АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5158/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю.,Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс»

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року

по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави шляхом
його продажу від імені боржника, -

В С Т А Н ОВ И Л А :

У лютому 2014 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
надійшла позовна заява товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави шляхом
його продажу від імені боржника,
сплативши судовий збір, відповідно до
чинного законодавства.

У позовній заяві та у судовому
засіданні в обґрунтування позовних
вимог представник позивача посилалась
на те, що 13 липня 2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк», найменування якого було
змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2
був укладений договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0, за
умовами якого банком був наданий
позичальнику кредит у розмірі 37 400,00
доларів США для придбання автомобіля
зі сплатою 12,50% річних за користування
кредитними коштами та строком
повернення кредиту до 14 липня 2014 року.

Відповідним пунктом даного договору
ОСОБА_2 передав в заставу банку
автомобіль «Toyota Camry», 2007 року випуску,
д/н НОМЕР_1, який належить йому на праві
власності, вартість даного автомобіля
встановлена 222 200,00 грн. ПАТ
«УкрСиббанк» на підставі договору
факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року
відступив на користь ТОВ «Кредекс
Фінанс» право вимоги за кредитним
договором № 0 від 13 липня 2007 року.
Також 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс
Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був
укладений договір факторингу № 05/12-КВ,
за умовами якого позивач набув право
вимоги за кредитним договором № 0
від 13 липня 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним
кредитним договором станом на 08 січня
2014 року заборгованість останнього за
цим договором становить 454 403,33 грн.

У зв'язку з зазначеним позивач
звернувся до суду з даним позовом та
просив суд в рахунок погашення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від 13
липня 2007 року, звернути стягнення на
користь ТОВ «Вердикт Фінанс» на
предмет застави, а саме: автомобіль
«Toyota Camry», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1,
який належить на праві власності
ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного
автомобіля та укладення від імені
ОСОБА_2 ТОВ «Вердикт Фінанс» договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем; надати (визнати) право
позивача підписувати від імені
відповідача договір купівлі-продажу
зазначеного автомобіля під час його
укладання з іншою особою-покупцем;
витребувати у ОСОБА_2 даний автомобіль,
комплект ключів від нього, свідоцтво
про реєстрацію цього транспортного
засобу та передати у володіння
позивачу; надати ТОВ «Вердикт Фінанс»
право (повноваження) вчиняти від імені
ОСОБА_2 усі дії, необхідні для зняття
вказаного автомобіля з обліку за
місцем звернення у одному з Центрів
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів у відповідності до «Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженим
Постановою КМУ № 1388 від 07 вересня 1998
року, в тому числі повноваження на
звернення із письмовою заявою про
зняття з обліку, на звернення із
письмовою заявою про видачу нового
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого або викраденого, на
отримання акту огляду вказаного
автомобіля, на підпис зазначених заяв,
на пред'явлення вказаного автомобіля
для огляду; а також - стягнути з
відповідача на користь позивача
витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014
року

у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт
Фінанс» просить рішення суду скасувати
та постановити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги,
оскільки рішення суду першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 13 липня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк», найменування
якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк»,
та ОСОБА_2 був укладений договір про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0, за
умовами якого банком був наданий
відповідачу кредит у розмірі 37 400,00
доларів США для придбання автомобіля
зі сплатою 12,50% річних за користування
кредитними коштами та строком
повернення кредиту до 14 липня 2014 року.

Пунктом 2.1. вказаного договору ОСОБА_2
передав в заставу банку автомобіль
«Toyota Camry», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1,
який належить йому на праві власності,
вартість даного автомобіля
встановлена 222 200,00 грн.

Викладене підтверджується копією
даного договору, наявною в матеріалах
справи (а.с.12-20, 33).

Судом також встановлено, що ПАТ
«УкрСиббанк» на підставі договору
факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року
відступив на користь ТОВ «Кредекс
Фінанс» право вимоги за кредитним
договором № 0 від 13 липня 2007 року
(а. с. 61-64). Також 20 квітня 2012 року між ТОВ
«Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт
Фінанс» був укладений договір
факторингу № 05/12-КВ, за умовами якого
позивач набув право вимоги за
кредитним договором № 0 від 13
липня 2007 року (а. с. 65-67).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від 13
липня 2007 року, наданим позивачем,
станом на 08 січня 2014 року розмір
заборгованості становить 454 403,33 грн. (а.
с. 39-46).

Суд першої інстанції відмовляючи у
позові, керувався тим, що вирішуючи
вимоги позивача до відповідача щодо
звернення стягнення на предмет
застави, а саме: автомобіль «Toyota Camry», 2007
року випуску, д/н НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_2 на праві власності, враховуючи
положення ст. 26 ЗУ «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», вимоги ч. 1 ст. 590 ЦК України,
якими передбачена можливість
звернення стягнення на предмет застави
за рішенням суду, у разі, якщо інше не
встановлено договором або законом, а
також те, що позивач не надав суду
доказів про вжиття позасудових
способів вирішення виниклих між
сторонами спірних правовідносин, які
також передбачені умовами договору про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0, суд
прийшов до висновку про те, що
позивачем обрано помилковий спосіб
захисту своїх прав та законних
інтересів.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення
або невчинення процесуальних дій і
сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції не взяв до
уваги, що в матеріалах справи міститься
копія рішення Подільського районного
суду м. Києва від 21 червня 2012 року, яке
залишено у силі ухвалою апеляційного
суду м. Києва від 22 листопада 2012 року та
копія рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 01 серпня
2011 року, яке залишено у силі ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 липня 2012 року, де
вказується, що 21.04.2009 року стався
страховий випадок, а саме незаконне
заволодіння транспортним засобом, про
що було порушено кримінальну справу, де
відповідача було визнано потерпілим.
Отже на сьогоднішній день відсутній
предмет застави щодо якого був
пред'явлений позов.

Крім того, апеляційний суд
звертає увагу на те, що відповідно до ч.2
ст. 580 ЦК України у разі випадкового
знищення або випадкового пошкодження
предмета застави заставодавець на
вимогу заставодержателя зобов'язаний
надати рівноцінний предмет або, якщо це
можливо, відновити знищений або
пошкоджений предмет.

Згідно ч.2 ст. 587 ЦК України
заставодавець, який володіє предметом
застави, у разі втрати, псування,
пошкодження або знищення заставленого
майна з його вини зобов'язаний замінити
або відновити це майно, якщо інше не
встановлено договором.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 593 ЦК
України право застави припиняється у
разі втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави.

Згідно ст. 28 ЗУ «Про заставу» від
02.10.1992 року застава припиняється в разі
загибелі заставленого майна.

Оскільки предмет застави було
втрачено не з вини відповідача та
заставодавцем не замінювався,
договором про надання споживчого
кредиту та заставу транспортного
засобу від 13.07.2007р. не було встановлено
обов'язку відповідача стосовно заміни
предмету застави, застава
транспортного засобу припинилася з
моменту його втрати, тобто 21.04.2009р.

За таких обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 10 квітня 2014 в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог підлягає зміні в частині
правового обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 10 квітня
2014 року - змінити в частині правового
обґрунтування відмови у задоволенні
позову.

В іншій частині рішення - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді