Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
позики, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 02 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 квітня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що 01
січня 2009 року на підставі договору
позики він передав відповідачу 24 743
євро та 63 115 дол. США терміном на один
місяць. 01 лютого 2009 року відповідач
борг не повернула.

Пунктом 4 договору позики передбачено,
що за прострочення терміну повернення
боргу позичальник сплачує штраф в
розмірі 0,2 % річних за кожний день
прострочення. За період з 01 лютого 2009
року по 24 лютого 2012 року відповідач
прострочив виплату позики на 1119 днів,
тому розмір штрафу, який підлягає
стягненню з відповідача складає 1 716 405
грн 50 коп.

Позивач зазначав, що на момент
підписання договору позики між ним та
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»
був укладений кредитний договір, на
підставі якого банк надав кредит у
розмірі 70 000 дол. США зі сплатою 14 %
річних. За рахунок коштів, які повинна
була повернути відповідач, позивач мав
намір сплатити кредит.

Станом на 01 лютого 2009 року розмір
непогашеного кредиту становив 52 942 дол.
США та розмір відсотків за
користування кредитом у період з 01
лютого 2009 року по 24 лютого 2012 року
складав 181 486 грн 25 коп., тому позивач
вважав, що розмір відсотків за кредитом
є понесеними ним збитками у зв'язку з
невиконанням відповідачем договору
позики.

Враховуючи викладене, позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 24 743 євро, 63 115 дол. США,
за курсом Національного банку України
на день звернення до суду, штраф в
розмірі 1 716 405 грн 50 коп. та збитки у
розмірі 181 486 грн 25 коп., а всього 2 644
828 грн 97 коп.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 02 жовтня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
11 квітня 2013 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 заборгованість за договором
позики у розмірі 766 428 грн 36 коп.,
штраф у розмірі 1 536 075 грн 72 коп. У решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати вказані судові рішення та
направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач зобов'язання за договором
позики в повному обсязі не виконала,
тому з неї на користь позивача підлягає
стягненню заборгованість у розмірі 766
428 грн 36 коп. та штраф за прострочення
виконання зобов'язань за період з 01
лютого 2009 року по 24 лютого 2012 року у
розмірі 1 536 075 грн 72 коп.

Судами встановлено, що 01 січня 2009 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
договір позики, на підставі якого
ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 позику у розмірі 24
743 євро та 63 115 дол. США терміном на
один місяць.

У встановлений договором строк ОСОБА_4
суму боргу не повернула.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Судами також встановлено, що за період
з 01 лютого 2009 року по 24 лютого 2012 року
відповідач прострочив виплату позики
на 1119 днів.

Пунктом 4 договору позики передбачено,
що за прострочення терміну повернення
боргу позичальник сплачує штраф в
розмірі 0,2 % річних за кожний день
прострочення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
спеціальна позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що на
підставі п. 4 договору позики з
відповідача підлягає стягнення штраф
за період з 01 лютого 2009 року по 24 лютого
2012 року у розмірі 1 536 075 грн 72
коп.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Тобто штраф - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано.

Правова природа штрафу така, що позовна
давність до вимог про його стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується штраф, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями
перед зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій, з
яким погодився апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
з відповідача заборгованості за
договором позики та штрафу за
несвоєчасне виконання зобов'язань.

Доводи касаційної скарги про
незастосування судом строку
спеціального позовної давності до
вимог про стягнення штрафу не
заслуговують на увагу, оскільки в суді
першої інстанції відповідачем не
заявлялось клопотання про
застосування річного строку позовної
давності до вимог про його стягнення.

Інші доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та не дають
підстав для скасування судових рішень
в оскаржуваній частині.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 02 жовтня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Олійник Судді:В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева І.К. Парінова
В.О. Савченко