Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/1496/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Міхненко Сергій Дмитрович
Доповідач Забродський М. І.
25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
головуючого судді: Забродського
суддів: Заполовського В.Й.,
судового засідання:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права
власності, встановлення порядку
користування будинком
за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 25 червня 2014
У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, видані нотаріусом
Малинської державної нотаріальної
контори Житомирської області після
смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в частині
посвідчення права на спадщину на 1/8
частки житлового будинку з
господарськими будівлями, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1.
Крім того, просила визнати за нею право
власності на 5/8 частин зазначеного
житлового будинку з господарськими
будівлями, встановити між
співвласниками порядок користування
житловим будинком, а саме: виділити їй в
користування кімнату 1-5 площею 17,8 кв.м.,
в користуванні відповідачів залишити
кімнату 1-3 площею 5,0 кв.м., вітальню 1-4
площею 11,7 кв.м., в спільному
користуванні залишити веранду І площею
60 кв.м., кладовку ІІ площею 10,7кв.м., сіни
1-1 площею 6,8 кв.м., кухню 1-2 площею 4,7 кв.м.
В обґрунтування позову зазначала, що
вона та померлий ОСОБА_6 з 30 квітня 1977
року перебували в зареєстрованому
шлюбі. Відповідно до договору
купівлі-продажу №8 від 29 лютого 1988 року
ними як подружжям був придбаний
житловий будинок по АДРЕСА_1, який
оформлений на покійного чоловіка.
Після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1
відкрилася спадщина на зазначене
майно. Згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом вона успадкувала 1/4
частину спірного будинку, інші 3/4
частки в рівних долях по 1/4 частині
успадкували діти - відповідачі по
справі.
Вважає, що їй на праві спільної
сумісної власності належить 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями, а тому розподіл спадщини
відбувся незаконно, і лише інша 1/2
частина спадкового майна підлягала
спадкуванню між спадкоємцями по 1/8
частці кожному згідно закону.
Відтак їй на праві власності має
належати 5/8 (1/2 та 1/8) частин спірного
житлового будинку з господарськими
Оскільки з відповідачами виникають
непорозуміння з приводу володіння та
користування нерухомим майном просила
встановити порядок користування
Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 25 червня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано недійсними свідоцтво про
право на спадщину за законом від 28
серпня 2009 року, видане на ім'я ОСОБА_3, в
частині посвідчення права на спадщину
на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1,
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 28 серпня 2009 року, видане на
ім'я ОСОБА_4, в частині посвідчення
права на спадщину на 1/8 частку
житлового будинку АДРЕСА_1, свідоцтво
про право на спадщину за законом від 28
серпня 2009 року, видане на ім'я ОСОБА_5, в
частині посвідчення права на спадщину
на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
5/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального права.

Зазначає, що рішенням суду першої
інстанції скасовані неіснуючі
документи, а саме свідоцтво про право
на спадщину від 28 серпня 2009 року в
частині права на спадщину на 1/8 частку
житлового будинку по АДРЕСА_1, а також
інші свідоцтва про право на спадщину,
які були видані на 1/4 частку спірного
майна.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував, що позивачкою пропущений
трирічний строк позовної давності.

Також, районний суд, встановив факт
належності позивачу на день смерті
чоловіка 1/2 частки зазначеного будинку
при цьому не дослідивши жодних доказів,
а саме не досліджено за які кошти
купувався даний будинок і відповідно
яку частку має кожен із спадкоємців.

Зазначає, що даний будинок був
придбаний за кошти матері спадкодавця,
а позивач за час спільного проживання з
померлим не працювала, жодних коштів на
утримання чи поліпшення будинку не
надавала.

Тому будь-які підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу не обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 53 роки помер ОСОБА_6,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть (а.с. 9).

Після його смерті відкрилася
спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1,
який належав йому на праві власності
(а.с.12).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб спадкоємців.

Статтею 1218 ЦК України передбачено,
що до складу спадщини входять усі права
та обов'язки, які належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Спадкоємцями майна згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом є його дружина ОСОБА_2 та діти
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Такі ж правила щодо підстав
набуття подружжям права спільної
сумісної власності передбачені і ст. 60
Сімейного кодексу України, який набрав
чинності з 01.01.2004 року.

Зазначений спірний будинок був
придбаний спадкодавцем у шлюбі з
ОСОБА_2 29 лютого 1988 року, що
підтверджується договором
купівлі-продажу. Тобто, спірний будинок
є об'єктом спільної сумісної власності
спадкодавця та ОСОБА_2, а отже кожному з
них належить по 1/2 частині будинку.

Суд першої інстанції правильно
вважав, що до правовідносин, які
виникли між сторонами, слід
застосувати положення ст. 22 КпШС УРСР,
ст. ст.60,70 Сімейного кодексу України, ст.
1268 ЦК України (в редакції 01.01.2004 року),
оскільки спадкове майно було придбано
в період шлюбу позивачки та
спадкодавця до 2004 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірний будинок не є спільною сумісною
власністю подружжя є безпідставні,
оскільки зазначений будинок був
придбаний в період шлюбу померлого та
позивачки, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу від 30
квітня 1977 року та договором
купівлі-продажу жилого будинку від 29
лютого 1988 року (а.с. 10).

Враховуючи наведене, позивачці
належить на праві спільної сумісної
власності 1/2 частина спірного будинку,
а інша 1/2 частина будинку померлому
чоловіку позивачки ОСОБА_6.

Відтак суд першої інстанції правильно
вважав, що спадщина відкрилася лише на
1/2частину будинку, а не на весь будинок,
а тому позивачка має право з
урахуванням успадкованої частини
будинку на 5/8 частин його. Такі
обставини є підставою для визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину за законом відповідачів лише
на 1/8 частини спірного будинку.

Безпідставними є доводи
апеляційної скарги про те, що
будинок покійний ОСОБА_4 придбав за
кошти своєї мами, оскільки такі
письмові докази в матеріалах справи
відсутні

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
цього Кодексу про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом та відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267
ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду згідно ст. 303 ЦПК України, тому
заява про застосування позовної
давності може бути розглянута, якщо
вона подана під час розгляду справи в
суді першої інстанції.

Проте такої заяви ОСОБА_3 до суду
першої інстанції не подавала, а тому
його рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи висновків суду не спростовують
і на правильність його рішення не
впливають. Відтак підстави для
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303,304,307,308,313,314,315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 віхилити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 25 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних, і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: