Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_12, треті особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
про визнання заповіту недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_13, який діє в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 04 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 звернулись до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що будинок

по АДРЕСА_1 на праві власності до 23
липня 1997 року належав ОСОБА_14 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 12 грудня

1947 року, посвідченого Київською
державною нотаріальною конторою та
рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 08 грудня 2010 року.

13 грудня 1947 року ОСОБА_14 склала заповіт
на будинок, за яким усе своє майно та
будинок заповіла в рівних частках
своїм дітям: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та
онуку - ОСОБА_18

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 померла, після чого
відкрилась спадщина на зазначений
будинок. ОСОБА_15 був рідним сином та
спадкоємцем після смерті ОСОБА_14 Так,
ОСОБА_15 25 березня 1950 року уклав шлюб з
ОСОБА_19, від якого вони мали дітей -
ОСОБА_20, ОСОБА_21

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 помер, а
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дружина
ОСОБА_19 Після їх смерті відкрилась
спадщина на частину будинку, яку вони
успадкували після смерті ОСОБА_14

20 вересня 1975 року ОСОБА_20 одружився з
ОСОБА_22, від шлюбу мають дітей ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

28 грудня 1974 року ОСОБА_21 одружилась з
ОСОБА_23, від шлюбу народилась донька -
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_21,
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік - ОСОБА_23,
а після їх смерті у спадкоємців -
ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виникла
потреба оформити право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_14

17 травня 1996 року ОСОБА_18, онук ОСОБА_14,
за допомогою ОСОБА_12, якому заповів
своє майно, склав заповіт у лікарні.
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_18 помер у лікарні, на
момент складення свого заповіту не
усвідомлював своїх дій та не міг ними
керувати.

Із заявою про прийняття спадщини, яка
відкрилась після смерті

ОСОБА_18, відповідач до нотаріальної
контори не звертався та будь-які
правовстановлюючі документи на
будинок у відповідача відсутні.

Оскільки заповіт ОСОБА_18 на користь
відповідача порушує право власності на
будинок позивачів, які успадкували
частину будинку, то позивачі просили
суд визнати повністю недійсним заповіт
ОСОБА_18

від 17 травня 1996 року № 5с-15, посвідчений
державним нотаріусом Одинадцятої
київської державної нотаріальної
контори, як такий, що складений ОСОБА_18
у момент, коли він не розумів значення
своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 04 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києві

від 23 січня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_13, який діє в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
просить скасувати судові рішення
першої й апеляційної інстанцій та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову
позивачів, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку,
обґрунтовано виходив з того, що
складений ОСОБА_18 заповіт не порушує
інтересів позивачів, оскільки вони не
входять до кола спадкоємців за законом
першої або другої черги після смерті
ОСОБА_18, визначеного ст. ст. 529, 530 ЦК
Української РСР, а тому наявність або
відсутність заповіту не впливає на
розмір спадкового майна, на яке вони
можуть претендувати.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, в інтересах яких діє ОСОБА_13
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 04 грудня

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук В.А.
Нагорняк