який підлягав опису
та арешту боржника відповідно до
ухвали Ленінського районного суду
м.Харкова від 13.03.2013 року. Також в акті
зазначено що інші кімнати, які окрім
кухні зачинено на замок (а.с.78,79)

Відповідно до акту опису та арешту
майна від 19.03.2014р. накладено арешт на
сей висотою приблизно 100 см., шириною 60x60
см. із значними пошкодженнями та
подряпинами лако - фарбового покриття,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
заборонено його відчуження,
приховування, підміна, розтрата,
знищення. Зазначене майно передано на
відповідальне зберігання фізичній
особі ОСОБА_12, який попереджений під
розпис про кримінальну або матеріальну
відповідальність за розтрату,
відчуження, приховування, підміну,
пошкодження, знищення майна або інші
незаконні дії з майном, на яке
накладено арешт або яке описано, чи
порушення обмеження права
користуватися таким майном, здійснене
особою, якій це майно ввірено. Вказаний
акт підписано державним виконавцем,
понятими та стягувачем. Боржник ОСОБА_4
від підпису відмовилася та їй залишено
копію акту. Скарг та зауважень від
учасників опису та арешту майна не
надходило. (а.с.80,81)

Згідно постанови про закінчення
виконавчого провадження від 19.03.2014р.
виконавче провадження з примусового
виконання ухвали Ленінського
районного суду м. Харкова від 13.03.2013
року закінчено, накладено арешт та
передано на відповідальне зберігання
3-м особам сейф - СВ-111-1000. (а.с.83)

Відповідно до висновку дільничного
інспектора міліції Ленінського РВ
ГУМВС України в Харківській області
від 23.07.2013 року, зробленого по
результам розгляду матеріалу від
23.07.2013р. по заяві ОСОБА_6 щодо
перешкоджання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13
доступу до квартири АДРЕСА_1 та
вимагання частки заощаджень які
знаходяться за зазначеною адресою, в
ході перевірки встановлено що відсутні
ознаки складу злочину передбаченого КК
України. При цьому в своїх поясненнях
ОСОБА_13 зазначив, що кошти і речі його
та ОСОБА_6, з якою він співмешкав,
знаходяться у сейфі за зазначеною
адресою у батьків ОСОБА_6 та на цей час в
Київському районному суді м.Харкова
знаходиться справа по розділу спільно
нажитого майна. ОСОБА_4 пояснила, що не
пускає дочку до квартири, оскільки в
суді розглядається справа про поділ
спільно нажитого майна, що знаходиться
у сейфі в одній із кімнат квартири,
(а.с.32,33)

Відповідно до товарного чеку від
29.08.2011р. сейф СВ-111-1000 за ціною 6500 грн.
куплено ОСОБА_6, якою також у судовому
засіданні надано для огляду ключі від
нього та їх ксерокопію і
фотографію.(а.с.З4)

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 20.12.1993р. виданого
Харківським міським центром
приватизації житлового фонду 17.12.1993р.
за №29278 трикімнатна квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної приватної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14 та
ОСОБА_5. Відповідно довідки про склад
сім'ї виданої ЖЕД 49 від 27.09.1999 року
вказані особи мешкали в зазначеній
квартирі.(а.с.35)

Рішенням Ленінського районного суду
м.Харкова від 20.03.2014 року, яке залишено
без змін ухвалою судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 12.06.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6
задоволено. Витребувано у ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані та
мешкають у квартирі АДРЕСА_1 та
зобов'язано передати ОСОБА_6 належне їй
на праві приватної власності майно, а
саме сейф СВ-111-1000, що знаходиться за
зазначеною адресою.(а.с.37-40,196,197).

Рішенням Ленінського районного суду
м.Харкова від 06.05.2014 року, яке залишено
без змін ухвалою судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 23.06.2014 року позовні вимоги ОСОБА_14
задоволені частково. Поновлено
порушене право ОСОБА_14, як співвласника
квартири АДРЕСА_3 на користування,
володіння і розпорядження сумісно з
іншими співвласниками цією квартирою.
Вселено ОСОБА_14 у кімнати №№ 2,4 площею
17,7 кв.м. та 13,4 кв.м. квартири АДРЕСА_3, які
виділені ій, ОСОБА_4, ОСОБА_5 для
проживання за рішенням Ленінського
районного суду м.Харкова від 18.09.2001
року. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
не чинити ОСОБА_14 перепони у
користуванні зазначеною квартирою та
надати їй ключі від вхідних дверей у
квартиру. Стягнено з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 судові витрати по 161 грн.66 коп. з
кожного. В іншій частині вимог
відмовлено.(а.с.154-156,193-195).

Доказів того, що державним
виконавцем неправильно ідентифіковано
сейф, на який згідно з ухвалою суду
накладено арешт заявниками надано не
було як і не надано доказів, що
вказаними виконавчими діями були
порушені їй права .

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
заявникам в задоволенні їх скарги.

Доводи, викладені ними в
апеляційній скарзі вказаних висновків
суду не спростовують, були предметом їх
розгляду судом першої інстанції , яким
суд дав належну оцінку та які не дають
підстав для скасування чи зміни
вказаної ухвали суду.

З огляду на наведене судова колегія
приходить до висновку про залишення
ухвали суду першої інстанції від 11
серпня 2014 року без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315, 317, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду
м.Харкова від 11 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :