У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року суддя Подільського
районного суду м.Києва Гребенюк В. В. ,
розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві Шевчука
Олексія Віталійовича,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на
дії державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві Шевчука
Олексія Віталійовича.

Скаржник обґрунтовував свою скаргу
тим, що 30.01.2014 року, приблизно в обід,
скаржник зустрівся з своєю колишньою
дружиною ОСОБА_3 для того, щоб передати
їй гроші для спільного сина, також
підібрати для нього деякі речі одягу
скаржника, а також деякі книги з його
бібліотеки, остання залишилась в
АДРЕСА_1, а скаржник виїхав на книжковий
ринок «Петрівка» з метою придбання для
сина деяких книг за його спеціальністю.
Приблизно о 15 год. скаржнику на
мобільний телефон подзвонила колишня
дружина та повідомила, що якісь люди
рвуться в квартиру: хтось порсається у
замках перших дверей. Скаржник сказав
їй, щоб вона нікому не відчиняла двері,
а сам терміново виїхав додому. За 15-20
хвилин він вже був вдома. Приїхавши
додому скаржник побачив, що зовнішні
металеві двері відчинені
невстановленими особами, внутрішні
фізично виламані, подальше
використання їх за призначенням
неможливе. В квартирі знаходились
державний виконавець ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві Шевчук О.В.
разом з представником Подільської
районної у м. Києві державної
адміністрації Морозом Д.С.,
співробітником міліції Худьком Р.В. та
майстром ЖЕКу Власенком О.В. Шевчук О.В.
пред'явив скаржнику виконавчий лист №
2607/102228/12, виданий 10.01.2014 року, в якому
було зазначено: «Виселити ОСОБА_7 з
усіма з усіма іншими особами, які
проживають у помешканні разом з ним без
надання іншого житла з квартири
АДРЕСА_1». Скаржник повідомив
державного виконавця Шевчука Олексія
Віталійовича про те, що скаржник мешкає
у вказаній квартирі майже 25 років, але
не є особою, яка проживає разом з ОСОБА_7
у дані квартирі. ОСОБА_7 ніколи у
вказаній квартирі не мешкав та не
мешкає. Також, скаржник звернувся до
державного виконавця Шевчука О.В. та
став наполягати на тому, що не особою,
яка підлягає примусовому виселенню за
вказаним виконавчим документом.
Скаржник є дієздатною особою, ніяких
рішень щодо нього не приймалось.
Скаржник запропонував припинити всі
вказані дії щодо нього, оскільки вони,
на його думку, є незаконними.
Пред'явлений виконавчий документ
стосується осіб, до яких він не
відноситься. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. Проте, жодним чином про
необхідність самостійного виконання
рішення про примусове виселення у
строк до п'ятнадцяти днів скаржнику
повідомлено не було, скаржника про день
і час примусового виконання рішення
повідомлено не було. Захищаючи свої
порушені прав, скаржник попрохав
колишню дружину викликати
співробітників міліції за телефоном
«102». За деякий час в квартиру прибули
два співробітника Подільського РУ ГУ
МВС України в м. Києві - Зоценко Є.В. та
Губарець Р.П. Проте, ніяких дій щодо
захисту скаржника не здійснили, склали
якийсь документ та покинули квартиру.
Державний виконавець Шевчук О.В. описав
лише деякі речі, які знаходились у
квартирі, основна частина майна, а саме,
особисті речі скаржника, посуд, книжки,
які мають букіністичну цінність,
описані не були. Також, під час
примусового виселення були відсутні
поняті. Перед тим як фізично скаржника
виносити з квартири, були викликані
майстри, які здійснюють ремонт в
сусідній квартирі АДРЕСА_3, вони
підписали складений державним
виконавцем Шевчуком О.В. акт в якості
понятих, фактично під час виселення
вони були відсутні. Вимоги скаржника
було проігноровано, скаржника було
примусово виселено. Шевчук О.В.
викликав тих же співробітників
Подільського РУ ГУ МВС України в
м.Києві Зоценка Є.В. та Губарця Р.П., які
разом з ним та дільничим Худьком Р.В.
просто фізично винесено за руки та ноги
вперед ногами та поклали на
міжквартирний майданчик. Вважаючи свої
права порушеними, скаржник звернувся
за захистом порушеного права до суду.

В судовому засіданні скаржник скаргу
підтримав, просив її задовольнити.

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції в м. Києві Шевчук Олексій
Віталійович в судове засідання не
з'явилася, про час, дату та місце
проведення судового засідання
повідомлялась належним чином (а.с. 13, 17,
31, 35) причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши думку скаржника в судовому
засіданні, суд, керуючись ст. ст. 169, 386
ЦПК України, прийшов до висновку про
можливість розгляду справу на підставі
наявних доказів.

Заслухавши пояснення скаржника,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, такого висновку суд
дійшов з наступних підстав.

Як встановлено судом, Рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 07.11.2012 року було виселено ОСОБА_7 з
усіма з усіма іншими особами, які
проживають у помешканні разом з ним без
надання іншого житла з квартири
АДРЕСА_1, дане рішення було ухвалено в
заочному порядку (а.с. 10).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
17.02.2013 року у прийнятті апеляційної
скарги ОСОБА_1 на Рішення Подільського
районного суду м. Києва від 07.11.2012 року -
відмовлено (а.с. 23). Згідно
вищезазначеної ухвали суду 14 лютого 2014
року до Апеляційного суду м. Києва
надійшла справа за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського
районного суду м. Києва від 7 листопада
2012 року по справі за позовом
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_7,
третя особа: Комунальне підприємство
«Куренівське» про примусове виселення
із самоправно зайнятої квартири без
надання іншого жилого приміщення.
Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 7 листопада
2012 року позов задоволено: виселено
ОСОБА_7 з усіма іншими особами, які
проживають у помешканні разом з ним без
надання іншого житла з квартири
АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації витрати по
сплаті судового збору в сумі 107,30 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково. З матеріалів справи та зі
змісту оскаржуваного заочного рішення
вбачається, що ОСОБА_1 не має
передбаченого статтею 292 ЦПК України
права на апеляційне оскарження даного
рішення, оскільки він не брав участі у
справі і суд першої інстанції жодним
чином не вирішував питання про його
права та обов'язки. Крім того,
оскаржуючи рішення суду і вказуючи на
порушення своїх прав і виселення з
квартири, апелянтом не надано жодних
доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги, зокрема які б
принаймні свідчили про проживання у
спірній квартирі. Таким чином, оскільки
оскаржуваним заочним рішенням суду не
вирішувалось питання про права та
обов'язки ОСОБА_1 та останнім не надано
доказів на підтвердження порушення
його прав та інтересів, то у суду
апеляційної інстанції відсутні
належні правові підстави для прийняття
до розгляду апеляційної скарги, а
відтак, у відповідності з вимогами ч. 1
ст. 292 ЦПК України, у прийнятті до
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1
слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ст. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Судом було досліджено копію
виконавчого провадження, відповідно до
якого було видано виконавчий лист по
цивільній справі за позовом
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_7,
третя особа: комунальне підприємство
«Куренівське», про примусове виселення
із самоправно зайнятої квартири без
надання іншого житлового приміщення
(а.с. 54 - 55).

16.01.2014 року постановою державного
виконавця було відкрито виконавче
провадження № 41464860 на підставі
виконавчого листа № 2607/10228/2012, виданого
10.01.2014 року Подільським районним судом
м. Києва (а.с. 40).

29.01.2014 року державний виконавець
направив вимогу на адресу ОСОБА_7 про
добровільне виконання рішення суду до
30.01.2014 року (а.с. 41).

Відповідно до акту державного
виконавця від 29.01.2014 року вбачається, що
державним виконавцем здійснювався
вихід до боржника за адресою: АДРЕСА_1,
однак, двері боржником не було
відчинено (а.с. 42).

У відповідності до акту опису й арешту
майна від 30.01.2014 року вбачається, що
опис здійснювався в присутності
представника стягувача Мороз Д.С.,
представника КП «Куренівське»
Власенко О.В., старшого дільничого
Хутько В.А. та двох понятих: ОСОБА_11,
ОСОБА_12 (а.с. 44 - 47).

Згідно акту державного виконавця від
30.01.20114 року встановлено, що боржник
добровільно не висилевся, інші особи -
ОСОБА_1 та інша особа жіночої стані, яка
відмовилась представитись, не
висилелись добровільно. Від копії акту
відмовились, замок від вхідних дверей
змінений, ключі від вхідних дверей
передані стягувачеві (а.с. 48).

05.05.2014 року постановою державного
виконавця було про закінчено виконавче
провадження № 41464860 (а.с. 53).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вжити
передбачених цим законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 30 даного закону державний
виконавець проводить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме закінчення виконавчого
провадження - згідно із ст. 49 цього
Закону.

Стаття 4 ЗУ «Про державну виконавчу
службу» визначає, що державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державну
виконавчу службу» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
сумлінно виконувати службові
обов'язки, не допускати в своїй
діяльності порушення прав громадян та
юридичних осіб, гарантованих
Конституцією України.

Таким чином, з урахуванням
встановлених судом обставин за яких
ОСОБА_1 не брав участі у справі і суд
першої інстанції, а судом жодним чином
не вирішувались питання про його права
та обов'язки, вимоги скарги задоволенню
не підлягають, оскільки, не ґрунтуються
на нормах чинного законодавства. Крім
того, у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України),
в той час, як заявником по справі
ставиться питання про зобов'язання
відновити виламані вхідні двері, щодо
яких у матеріалах скарги та доданих до
неї документів, не містяться належних
та допустимих доказів.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку про відмову у задоволені
скарги ОСОБА_1, керуючись ст. ст. 11, 49, 50
Законом України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві Шевчука
Олексія Віталійовича - відмовити;

Ухвалу може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. В. Гребенюк