Справа № 486/9/14-ц
Провадження № 2/486/143/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 серпня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

у складі: головуючого
Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Миколаївської
філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення , -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПриватБанк" в особі
Миколаївської філії (далі ПАТ КБ
"ПриватБанк") звернулося до суду з
позовом, в якому просить виселити
відповідачів та інших осіб, які
зареєстровані та проживають у квартирі
АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01
червня 2007 року між банком та ОСОБА_1
укладено договір номер NKUCGА000078, згідно
з яким відповідач отримав кредит у
розмірі 27500.00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11.04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 31.05.2017 року. В
забезпечення виконання зобов'язань
відповідачем ОСОБА_1 за кредитним
договором, між банком та відповідачами
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 01.06.2007 року було
укладено договір іпотеки № NKUCGА000078,
згідно якого відповідачі надали в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1. У зв'язку з порушенням ОСОБА_1
умов кредитного договору Банк
звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. 24 липня 2013 року судом ухвалено
рішення про задоволення позову. У
зв'язку з відмовою відповідачів
добровільно звільнити житлове
приміщення, просить примусово виселити
усіх мешканців.

28 липня 2014 року позивачем надано
уточнену позовну заяву в якій просить
виселити зі спірного жилого приміщення
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 2009 року
народження, які зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1. Справу просить
слухати у відсутність представника
позивача.

Відповідачі та представник третьої
особи в судове засідання не з'явились.
Відповідач ОСОБА_3 надала суду письмову
заяву, в якій просить розглянути справу
без її участі. Крім цього надала
заперечення, в якому зазначила, що
згідно Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», просить відмовити у
задоволенні позову, оскільки квартира
є єдиним її місцем проживання, іншим
нерухомим майном не володіє.

Відповідач ОСОБА_1 та представник
третьої особи, причину неявки суду не
повідомили, про місце та час розгляду
справи повідомлені вчасно та належним
чином. Клопотань про відкладення
розгляду справи, або про розгляд справи
у їх відсутність до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України,
якщо суд не має відомостей про причину
неявки відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Представник позивача не заперечує
проти ухвалення заочного рішення про
що зазначив у заяві.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, в зв'язку з неявкою учасників
процесу в судове засідання, фіксування
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що у задоволенні позову
необхідно відмовити, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 01
червня 2007 року між банком та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № NKUCGА000078,
згідно з яким відповідач отримав
кредит у розмірі 27 500.00 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 31.05.2017
року (а.с. 6-8).

01 червня 2007 року між банком та
відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки № NKUCGА000078,
згідно якого відповідачі надали в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1, в забезпечення виконання
зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 за
кредитним договором (а.с. 9-13).

Згідно виписки з домової книги про
склад сім'ї від 14.01.2014 року, ОСОБА_2 1935
року народження, знятий з
реєстраційного обліку 24.10.2012 року у
зв'язку зі смертю (а.с. 41).

24 липня 2013 року Южноукраїнським
міським судом Миколаївської області
ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 20-22).

Як вбачається з виписки з домової книги
про склад сім'ї від 14.01.2014 року (а.с.41) у
квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані та
проживають ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 2009
року нардження.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
"Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
(ч.2 ст.40 України "Про іпотеку").

Листом № 30.1.0.0/2-870 від 02.08.2013 р., №
30.1.0.0/2-870 від 14.11.2013 р. Банк повідомив
відповідача про необхідність
добровільно звільнити житлове
приміщення, разом із усіма
незареєстрованими у предметі іпотеки
членами сім'ї та іншими мешканцями (а.с.
14, 16).

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно із ст.18 Закону "Про охорону
дитинства" діти - члени сім'ї наймача
або власника жилого приміщення мають
право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла..

Отже, враховуючи те, що в спірному
житловому приміщенні окрім наймача
проживає малолітня дитина, суд
приходить до висновку про необхідність
відмови у задоволенні позову.

Крім того, згідно діючого на
сьогоднішній день ЗУ "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" протягом дії даного
закону не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ "Про
заставу" та/або предметом іпотеки гідно
із ст. 5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника чи
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника чи
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв. м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

З урахуванням викладеного,
відзначається, що на правовідносини
між сторонами поширюється дія ЗУ "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті". Отже, в
період дії вказаного закону не може
відбуватись звернення стягнення на
предмет іпотеки. Правовідносини між
сторонами, пов'язані з виселенням
відповідачів з житлового будинку, є
похідними від передбаченої законом
процедури звернення стягнення на
предмет іпотеки, а оскільки на
сьогоднішній день нерухоме житлове
майно не може бути примусово стягнуте,
остільки суд відзначає відсутність
передбачених законом підстав для
усунення перешкод у здійсненні
стягнення на іпотечне майно шляхом
примусового виселення мешканців з
будинку без надання іншої житлової
площі, в задоволенні позову необхідно
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212, 213, 214, 215, 218,
226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Миколаївської
філії до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Миколаївської області, шляхом
подачі апеляційної скарги до
Южноукраїнського міського суду,
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
І. М. Бобровський