Справа № 197/214/14-ц
Номер провадження № 2/197/188/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2014 року. Широківський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді
Ліснецького І.В.,

за участі секретаря
Піско Л.В.,

у відсутність сторін сторони надали
заяви про розгляд справи в їх
відсутність,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні залу суду в смт.
Широке цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Олександрівська сільська
рада Широківського району
Дніпропетровської області , ОСОБА_3
треття особа третя особа Відділ
Держзамагенства у Широківському
районні Дніпропетровської області про
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю та визнання
незаконним рішення суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5, який
діє на підставі довіреності від 20
серпня 2013 року звернулась до суду з
позовом до Олександрівської сільської
ради Широківського району
Дніпропетровської області про
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю та визнання
недійсним рішення Олександрівської
сільської ради від 11.01.1995 року №5. 14.03.2014
року уточнив, а саме в п. 1 прохальної
частини після слова «визнати»
доповнити його новим словом «частково»
, а в іншій частині всі позовні вимоги
залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно
Свідоцтвапро право на спадщину за
заповітом,виданого 15.07.2011 року
державним нотаріусом Широківської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області, вона
являється власником домоволодіння
АДРЕСА_2 до складу якого входить:
житловий будинок А-1, загальною площею
53,4 кв.м., в тому числі житловою площею 27,2
кв.м., а також надвірні будівлі; літня
кухня Б,сарай В,погріб Вп/д, гараж
Г,вбиральня Є, №2паркан, І- замощення та
II- водоколонка, яке внесено 17 серпня 2011
року до електронного Реєстру прав
власності на нерухоме майно та
зареєстровано Комунальним
підприємством Дніпропетровської
обласної Ради «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації» в
реєстровій низі 2С-428 за №428. До
отримання нею вказаного вище
правовстановлюючого документу на це
спадкове нерухоме майно, останнє
належало померлій квітня 2010 року
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області на підставі Договору міни,
посвідченого 23 липня 2004 року приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстр.
№2165),який спадкодавцем було укладено з
колишнім його власником - ОСОБА_3. Так,
згідно умов названого вище договору
міни спадкодавець ОСОБА_8 ще в 2004 році
без доплати провела обмін належної їй
на праві власності трикімнатної
квартири за адресою: АДРЕСА_1, на
успадковане в подальшому позивачем
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, тим
самим у визначеному законом порядку
набувши право власності на вказане
вище нерухоме майно. Успадкувавши та
переоформивши в 2011 році на своє ім'я
вказане вище спадкове домоволодіння
померлої ОСОБА_6, воналише в жовтні 2012
року, після того як уже будучи
власником цієї нерухомості та
звернувшись спочатку до відділу
Держкомзему у Широківському районі, а в
подальшому з письмовою заявою до
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області про надання
їй дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2,
тобто безкоштовної передачі їй у
власність в порядку приватизації
розташованої під останнім земельної
ділянки, загальною площею 0,57 га,
дізналась про те, що вказана вище
спірна земельна ділянка на підставі
рішення виконкому Олександрівської
сільської ради за №5 від 11.01.1995 року
«Про передачу земельних ділянок у
приватну власність і користування»
раніше вже була передана в приватну
власність (приватизована) гр. ОСОБА_9,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, з видачею та
реєстрацією на ім'я останньої
ІНФОРМАЦІЯ_3 Державного акту на право
приватної власності на землю (серії Д П
Шр №317).Є також достовірно встановленим
та належно підтвердженим відповідними
письмовими доказами факт того, що на
момент прийняття виконавчим комітетом
відповідача оскаржуваного позивачем
рішення від 11 січня 1995 року №5 про
передачу у власність гр. ОСОБА_9
вказаної вище спірної присадибної
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2,
вказана особа вже не являлась
власником цього домоволодіння, а тому
за діючого на той час земельного
законодавства не мала права на участь в
приватизації розташованої під ним
присадибної земельної ділянки, площею
0,50 га, оскільки ще задовго до цього, а
саме 11 лютого 1992 року вона провела його
відчуження на користь свого рідного
сина - ОСОБА_3, у відповідності до
укладеного між ними договору
дарування, який 11 квітня 1992 року було
зареєстровано на ім'я останнього в
Криворізькому бюро технічної
інвентаризації за №2-428-428. Крім того,
набувач вказаного нерухомого майна -
ОСОБА_3, на момент укладення зі своєю
матір'ю цього правочинну (11.02.1992 р.) уже
мав на праві власності інший житловий
будинок в АДРЕСА_4, присадибна земельна
ділянка під яким, загальною площею 0,22
га, йому також була передана у
власність на підставі оскаржуваного
позивачем рішення виконкому
Олександрівської сільської ради за №5
від 11.01.1995 року «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність і
користування», в списку-додатку до
якого прізвище останнього значиться
під №56. Станом на момент проведення
ІНФОРМАЦІЯ_3 реєстрації виданого на
ім'я ОСОБА_9(ОСОБА_9) ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, державного акту за право
приватної власності на землю,вказана в
ньому особа-землевласник була вже
померлою, тобто державну реєстрацію
цього правовстановлюючого документу
також було проведено з відвертим
порушенням вимог ст.25 Цивільного
кодексу України. Наявні у наданій до
суду копії Державного акту на право
приватної власності на землю Шр №317
виправлення прізвища його власника з
ОСОБА_9 ОСОБА_6 ОСОБА_3, які в цьому
правовстановлюючому документі були
посвідчені, без зазначення конкретної
дати, печаткою та підписом начальника
відділу держземресурсів у
Широківському районі
Дніпропетровської області ОСОБА_11, на
даний час спростовуються наданою
позивачем ксерокопією листа-відповіді
з відділу держземагенства у
Широківському районі від 03.12.2013 року за
№2342/13, в якому зазначено, що згідно
даних Реєстру других примірників
держаків на землю вказана вище
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2,
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю (Серія Шр
№317) зареєстрована в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за померлою ОСОБА_12,
а не за ОСОБА_3. До того ж, є очевидною
також і невідповідність між загальним
розміром вказаної вище спірної
земельної ділянки, згідно рішення
виконкому Олександрівської сільської
ради від 11 січня 1995 року «Про передачу
земельних ділянок у приватну власність
і »користування»,де у власність ОСОБА_12
для обслуговування житлового будинку
та ведення підсобного господарства
передавалась земельна ділянка площею
0,50 га землі, тоді колифактичний розмір
цієї земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_2, відповідно виданого на її ім'я
державного акту на землю, серія Шр №317,
становить значно більшу площу, а саме
0,57 га землі, що також суперечило
вимогам діючого на той час земельного
законодавства. Саме ж це рішення
виконкому сільської ради згідно його
пункту 5-го. підлягало подальшому
обов'язковому затвердженню на сесії
Олександрівської сільської Ради
народних депутатів, чого так і не
відбулось, а тому останнє фактично не
набуло законної сили.

Таким чином, виходячи з вищенаведених
нею фактичних обставин цієї справи, що
підтверджуються наданими суду
відповідними письмовими доказами,
перелічені нижче:

Обґрунтовуючи заявлені нижче позовні
вимоги, згідно яких прошу суд з одного
боку визнати частково незаконним
рішення виконавчого комітету
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області від 11,01.1995
року №5 стосовно безоплатної передачі
у приватну власність гр. ОСОБА_9двох
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і ведення
підсобного господарства, загальною
площею 0,50 гектарів, розташованих в
АДРЕСА_2, а з іншого визнати недійсним
виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 на її ім'я
Державний акт на право приватної
власності на землю, серії Шр №317,
одночасно скасувавши його державну
реєстрацію, позивач вважає за
необхідне звернути увагу суду на
наступні норми діючого законодавства,
що регулюють вказані вище спірні
правовідносини.

16.03.2014 року в попередньому судовому
засідання було залучено до участі в
якості співвідповідача ОСОБА_3 а.с. 36.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_14,
який діє на підстав довіреності 05
серпня 2013 року, надав до суду заяву в
якій вказав , що позов ОСОБА_1 підтримує
просить його задовольнити, справу
слухати в його відсутність а.с. 94.

Представник співвідповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_15 , який діє на підставі угоди про
надання правової допомоги від 28.05.2014
року , надав до суду заяву в якій вказав,
що заперечує проти позовних вимог з
наступних підстав:

- рішення Олександрівської сільської
ради Широківського району
Дніпропетровської області були
виділенні у приватну власність ОСОБА_16
дві земельні ділянки дона для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, а друга для ведення
підсобного господарства.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач зазначив, що рішення сільської
ради є незаконними у зв'язку з тим, що не
можливо винести рішення так як ОСОБА_9,
не була власницею житлового будинку
АДРЕСА_2 . Але згідно рішення виділено
дві ділянки :

- цільове призначення 1-ї ділянки
будівництво і обслуговування ;

- цільове призначення другої ділянки
ведення підсобного господарства.
Позивач не довів, що ОСОБА_9 не мала
права побудувати на виділеної 1-й
земельній ділянці житловий будинок й
що право на отримання земельної
ділянки для ведення підсобного
господарства не має ОСОБА_9 , яка раніше
не отримала землю для ведення
підсобного господарства і що таке
право втрачене нею у зв'язку з тим, що
будинок АДРЕСА_2 був нею подаровано на
підставі зазначеного у позові просить
відмовити а.с. 93.

Представник відповідача
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області до суду
надали заяву, в якій згідні з визнанням
недійсним державного акту (серія Д II Шр
№317 виданий ІНФОРМАЦІЯ_3) на право
власності на землю та визнання
частково незаконним рішення
виконавчого комітету від 11 січня 1995
року №5 в п. 54 списку, просять слухати
справу без участі представника
сільської ради а.с. 89.

Представник третьої особи
держземагенства у Широківському
районі Дніпропетровської області до
суду надали заяву про розгляд справи в
їх відсутність, рішення просять
виносити на розсуд суду а.с. 92.

В судове засідання сторони не з
'явилися, до суду надали заяви про
розгляд справи у їх відсутність, тому
відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень ЦПК
України розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 212
ЦПК кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім наявності підстав
звільнення від доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи на інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб , подання відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом можуть
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно російсько-українського
словника видавництво Харків РВП
«Оригінал» 1997 р. жіноче ім'я російською
мовою «ОСОБА_9» українською «ОСОБА_9»,
отже вказані імена є тотожними а.с. 45.

Згідно рішення Олександрівської
сільської ради Широківського району
Дніпропетровської області від 11.01.1995
року №5 «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність і
користування» та додатку-списку, під
№54 ОСОБА_9 було надано земельну ділянку
загальною площею в приватну власність
на постійне користування в розмірі 0,50
га., в тому числі: для обслуговування
житлового будинку (приватна власність),
особистого підсобного господарство
(постійне користування) а.с. 16.-17.

Отже, передача земельних ділянок
ОСОБА_9 відбувалась на підставі
Декрету Кабінету Міністрів України «
Про приватизацію земельних ділянок»
від 26.12.1992 року. Згідно п. 1 цього
Декрету передбачалось «сільським,
селищним, міським Радам народних
депутатів забезпечити передачу
протягом 1993 року громадянам України у
приватну власність земельних ділянок,
наданих їм для ведення особистого
підсобного господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, у межах норм,
установлених Земельним кодексом
України». Передача громадянам України
безоплатно у приватну власність
земельних ділянок для цілей, вказаних у
статті 1 Декрету, провадиться один раз,
про що обов'язково робиться місцевими
Радами народних депутатів відмітка у
паспорті або документі, який його
замінює. Згідно з ч.3 Декрету - право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених статтею 1 цього
Декрету, посвідчується відповідною
Радою народних депутатів, про що
робиться запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, померла с.
Олександрівка Широківського району
Дніпропетровської області а.с. 15.

При житті, а саме 11 лютого 1992 року
ОСОБА_17 подарувала ОСОБА_3 житловий
будинок АДРЕСА_2 а.с. 19.

20.14.1995 року ОСОБА_9 було видано
державний акт на право приватної
власності на землю , на підставі
рішення Олександрівської сільської
ради від 11 січня 1995 року №5 й передано в
приватну власність земельну ділянку
площею 0, 57 гектарів в межах згідно з
планом а.с. 14.

23 липня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уклала
договір міни, згідно якого ОСОБА_8
зобов'язалась передати у власність
ОСОБА_3, а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти
трикімнатну квартиру , загальною
площею 55, 4 кв. м, в тому числі жилою
площею 36,1 кв. м. , розташовану на шостому
поверсі , дев'ятиповерхового житлового
будинку, що знаходиться за адресою :
АДРЕСА_1 , в обмін на домоволодіння ,
розташоване на земельній ділянці. В
склад домоволодіння входять: житловий
будинок : житловою А-1, шл.лит.під шубу,
загальною площею 53, 4 кв. м., в тому числі
жилою площею 27, 2 кв. м, Б-літня кухня,
цегла. В - сарай шл.лит., В п/д - погріб,
шл.лит., Г - гараж, цегла, Є - вбиральня,
дерев., 1,3 - ворота, 2- паркан,
II-водоколонка, I- замощення, що
знаходяться за адресою : АДРЕСА_2,
ОСОБА_3 зобов'язується передати у
власність ОСОБА_8, а ОСОБА_8
зобов'язується його прийняти а.с. 19.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла с.
Олександрівка Широківського району
Дніпропетровської області а.с. 12.

15 липня 2011 року ОСОБА_1 прийняла
спадщину на підставі заповіту
посвідченого Олександрівською
сільською радою Широківського району
Дніпропетровської області , яка
складається з житлового будинку А-1,
загальною площею 53,4 кв.м. в тому числі
житловою площею 27,2 кв. м. , з надвірними
будівлями: літня кухня Б, сарай В.
погріб В п/д, гараж Г, вбиральня Є, №2
паркан, I- замощення , II - водо колонка, що
знаходиться в АДРЕСА_2, що належать
померлій на підставі договору міни,
посвідченого приватним нотаріусом
округу Дніпропетровської області а.с.
13.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
21 травня 1997 року №280/97-ВР, акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно стаття 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст.. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.
Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Відповідно до п.г) ч.3 ст.152 ЗК України:
«Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.»

Відповідно до ч. 1 ст.. 155 ЗК України
відповідальність органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування за видання актів, які
порушують права власників земельних
ділянок , у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України, суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до ст.. 134 ЦК України (1963 року)
жилий будинок, що знаходиться в
сільській місцевості (або частина
його), може відчужуватись
громадянинові лише за умови, коли йому
в установленому порядку надається в
користування земельна ділянка при
будинку, за винятком продажу будинку на
знос.

Відповідно до ст.. 125 Земельного Кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно ст. 25 ЦК України цивільна
правоздатність фізичної особи:

1. Здатність мати цивільні права та
обов'язки (цивільну правоздатність)
мають усі фізичні особи.

2. Цивільна правоздатність фізичної
особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом,
охороняються інтереси зачатої, але ще
не народженої дитини.

3. У випадках, встановлених законом,
здатність мати окремі цивільні права
та обов'язки може пов'язуватися з
досягненням фізичною особою
відповідного віку.

4. Цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті.

Згідно до ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Право власності на землю гарантується,
це право набувається і реалізується
громадянами виключно відповідно до
Закону.

Стаття 81 ЗК України визначає що
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

А згідно до статті 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

А згідно зі ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Щодо вимоги про визнання незаконним
рішення виконавчого комітету
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області від 11 січня
1995 року №5 «Про передачу земельних
ділянок в приватну власність і
користування» в частині безоплатної
передачі у приватну власність гр..
ОСОБА_9, яка значиться в списку-додатку
до нього під №54, земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку
/приватної власності/ слід визнати
незаконни так як відповідно до ст. 346 ЦК
України припиняється право власності у
разі: 1) відчуження власником свого
майна, отже оскільки 11 лютого 1992 році
ОСОБА_9 подарувала житловий будинок ,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_2
своєму синові ОСОБА_3 а.с. 50, який
обміняв його на квартиру а.с. 21, отже
право власності в ОСОБА_9 припинилось
після укладання договору дарування.

А в частині щодо земельної ділянки для
ведення підсобного господарства слід
визнати законними з тих підстав, що
особисте підсобне господарство - це
своєрідна форма виробництва
сільськогосподарської продукції, що
має характер особистого споживання.
Такого роду діяльність не
розглядається як підприємницька і не
обкладається прибутковим податком.
Ведення особистого підсобного
господарства не має за мету отримання
прибутку. Прибуток, який отримують від
продажу продукції, використовують для
особистого або сімейного споживання.

Правовий режим земельних ділянок для
ведення особистого підсобного
господарства визначений в ст. 56
Земельного кодексу, відповідно до
якого для ведення особистого
підсобного господарства громадянам за
рішенням сільської, селищної, міської
Ради народних депутатів передаються
безплатно у власність земельні
ділянки, в межах населених пунктів, у
розмірах, вказаних у
земельно-облікових документах, або
надаються безплатно у власність у
розмірі не більше 0,6 гектара. При
компактній забудові населених пунктів
у відповідності з їх генеральними
планами і проектами забудови земельні
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства біля будинку
надаються в меншому розмірі з
виділенням останньої частини за межами
житлової зони населеного пункту.

З рішення Олександрівської сільської
ради №11.01.1995 року №5 «Про передачу
ОСОБА_9 земельної ділянки у приватну
власність і користування» , а саме для
особистого підсобного господарства
(постійне користування ) площею 0,25 га. ,
вбачається, що воно було прийнято
відповідно до Декрету Кабінетів
Міністрів України «Про приватизацію
земельних ділянок» від 26.12.1992 року , а
оскільки померлою не було оформлено
державний акт направо власності на
землю та відповідно не завершено
процедуру приватизації земельної
ділянки, то таке право має бути визнане
за співвідповідачем як за спадкоємцем
померлої.

Оскільки ОСОБА_9 померла , ІНФОРМАЦІЯ_2,
а державний акт було видано 20.12.1995 року
тобто після її смерті. А отже, хоч
рішення Олександрівської сільської
ради від 11.01.1995 року № 5 про
приватизацію земельної ділянки
сільською радою було прийнято ще за
життя ОСОБА_9, але Державний акт був
виготовлений лише 20.12.1995 року, вже після
його смерті, то даний Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ДП № 317 на ім'я ОСОБА_9 має бути
визнаний недійсним, оскільки згідно зі
даний ст. 346 Цивільного кодексу України
однією з підстав припинення права
власності є смерть власника, а якщо
оформлення права власності на майно за
життя людини проведено не було, то
після смерті особи взагалі
правовстановлюючі документи про це не
можуть бути видані на ім'я померлого.
Відповідно має бути скасована і його
державна реєстрація.

Судові витрати не відшкодовувати з
відповідачів, а залишити на рахунок
позивачки за її вимогою.

На підставі викладенного керуючись
ст.ст. 17, 67 ЗК України 1990 р., Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
приватизацію земельних ділянок»,
ст.ст.121, 125, 126, п. 1 розділу X "Перехідні
положення" Земельного Кодексу України
2001 р.,керуючись ст. ст. 60,61, 209, 214-215,218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1
до Олександрівська сільська рада
Широківського району
Дніпропетровської області , ОСОБА_3,
треття особа Відділ Держзамагенства у
Широківському районні
Дніпропетровської області про
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю та визнання
незаконним рішення .

Визнати незаконним рішення
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області № 5 від
11.01.1995 року "Про передачу земельних
ділянок у приватну власність і
користування" в частині безоплатної
передачі у приватну власність гр.
ОСОБА_9 , яка зазначена в списку-додатку
до нього під №54 частково, а саме в
частині , що стосується виділення
земельної ділянки в розмірі 0, 25 га. для
обслуговування житлового будинку
(приватна власність), а в іншій частині
щодо визнання незаконним рішення
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області № 5 від
11.01.1995 року "Про передачу земельних
ділянок у приватну власність і
користування" відмовити.

Визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
Серія ДП Шр №317, виданий ІНФОРМАЦІЯ_3
виконавчим комітетом Олександрівської
сільської ради Широківського району
Дніпроптеровської області на ім'я
ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на
земельну ділянку площею 0, 57 гектарів в
межах плану, призначену для
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд та ведення
підсобного господарства, розташовану
по АДРЕСА_2 , який було зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області за Шр №317.

Судові витрати не відшкодовувати з
відповідачів, а залишити на рахунок
позивачки за її вимогою.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги , якщо апеляційну
скаргу не було подано . У разі подання
апеляційної скарги рішення , якщо його
не скасовано , набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення . Особи , які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення , можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення .

СУДДЯ І.В.
ЛІСНЕЦЬКИЙ