Єдиний унікальний номер 267/916/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5113/2014
Головуючий у 1 інстанції Помогаєв А.В.
Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Папоян В.В., Тимченко
О.О.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за договором
позики за апеляційною скаргою позивача
на рішення Гірницького районного суду
м. Макіївки Донецької області від 12
травня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 12
травня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
сумі 8133 грн. 07 коп., відсотки за
користування позикою 7319 грн. 80 коп.,
пеню 2521 грн. 25 коп., усього 17974 грн. 12 коп.;
судовий збір 179 грн. 75 коп.

У стягненні штрафу відмовити.

Відмовити у задоволені вимог до
поручителя ОСОБА_5

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1
звернувся до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить змінити рішення
суду, задовольнивши позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що
висновок суду про відмову в
задоволенні вимог про стягнення штрафу
20000 грн. суперечить п. 6.1 договору позики
та положенням ст.ст. 549, 1050 ЦК України.
Крім того, суд необґрунтовано відмовив
у позові до поручителя.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
апеляційну скаргу з наведених у ній
мотивів.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повторно не з'явились,
про час і місце розгляду справи
повідомлені, що підтверджується
телефонограмою № 13410, зареєстрована 12
червня 2014 року в журналі телефонограм
апеляційного суду № 3; заявою ОСОБА_6,
який є представником відповідачів.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 31 жовтня 2011 року
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
уклали договір позики № ДП8/2011 про
надання позики у розмірі 10000 грн.
строком до 31 жовтня 2012 року зі сплатою 9
% щомісячно (ас. 6).

У забезпечення виконання
позичальником зобов'язань сторони у
справі 31 жовтня 2011 року уклали договір
поруки № ДП8/2011 (ас. 7).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за
договором позики утворилась
заборгованість.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_2
заборгованість у загальній сумі 17974
грн. 12 коп., яка складається із
заборгованості за тілом позики 8133 грн.
07 коп., відсотків за користування
позикою 7319 грн. 80 коп., пені 2521 грн. 25
коп., суд першої інстанції, виходив з
того, що позичальник належним чином не
виконувала зобов'язання за договором
позики.

Відмовляючи у стягненні штрафу 20000 грн.
та задоволенні вимог до поручителя, суд
мотивував тим, що одночасне стягнення
пені та штрафу є подвійною
відповідальністю за одне й те саме
порушення зобов'язання; зазначення у
договорі штрафу в твердій сумі не
відповідає закону. Порука ОСОБА_5
припинилась.

Рішення суду в частині задоволення
вимог сторонами не оскаржується.

Перевіряючи законність й
обґрунтованість рішення в оскарженій
частині, апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 61 Конституції України,
ніхто не може бути двічі притягнутий до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм пеня та штраф є різновидами
неустойки як юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій, тому не можуть бути
застосовані одночасно, оскільки це
приведе до застосуванням подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те ж
порушення договірного зобов'язання.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
несплату або неповну оплату
позичальником позики і процентів за
користування нею у строк, передбачений
договором (п. 6.2).

У той самий час, згідно з п. 6.1 договору
позики, сторонами передбачена сплата
штрафу як виду цивільно-правової
відповідальності за правопорушення:
неповернення позики в повному розмірі
або неповернення позики у визначений
договором строк .

Тобто штраф та пеня передбачені за одне
й те ж порушення договірного
зобов'язання. Таким чином, за одне й те
саме порушення зобов'язання
передбачена подвійна відповідальність
одного виду. При цьому в ст. 61
Конституції України зазначено, що
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин місцевий суд з
урахуванням встановлених під час
розгляду справи обставин, давши
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам, виходячи з умов
укладеного договору позики, а також
враховуючи положення чинного
законодавства, правомірно стягнув з
ОСОБА_2 тільки пеню та відмовив у
стягненні штрафу, не допустивши
подвійної відповідальності.

Що стосується доводів заявника про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо
припинення поруки, то необхідно
виходити з такого.

Відповідно до вимог частини
другої статті 1054 та частини другої
статті 1050 ЦК України у разі, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Згідно з положеннями частини
четвертої статті 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, суд
першої інстанції, установивши, що
договором поруки не визначено строк,
після закінчення якого порука
припиняється, оскільки умовами цього
договору встановлено, що він діє до
повного виконання усіх зобов'язань
позичальника за договором позики, та що
позикодавець протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явив
вимоги до поручителя про виконання
зобов'язання, позов у суд пред'явлений у
лютому 2014 року, дійшов правильного
висновку про те, що зобов'язання ОСОБА_5
за договором поруки припинилися.

Отже, висновки суду першої
інстанції про відмову у стягненні з
ОСОБА_2 штрафу та заборгованості з
поручителя відповідають обставинам
справи, зроблені з додержанням норм
матеріального й процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи
не належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскарженого
судового рішення.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
без змін.

Рішення в частині задоволення
позовних вимог сторонами не оскаржено,
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України
не переглядалось апеляційним судом.

Керуючись ст. 307 ч.1 п. 1, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 12
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді