22-ц/775/784/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого - Песоцької
Л.І.

Суддів - Ткаченко
Т.Б., Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Макаровій
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів за апеляційною
скаргою представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
14 квітня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів, посилаючись на те,
що на підставі рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
19 серпня 2013 року з неї на користь
відповідача стягуються аліменти на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх
видів заробітку щомісячно. Позивачка
зазначила, що на теперішній час стан її
здоров'я погіршився, уточнивши позовні
вимоги просила зменшити розмір
аліментів та стягнути з неї на користь
відповідача на утримання дитини
аліменти в розмірі 300 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 14 квітня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зменшення розміру аліментів
задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що
стягуються на підставі рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
19 серпня 2013 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
визначено їх у твердій грошовій сумі у
розмірі 300 (триста) гривень щомісячно,
починаючи з дня набрання рішенням
суду законної сили і до досягнення
дитиною повноліття.

З рішенням суду не згодна представник
відповідача ОСОБА_3, яка просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин страви, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема вказує, що суд при вирішенні
спору виходив тільки з обставин життя
позивачки (хвороба, безробіття),
проігнорувавши стан здоров'я дитини, її
захоплення, необхідність в розвитку та
інше. Так дитина постійно потребує
лікування у лікаря-стоматолога по
причині аномалії прикусу 1 раз на
місяць. Додаткові кошти та зусилля
витрачаються на проходження
лабораторної діагностики у зв'язку з
ожирінням та на систему харчування.
Крім того, дитина проявляє здібності до
вивчання англійської мови у зв'язку з
чим відповідач сплачує щомісяця 500 грн.
за індивідуальні заняття. Не
враховуючи коштів на придбання одягу,
взуття, предметів для школи та першої
необхідності, для організації
необхідних умов для розвитку дитини
відповідач витрачає не менш ніж 1500 грн.
щомісячно.

Зазначила, що позивачкою не надано суду
доказів про підтвердження
матеріальних витрат на лікування в
період з 28 квітня 2013 року по теперішній
час.

Крім того, посилаючись на висновки в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013
року, вказала, що судом у порушення
вимог ст.ст.184, 192 СК України не вирішено
питання про зменшення розміру
аліментів, а визначено новий розмір у
твердій грошовій сумі, залишивши поза
увагою те, що розмір аліментів був
визначений Орджонікідзевським
районним судом м.Маріуполя Донецької
області від 19 серпня 2013 року у частці
від заробітку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, яка підтримали апеляційну
скаргу, просила скасувати рішення суду
та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог,
заперечення позивачки ОСОБА_1, яка
заперечувала проти апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка на даний час не працює, з
серпня 2013 року перебуває на обліку у
Міському протитуберкульозному
диспансері з приводу захворювання на
туберкульоз, з 09 серпня по 26 листопада
2013 року перебувала на стаціонарному
лікуванні.

Враховуючи надані позивачкою докази,
суд прийшов до висновку, що сплатою
аліментів на користь відповідача
ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_4 в розмірі ? частини від
усіх видів заробітку щомісячно,
позивачка ОСОБА_1 поставлена у скрутне
матеріальне становище, тому прийшов до
висновку про зменшення розміру
аліментів, визначивши їх у твердій
грошовій сумі у розмірі 300 грн.
щомісячно.

З таким висновком не можна не
погодитись.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

В ч.1 ст.182 цього Кодексу зазначені
обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів. Так, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення
(ч.1 ст. 184 СК
України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,
184 СК України.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 19 серпня 2013 року з
позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на
користь відповідача ОСОБА_2 на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини зі всіх видів заробітку
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 08 травня 2013
року. Рішення набрало законної сили 30
серпня 2013 року (а.с.3-6).

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
посилалась на те, що погіршився стан її
здоров'я.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що
вона звільнена 01 квітня 2013 року за
власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП
України з ПАТ «Азовзагальмаш» і на
даний час не працює (а.с.28-29).

Як вбачається з листа комунального
закладу «Центр первинної
медико-санітарної допомоги № 6
м.Маріуполя» № 485 від 02.10.2013 року,
адресованого державному виконавцю, при
влаштуванні на роботу, на ФЛГ від 21
червня 2013 року у ОСОБА_1 виявлені зміни,
з 28 червня по 06 серпня 2013 року
перебувала на амбулаторному лікуванні
у лікаря-терапевта з діагнозом
внегоспитальна правостороння
пневмонія, по закінченню лікування
направлена на консультування до
лікаря-фтизіатра, госпіталізована у
відділення № 4 МПТД з діагнозом: ВДТБ
(08.13) середньої долі правого легеню,
деструкція, МБТ, категорія 1 (а.с.8).

Відповідно до довідки № 134 від 04 квітня
2014 року, виданої диспансерним
відділенням Міського
протитуберкульозним диспансеру
м.Маріуполя, ОСОБА_1 перебуває на
обліку з серпня 2013 року з приводу
захворювання на туберкульоз, отримує
лікування з 09.08.2014 року по теперішній
час (а.с.66).

В період з 09 серпня по 26 листопада 2013
року ОСОБА_1 перебувала на
стаціонарному лікуванні в Міському
протитуберкульозному диспансері
м.Маріуполя, що підтверджується
випискою № 216 з медичної картки
стаціонарного хворого (а.с.7).

Згідно з довідкою Орджонікідзевського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції № 6515/3.3-17 від 10 грудня 2013 року
загальна сума заборгованості по
аліментам у ОСОБА_1 станом на 10 грудня
2013 року складає 6069,59 грн. (а.с.47).

Як вбачається з квитанцій, позивачка
сплачувала на користь відповідача
грошові кошти - аліменти на утримання
доньки: 15 листопада 2013 року - 100 грн., 04
грудня 2012 року - 150 грн., 09 січня 2014 року
-150 грн., 12 лютого 2014 року -200 грн., 12
березня 2014 року - 200 грн. (а.с.41).

Неповнолітня ОСОБА_5 у період з 28
травня 2013 року по 05 червня 2013 року
знаходилась на стаціонарному
лікуванні в педіатричному відділенні
комунальної установи «Маріупольське
територіальне медичне об'єднання
здоров'я дитини та жінки», проходила
діагностичне обстеження (а.с.42-43).

Відповідач звертався за медичною
допомогою лікаря стоматолога у
приватний кабінет «Дантист» для
лікування аномалії прикусу дитини
ОСОБА_5, за що сплатив 2100 грн. (а.с.45)

З 01 вересня 2013 року дитина
індивідуально займається англійською
мовою з педагогом, вартість послуг
якого складає 500 грн. щомісячно (а.с.44).

З трудового контракту моряка від 26
лютого 2014 року, укладеного на 12 місяців,
вбачається, що ОСОБА_2 працює судовим
зварником, розмір його заробітної
плати складає 2010 дол. США в місяць
(а.с.48-49).

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень.

На підтвердження своїх вимог позивачка
надала трудову книжку, довідку з
лікарні та відомості про суми
виплачених аліментів (а.с.8-10).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України,
розмір аліментів, визначений рішенням
суду, не вважається незмінним. Отже, у
зв'язку із значним покращенням
матеріального становища платника
аліментів матір, батько дитини може
подати до суду заяву про збільшення
розміру аліментів. Значне погіршення
матеріального становища батька може
бути підставою для його вимоги про
зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України
за рішенням суду розмір аліментів
визначається у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч.3
ст.181 СК України). Стаття 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі (що
фактично є зміною розміру) ст.184 СК
України відносить: нерегулярний,
мінливий дохід платника аліментів,
одержання частини доходу в натурі та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Право вимагати заміни розміру
аліментів шляхом зміни способу
присудження аліментів не може
заперечуватися, адже можливість вибору
способу присудження аліментів з огляду
на мінливість життєвих обставин,
зазначених ст.ст.182-184 СК України, не
може обмежуватися разовим її
здійсненням.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України у справі № 143
цс 13, викладеної у постанові від 05
лютого 2014 року, з огляду на відсутність
імперативної заборони змінювати
розмір аліментів шляхом зміни способу
їх присудження, за положеннями ст. 192 СК
України зміна розміру аліментів може
мати під собою зміну способу їх
присудження (зміна розміру аліментів,
стягнутих за рішенням суду у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини на розмір аліментів, визначений
у певній твердій грошовій сумі та
навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах
підлягає застосуванню не тільки ст.192
СК України, але й низка інших норм,
присвячених обов'язку батьків
утримувати своїх дітей (ст.182
«Обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів», ст.183
«Визначення розміру аліментів у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини», ст.184 «Визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі»).

Як пояснила позивачка в апеляційному
суді, вона не має можливості
працевлаштуватись на роботу, оскільки
з серпня 2013 року хворіє на туберкульоз,
у теперішній час отримує лікування
амбулаторно.

Відповідно до листа № 609 від 04 червня 2014
року комунального
лікувально-профілактичного закладу
«міський протитуберкульозний
диспансер м.Маріуполя» позивачка
ОСОБА_1 з 09 серпня 2013 року знаходиться
на лікуванні з діагнозом туберкульоз, з
27 листопада 2013 року лікується
амбулаторно, орієнтовний строк
лікування до жовтня 2014 року (а.с.99, 100).

Оскільки позивачка як суду першої
інстанції, так і апеляційному суду,
надала належні і допустимі докази щодо
зміни її матеріального становища і
погіршення стану здоров'я, та
враховуючи, що отримувач аліментів не
позбавлений права на звернення до суду
з позовом про збільшення розміру
аліментів у разі зміни вказаних
обставин, колегія суддів погоджується
з висновком суду щодо доведеності нею
своїх вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької
області 14 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Л.І.Песоцька

Судді:
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева