Справа № 739/513/14-ц
Провадження № 2/739/142/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретарів - Неживець К.В., Лукаш Н.Я.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Новгороді-Сіверському Чернігівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 (далі -
відповідач) про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів на
утримання їхньої дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
рішенням Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 06 серпня 2013 року на її користь з
відповідача стягнуто аліменти на
утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
однак останній свої обов'язки щодо
сплати аліментів не виконує у наслідок
чого за період з липня 2013 року по
березень 2014 року виникла
заборгованість з їх сплати. Враховуючи
це, уточнивши свої позовні вимоги,
просила стягнути з відповідача на свою
користь пеню за несплату аліментів у
розмірі одного відсотка за кожен день
прострочення, що відповідно до
здійснених нею розрахунків становить 6
614 грн. 93 коп.

У судовому засіданні позивачка позов
підтримала повністю та просила його
задовольнити з підстав, викладених в
позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні
висловився проти задоволення позову,
пояснивши, що з моменту винесення
рішення суду про стягнення з нього
аліментів, він ніде не працює, доходів
не отримує, при цьому в листопаді 2013
року у нього було виявлено тяжке
захворювання, а саме туберкульоз і з
того часу він проходить лікування в
Новгород-Сіверській ЦРЛ, у зв?язку з чим
не має можливості працевлаштуватися, а
всі кошти використовує на своє
лікування. До виявлення захворювання
він вживав певних заходів щодо сплати
аліментів, однак надати доказів цього
не може.

Заслухавши пояснення позивачки та
відповідача, дослідивши матеріали
справи та наявні у них докази, суд
приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка та
відповідач з 29 вересня 2001 року
перебували у шлюбі, який рішенням
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 26 листопада
2012 року, що набрало законної сили 07
грудня 2012 року, було розірвано (а.с. 6).

Під час перебування у шлюбі
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син -
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 5).

Рішенням Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 26 листопада 2012 року одночасно з
розірванням шлюбу позивачки та
відповідача було вирішено питання щодо
місця проживання їхньої дитини, яку
залишено з позивачкою (а.с. 6).

Рішенням Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 06 серпня 2013 року з відповідача на
користь позивачки стягнуто аліменти на
утримання їхньої малолітньої дитини у
розмірі ? частки всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 02 липня
2013 року і до досягнення нею повноліття
та допущено негайне виконання рішення
суду в межах суми платежу за один
місяць (а.с. 7).

На підставі виконавчого листа №2/739/267/13,
виданого відповідно до вказаного
рішення суду від 06 серпня 2013 року,
державною виконавчою службою
здійснюється стягнення аліментів з
відповідача в примусовому порядку.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по аліментах від 21
лютого 2014 року №1123, складеному
державним виконавцем Ляшок О.Б. по
виконавчому листу №2/739/267/13 про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1, останній свої
аліментні зобов'язання виконує
неналежним чином, сплативши лише у
вересні 2013 року 200 грн. Загальний розмір
заборгованості зі сплати аліментів за
період з 02 липня 2013 року по лютий 2014
року становить 4 014 грн. 80 коп. Даний
розрахунок складено державним
виконавцем у відповідності до вимог
статті 74 Закону України «Про виконавче
провадження» і сторонами не
оспорюється.

Відповідно до частини першої статті 196
Сімейного кодексу України (далі - СК
України) при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
пункті 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України №3 від 15 травня 2006 року
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства,
материнства та стягнення
аліментів» передбачена статтею 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема: у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Аналіз зазначеної норми закону
свідчить, що в цьому разі слід виходити
з презумпції вини особи, яка
прострочила виконання зобов'язання, а
тому саме на неї покладено тягар
доказування протилежного. Відповідно,
суд повинен встановити факт
заборгованості по аліментам й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду у її виникненні, та
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення неустойки
(пені).

З відповіді Новгород-Сіверської ЦРЛ
від 20 травня 2014 року №12-01/1096, наданої на
виконання ухвали суду про витребування
доказів, вбачається, що ОСОБА_2, тобто
відповідач, знаходиться на лікуванні у
туберкульозному відділенні
Новгород-Сіверської ЦРЛ з 18 грудня 2012
року по теперішній час з діагнозом ВДТБ
(встановлений 13 листопада 2013 року)
вперше діагностований туберкульоз
верхньої долі легені (інфільтративний)
Дестр-МБТ-М-К-Р ГістО Кат1 Каг 4 (2013) ДН-І
ст. У відділенні протитуберкульозні
антибактеріальні препарати хворий
отримує безкоштовно. Під час лікування
хворий купував за власні кошти
полівітамінні препарати,
гепатопротектори, дезінфікуючі засоби,
медичні маски, шприци та інше на
загальну суму 1 000 грн. (а.с.25).

Враховуючи те, що 13 листопада 2013 року у
відповідача було діагностовано
захворювання - туберкульоз верхньої
долі правої легені, у зв'язку з чим він
змушений здійснювати витрати на
лікування, яке проходить в
Новгород-Сіверській ЦРЛ, при цьому у
зв'язку з наявністю зазначеного
захворювання відповідач з 13 листопада
2013 року позбавлений можливості
працевлаштуватися чи отримувати дохід
від інших видів діяльності, суд вважає,
що ним доведена відсутність вини у
виникненні заборгованості зі сплати
аліментів, починаючи з 13 листопада 2013
року по день розгляду справи.
Відповідно в задоволенні позовних
вимог в цій частині необхідно
відмовити.

Водночас, від часу винесення судом
рішення про стягнення аліментів до 12
листопада 2013 року включно у
відповідача захворювання на
туберкульоз діагностовано не було,
витрат на лікування він не здійснював і
мав змогу вживати заходи для отримання
доходів та виконання своїх зобов'язань
зі сплати аліментів.

Оскільки факт наявності
заборгованості зі сплати аліментів за
період з 02 липня по 12 листопада 2013 року
включно підтверджується належним
доказом - розрахунком заборгованості, а
відповідачем не надано належних
доказів щодо відсутності його вини у
виникненні заборгованості зі сплати
аліментів позивачці у вказаний період,
суд приходить до висновку, що ця
заборгованість по 12 листопада 2013 року
включно виникла з вини відповідача і
вимоги позивачки про стягнення пені в
цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України у справі №6-81
цс13, викладеної в постанові від 11
вересня 2013 року, що є обов'язковою для
суду в силу статті 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України), оскільки зобов'язання зі
сплати аліментів носить періодичний
характер і повинно виконуватися
щомісяця, то при розгляді спорів про
стягнення на підставі частини першої
статті 196 СК України пені від суми
несплачених аліментів суд повинен
з'ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному з цих періодичних платежів,
встановити строк, до якого кожне із цих
зобов'язань мало бути виконано, та з
урахуванням встановленого обчислити
розмір пені, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати до дня ухвалення судом рішення
про стягнення пені, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Вирішуючи питання щодо розміру
пені, яка підлягає стягненню з
відповідача суд враховує, що у наданому
позивачкою розрахунку пені за кожен
місяць прострочення, дана пеня
нарахована в тому числі й за кожен день
місяця в якому мала бути здійснена
відповідна виплата, що протирічить
положенням статті 196 СК України та
вказаній вище правовій позиції
Верховного Суду України.

За таких обставин суд вважає за
необхідне здійснити коригування
розрахунку пені за період з 02 липня 2013
року по 12 листопада 2013 року, зокрема:

- аліменти за липень 2013 року відповідач
зобов'язаний був сплатити у розмірі 480
грн. 30 коп., але вони ним сплачені не
були, тому на заборгованість за період
з 01 серпня 2013 року по 12 листопада 2013
року нараховується пеня за 104 дні
прострочення і її розмір становить 499
грн. 51 коп. (480 грн. 30 коп. х 1% х 104 дні);

- аліменти за серпень 2013 року
відповідач зобов'язаний був сплатити у
розмірі 530 грн. 50 коп., але вони ним
сплачені не були, тому на
заборгованість за період з 01 вересня 2013
року по 12 листопада 2013 року
нараховується пеня за 73 дні
прострочення і її розмір становить 387
грн. 27 коп. (530 грн. 50 коп. х 1% х 73 дні);

- аліменти за вересень 2013 року
відповідач зобов'язаний був сплатити у
розмірі 530 грн. 50 коп., але вони були ним
сплачені лише частково у розмірі 200 грн.
00 коп., а несплачена частина аліментів
за цей період становить 330 грн. 50 коп.,
тому на заборгованість за період з 01
жовтня 2013 року по 12 листопада 2013 року
нараховується пеня за 43 дні
прострочення і її розмір становить 142
грн. 12 коп. (330 грн. 50 коп. х 1% х 43 дні);

- аліменти за жовтень 2013 року
відповідач зобов'язаний був сплатити у
розмірі 530 грн. 50 коп., але вони ним
сплачені не були, тому на
заборгованість за період з 01 по 12
листопада 2013 року нараховується пеня
за 12 днів прострочення і її розмір
становить 63 грн. 66 коп. (530 грн. 50 коп. х 1%
х 12 днів).

Таким чином, загальний розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки за прострочення
сплати аліментів за період з 02 липня по
12 листопада 2013 року становить 1 092 грн. 56
коп. (499 грн. 51 коп. + 387 грн. 27 коп. + 142 грн.
12 коп. + 63 грн. 66 коп.).

Відповідно до частини другої
статті 196 Сімейного кодексу України
розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи, що відповідач на час
розгляд справи хворіє на туберкульоз
легенів, який є тяжких захворюванням, у
зв'язку з чим він позбавлений
можливості працювати і отримувати
дохід та змушений здійснювати витрати
на своє лікування, суд, враховуючи
матеріальний стан відповідача,
зумовлений наявністю тяжкого
захворювання, вважає за необхідне
зменшити розмірі неустойки (пені), яка
підлягає стягненню з нього на користь
позивачки з 1 092 грн. 56 коп. до 500 грн. 00
коп.

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, враховуючи, що позов
підлягає задоволенню частково, з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню понесені нею
судові витрати у розмірі 18 грн. 41 коп. (500
грн. 00 коп. х 243 грн. 60 коп. / 6 614 грн. 93
коп.).

На підставі викладеного, керуючись
статтею 196 Сімейного кодексу України,
статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення пені за прострочення сплати
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, пеню
за прострочення сплати аліментів у
розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 в якості відшкодування судових
витрат 18 (вісімнадцять) гривень 41
копійку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 30 травня 2014
року.