Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/1693/14
Головуючий у 1 інстанції: Мінасов
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 18 лютого 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу за кредитним договором, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід банк», ОСОБА_4, третя особа:
інспекція з питань захисту прав
споживачів, про визнання недійсним
договорів кредиту та застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ПАТ «Родовід Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
кредитним договором

В позові зазначало, що 01.10.2008 року між
ВАТ "Родовід банк", правонаступником
якого є ПАТ "Родовід банк" та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
34.12/АК-0025.08.2, згідно якому позичальнику
надано кредит у розмірі 162129 грн. в строк
до 01.10.2015 року.

Для забезпечення кредитного договору в
той же день між банком та ОСОБА_4 було
укладено договори поруки.

Станом на 30.07.2013 року загальна сума
заборгованості за кредитним договором
становить 1 605 959,98 грн., з яких: 52112,73 грн. -
поточна заборгованість за кредитом;
93252,99 грн. - прострочена заборгованість
за кредитом; 36934,06 грн. - прострочена
заборгованість за процентами; 2242,6 гри.
прострочена заборгованість за
щомісячною платою за проведення
розрахунків; 1111985,13 грн. - пеня за
прострочення кредиту; 301368,49 грн. - пеня
за прострочені проценти; 5706,65 грн. - 3%
річних за прострочення кредиту; 1546,68
грн. - 3% річних за прострочення
процентів; 810,65 грн. -штраф.

Посилаючись на викладені обставини,
просило суд стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором у розмірі 1 605 959,98
грн. та судові витрати.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ПАТ
«Родовід банк», ОСОБА_4, третя особа:
інспекція з питань захисту прав
споживачів, про визнання недійсним
договорів кредиту та застави.

В зустрічному позові зазначав, що
кредитний договір є незаконним в
частині п.1.5.1, 1.8, 3.6. Тому в цієї частині
просив визнати його недійсним та
повністю розірвати його достроково.
Також просив визнати недійсним договір
застави, оскільки його укладено за
межами нотаріальної контори.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 18 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ПАТ "Родовід банк" суму заборгованості
за кредитним договором у розмірі 740 346,41
грн., а саме - 52112,73 грн. - поточна
заборгованість за кредитом; 93252,99 грн. -
прострочена заборгованість за
кредитом; 36934,06 грн. - прострочена
заборгованість за процентами; 2242,6 грн.
прострочена заборгованість за
щомісячною платою за проведення
розрахунків; 428712,46 грн. - пеня за
прострочення кредиту; 119027,59 грн. - пеня
за прострочені проценти; 5706,65 грн. - 3%
річних за прострочення кредиту; 1546,68
грн. - 3% річних за прострочення
процентів; 810,65 грн. - штраф, 3441 грн.
судового збору. В решті позивних вимог
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 318 981,08
коп., з яких: 52 112,73 грн. - поточна
заборгованість за кредитом; 93 252,99 грн. -
прострочена заборгованість за
кредитом; 36 934,06 грн. - прострочена
заборгованість за процентами; 2 242,60 грн.
- прострочена заборгованість за
щомісячною платою за проведення
розрахунків; 93 252,99 грн. - пеня за
прострочення кредиту; 36 934,06 грн. - пеня
за прострочені проценти; 810,65 грн. -
штраф, та 3 441 грн. судового збору,
відмовивши ПАТ «Родовід Банк» в
задоволені позовних вимог про
стягнення цієї заборгованості з
ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції, як основний довід, апелянт
вважає, що стягнення пені відповідно до
ч.3 ст.551 ЦК України, за його заявою
повинно бути зменшено, оскільки значно
перевищує розмір збитків, що
невраховано судом першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611,
623, 625 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладені договору та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачі не виконали належним чином
договірні зобов'язання щодо
щомісячного погашення заборгованості
та повернення Кредитних ресурсів в
обумовлені сторонами та визначені
Кредитним договором строки.

Станом на 30.07.2013 року загальна сума
заборгованості за кредитним договором,
за розрахунком ПАТ «Родовід Банк»,
становить 1 605 959,98 грн., з яких: 52112,73 грн. -
поточна заборгованість за кредитом;
93252,99 грн. - прострочена заборгованість
за кредитом; 36934,06 грн. - прострочена
заборгованість за процентами; 2242,6 гри.
прострочена заборгованість за
щомісячною платою за проведення
розрахунків; 1111985,13 грн. - пеня за
прострочення кредиту; 301368,49 грн. - пеня
за прострочені проценти; 5706,65 грн. - 3%
річних за прострочення кредиту; 1546,68
грн. - 3% річних за прострочення
процентів; 810,65 грн. -штраф (а/с 14-34).

15.08.2013року позивач з даним позовом до
відповідачів звернувся до суду першої
інстанції.

Статтею 257 ЦК України визначено,
що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, як видно з кредитного Договору
сторін( п.1.1 ), кінцевим терміном
повернення кредиту є строк 01 жовтня 2015
року, який ще не настав(а/с 5).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов*язку.

Як видно з матеріалів справи, з
зустрічної позовної заяви ОСОБА_3,
посилаючись на те, що стягнення більш
ніж 5-ти штрафних санкцій одночасно,
значно перевищує суму боргу за
основним зобов*язанням, тому просив
застосувати ч.3 ст.551 ЦК України до
стягнення неустойки, при цьому
вказував на втрату роботи в грудні
208року та що на його утриманні троє
дітей, двоє з них є неповнолітні(63-70).

Суд першої інстанції правильно
застосував спеціальну позовну
давність в один рік, про стягнення
неустойки, проте, не звернув уваги до
заяви ОСОБА_3, який просив зменшити
розмір неустойки та не з*ясував ці
обставини, на що вказує апелянт.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд
має право, оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
у тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через її неспівмірність із розміром
основного зобов'язання.

Розмір заборгованості та штрафних
санкцій (розмір неустойки), їх
співмірність, обставини, які дають суду
право застосувати або не застосувати ч.
3 ст. 551 ЦК України, є фактичними
обставинами справи, встановлення яких
судом, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214
ЦПК України, є обов'язковою умовою при
розгляді справи та ухваленні судового
рішення у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

У п. 27 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам також роз'яснено, що істотними
обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК
України можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 є безробітним, на його
утриманні троє дітей, ПАТ «Родовід
Банк» збитків не зазнав у зв*язку з
простроченням виконання відповідачами
свого зобов*язання і банк на збитки не
посилається, тому колегія суддів
вважає ці обставини є суттєвими, що
дають підстави зменшити пеню, за
прострочення сплати заборгованості за
користування кредитом з 428712,46 грн., до 100
000гр., та відповідно зменшивши загальну
суму стягнення заборгованості за
кредитним договором з 740 346,41 грн., до 411
633.95 грн.

Стосовно доводів апелянта про
незастосування позивачем стягнення на
автомобіль апелянта, то такий довід не
є обґрунтованим, оскільки право вибора
звернення стягнень за позивачем. Також
колегія суддів не може погодитися з
доводами апеляції про необхідність
застосування ч.4 ст.559 ЦК України до
поручителя, оскільки дія кредитного
договору до 01 жовтня 2015 року, і банк цей
строк не змінював.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
дають підстави для визнання незаконним
рішення суду першої інстанції в
частині незастосування ч.3 ст.551 ЦК
України до стягнення неустойки, тому і
цій частині рішення підлягає зміні. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 18 лютого 2014 року у цій
справі, в частині стягнення пені за
прострочення кредиту - 428712,46 грн.,
змінити, зменшивши суму стягнення до 100
000гр., та відповідно зменшивши загальну
суму заборгованості за кредитним
договором у розмірі до 411 633.95 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: