АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.

секретаря Лисак О.А.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
житлового будинку об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та визнання права власності на частину
житлового будинку, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 21 березня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_1, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Вказувала на те, що з 2004 року по 28 лютого
2007 року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем.

10 березня 2007 року на підставі договору
купівлі-продажу вона придбала у
власність житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

3 березня 2008 року вдруге уклала шлюб з
відповідачем, який за її згодою у
червні 2008 року вселився у вказаний
будинок, а пізніше зареєструвався в
цьому будинку.

------------------------------------------------------------------------
---------------------------------------------------

22ц - 797/14
головуючий у І-й інстанції Угриновська
Л.Я.

категорія 2/5
суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

В серпні 2010 року рішенням
Заставнівського районного суду шлюб
між ними було розірвано, після чого
відповідач виїхав на постійне
проживання до своїх батьків у АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що реєстрація
відповідача в її будинку перешкоджає
їй користуватися та розпоряджатися цим
будинком, просила суд визнати
відповідача таким, що втратив право
користування зазначеним будинком.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
просив визнати житловий будинок
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та визнати право
власності на частину житлового
будинку.

Посилався на те, що у 2004 році уклав шлюб
з ОСОБА_3, а в лютому 2007 року шлюб було
розірвано, однак продовжували
проживати разом однією сім'єю.

10 березня 2007 року ОСОБА_3 за кошти своєї
матері придбала житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Однак цей
будинок не був завершений
будівництвом.

У березні 2008 року вони вдруге
зареєстрували шлюб, після чого спільно
продовжували будівництво спірного
будинку.

За час шлюбу ними було поштукатурено
стіни будинку всередині, залито
підлогу шлакоблоком, покладено ламінат
та лінолеум, прокладено електричну
проводку, підшито стелю гіпсокартоном,
облаштовано димохід, піч та бетонні
сходи в будинок, проведено всі
оздоблювальні роботи, встановлено
міжкімнатні двері та вікна на горищі.

Посилаючись на те, що спірний будинок
за час шлюбу істотно збільшився у своїй
вартості внаслідок спільних трудових і
грошових затрат, просив визнати цей
будинок об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та визнати
за ним право власності на 22/100 частин
будинку, а за ОСОБА_3 - на 78/100 частин.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 21
березня 2014 року відмовлено у
задоволенні первісного позову, а
зустрічний позов задоволено: визнано
житловий будинок з вбиральною, що
знаходиться по АДРЕСА_1, об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, визнано за ОСОБА_1 право
власності на 22/100 частин будинку, а за
ОСОБА_3 - на 78/100 частин. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовної
вимоги та відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Вважає, що не відповідає обставинам
справи висновок суду про те, що
придбаний нею будинок істотно
збільшився у своїй вартості після
проведення в ньому ремонтних робіт.

На думку апелянта, суд дав неправильну
оцінку наявним у справі доказам.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу не
визнала, вважає, що рішення суду є
законним, обґрунтованим і підстав для
його скасування немає.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони з 2004 року до лютого 2007 року та з
березня 2008 року по серпень 2010 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 10 березня 2007 року
придбала у власність житловий будинок,
що знаходиться по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що на момент
укладення вказаного договору
будівництво будинку не було завершено.

Після реєстрації шлюбу вдруге
сторонами за допомогою своїх родичів
було проведено будівельні роботи по
завершенню будівництва спірного
будинку, а саме: облаштовано бетонні
сходи в будинок, димохід, піч, підлогу,
прокладено електричну проводку,
поштукатурено стіни будинку всередині,
проведено оздоблювальні роботи,
встановлено міжкімнатні двері та вікна
на горищі.

Вказані обставини підтверджуються
показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, даними в
судовому засіданні, квитанціями на
придбання будівельних матеріалів.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 20
листопада 2013 року № 1363 дійсна ринкова
вартість спірного будинку на день
обстеження становить 69224 грн, а станом
на 10 березня 2007 року становила 38274 грн.
Цей будинок збільшився у своїй
вартості на 30500 грн, що становить 44 %
(а.с.122-135).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України у п.23
постанови від 21 грудня 2007 року №11 „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснив, що
майно, яке належало одному з подружжя,
може бути визнано спільною сумісною
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірний будинок за час шлюбу істотно
збільшився у своїй вартості внаслідок
спільних трудових та грошових затрат
сторін і відповідно до ч. 1 ст. 62 СК
України може бути визнано спільною
сумісною власністю подружжя.

Доводи апелянта про те, що станом на 10
березня 2007 року будівництво спірного
будинку було завершено і його
готовність становила 100%,
спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_10 (колишній власник - продавець
будинку), ОСОБА_11 (мати ОСОБА_3) та
вищевказаних свідків.

Окрім того, з висновку судової
будівельно-технічної експертизи
вбачається, що на момент дослідження,
тобто після поліпшення спірного
будинку, відсоток його готовності
становить 95 % (а.с.127).

Оскільки право власності є абсолютним
правом, яке включає право володіння,
користування та розпорядження майном,
якого ніхто не може бути позбавлений,
крім випадків, передбачених законом
(стаття 41 Конституції України, статті
316-319 ЦК), то власник на підставі статті
391 ЦК не може бути визнаний таким, що
втратив право користування своїм
майном, зокрема жилим приміщенням.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання останнього
втративши права користування спірним
будинком.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 21
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: