Єдиний унікальний номер 205/3405/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Тауса М.М.

при
секретарі Попович Х.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_4 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю без укладення
шлюбу, встановлення факту знаходження
нерухомого майна у спільній сумісній
власності подружжя, надання права на
спадкування за законом, визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 у квітні 2013 року
звернулася до суду з позовом, в якому,
відповідно до уточнень, просить
встановити факт її спільного
проживання однією сім'єю без укладання
шлюбу з 1996 року по 20 вересня 2012 року з
померлим ОСОБА_5, визнати факт
знаходження нерухомого майна, а саме
квартири за адресою АДРЕСА_1 у спільній
сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5;
надати ОСОБА_1 право на спадкування за
законом, разом із спадкоємцями тієї
черги, що має право на спадкування
після смерті гр. ОСОБА_5; визнати за
ОСОБА_1 право власності на 12 частку
спільного сумісного майна, а саме на
квартиру розташовану за адресою
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право
власності на 14 частку зазначеної
квартири в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка у позовній заяві зазначила,
що з 1996 року вона проживала однією
сім'єю як подружжя у фактичному шлюбі з
ОСОБА_5, але офіційно шлюб з ним не
реєстрували. З 1996 року по 1998 рік вони
мешкали за адресою: АДРЕСА_2 яка
належить їй - ОСОБА_1 За час проживання
однією сім'ю, на кошти спільного
сімейного бюджету ними у 1998 році було
придбано квартиру АДРЕСА_1. З часу
придбання зазначеної квартири вона,
ОСОБА_1 з ОСОБА_5 постійно мешкали за
цією адресою, вели спільне
господарство, спільно утримували
квартиру, робили поточний ремонт тощо.
Останні роки свого життя ОСОБА_5 сильно
хворів, внаслідок чого потребував
постійного догляду. Вона постійно
тривалий час доглядала та фактично
утримувала його. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5
помер. Після його смерті через деякий
час позивачка почала розбирати
документи та з'ясувала, що під час
придбання, спірна квартира була
оформлена на ім'я ОСОБА_5 З питання
оформлення спадщини після смерті
ОСОБА_5 позивачка звернулась до Другої
Дніпропетровської державної нот
контори, де їй повідомили, що їй буде
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, оскільки вона з
ОСОБА_5 офіційно шлюб не зареєструвала,
у зв'язку з чим їй необхідно звернутись
до суду з позовом про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без укладання шлюбу.

Також позивачка у позові
зазначила, що від попереднього шлюбу у
ОСОБА_5 є син ОСОБА_2 який є спадкоємцем
першої черги після смерті ОСОБА_5, який
також звернувся до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 Нe дочекавшись рішення
нотаріуса, ОСОБА_5, примусово та
самочинно виселив її зі спірної
квартири та змінив замки.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8
уточнені позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили їх
задовольнити. У поясненнях посилалися
на обставини, викладені у позовній
заяві.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 в
судовому засіданні пояснила, що вона
працює без оформлення, а офіційно
отримує пенсію в розмірі 1150 грн.;
померлий ОСОБА_5 не працював з 2006 року,
мав статус ліквідатора наслідків
аварії ЧАЕС і отримував пенсію
приблизно в розмірі 1500 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав в у
повному обсязі, надав суду письмові
заперечення на позов, в яких зазначив,
що 20.09.12 помер його батько, ОСОБА_5.
Після його смерті залишилась спадщина -
квартира АДРЕСА_1. Зазначена квартира
була придбана померлим ОСОБА_5 08.10.1998
року за грошові кошти від продажу
іншої, трикімнатної квартири, що
належала померлому та його дітям. На ці
кошти померлий придбав для доньки дім,
а собі - однокімнатну спірну квартиру .
Відповідач ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_5
домовились, що зазначена квартира
після його смерті залишиться
відповідачу, оскільки купити
одночасно житло обом дітям померлий
ОСОБА_5 не зміг. За рік до придбання
спірної квартири померлий одружився з
ОСОБА_9, з якою і проживав разом. Друга
дружина померлого була згодна з тим, що
квартира залишиться відповідачу
ОСОБА_2, тому фактичної участі у
купівлі-продажу не приймала і зараз не
претендує на спадщину, не вважаючи себе
спадкоємцем. Шлюб між померлим та
ОСОБА_9 був розірваний 19.01.2000 року.
Приблизно з кінця 2000 р. померлий ОСОБА_5
почав стосунки з позивачкою ОСОБА_1,
періодично проживаючи разом впродовж
кількох тижнів. Їх відносини не були ні
стійкими, ні сімейними. У цей же період
він періодично мав стосунки з іншими
жінками. Відповідач зазначив, що
померлий ОСОБА_5 не міг проживати
однією сім'єю з позивачкою з 1996 р.
оскільки у цей же період перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, з якою
і проживав. Після смерті ОСОБА_5
відкрилася спадщина, яка складається
зі спірної квартири. Сестра ОСОБА_2,
відповідно до домовленості,
відмовилась від прийняття спадщини на
його користь, внаслідок чого останній
став єдиним спадкоємцем

Також, відповідач ОСОБА_2 у
запереченні зазначив, що померлий
ОСОБА_5 на момент своєї смерті не
перебував у безпорадному стані, не мав
тяжких хвороб або каліцтв, отримував
пенсію та забезпечував себе сам.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив
відмовити у їх задоволенні у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у запереченнях на позов та на
їх недоведеність.

Представник третьої особи -
Другої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив.

Ухвалою суду від 05.03.2014 року до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору була залучена ОСОБА_4, яка
в судове засідання не з'явилася,
повідомлялася належним чином, про
причини неявки суду не повідомила.

З урахуванням думки сторін, які не
наполягали на обов'язковій присутності
третіх осіб в судовому засіданні, суд
вважає можливим вирішити справу без їх
участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши письмові
матеріали справи, оцінивши наявні
докази у їх сукупності та
відповідності, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (а.с. 8).

На підставі договору купівлі -
продажу квартири від 08.10.1998 року,
зареєстрованого у Дніпропетровському
БТІ за реєстрованим № 395/279 від 26.10.1998
року, померлому ОСОБА_5 належала
квартира АДРЕСА_1 (а.с. 40-43).

Після смерті ОСОБА_5, позивачка
ОСОБА_1, 03 січня 2013 року звернулася до
нотаріальної контори за заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а..с 134).

Відповідач ОСОБА_2, який являється
сином померлого ОСОБА_5 (а.с. 153), 28.11.2012
року звернувся до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини, після
смерті батька - ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 133).

Донька померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4
28.11.2012 року подала до нотаріальної
контори заяву про відмову від спадщини
після смерті батька ОСОБА_5 на користь
його сина - ОСОБА_2 (а.с. 133, 138, 139).

Встановлено, що 18.11.1995 року ОСОБА_5
та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб в
Індустріальному відділі РАЦС
Дніпропетровського МУЮ, актовий запис
№ 1086 (а.с. 44). Зазначений шлюб між ОСОБА_5
та ОСОБА_9 був розірваний 19.01.2000 року у
відділі РАГС Амур-Нижньодніпровської
районної ради м. Дніпропетровська,
актовий запис № 36 (а.с. 39).

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є родичем
(племінником) позивачки ОСОБА_1
Померлий ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 спільно
проживали приблизно з 1996 року, а в 1997
році купили квартиру АДРЕСА_1. Оскільки
для покупки квартири не вистачало
грошей, ОСОБА_5 взяв у нього у борг 2000
доларів США, які ОСОБА_10 передав ОСОБА_5
без оформлення договору позики або
боргової розписки, так як він повністю
довіряв як ОСОБА_5, так і ОСОБА_1 Згодом
позичені гроші були повернуті у
повному обсязі. Свідок зазначив, що з
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 він постійно
підтримував теплі та близькі стосунки,
допомагав їм у побуті тощо, проводив з
ними вільний час. Також, свідок
зазначив, що ОСОБА_5 захоплювався
рибною ловлею, досить часто ходив на
водойми ловити рибу, зокрема у серпні
2012 року він (ОСОБА_10) удвох з ОСОБА_5
їздили на рибалку на автомобілі за межі
міста Дніпропетровська.

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснила, що проживає за
адресою: АДРЕСА_3 з 1981 року. ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 знає приблизно 13-14 років,
декілька разів зустрічалася з ними у
спільних сусідів на святах. ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 проживали спільно, удвох, інших
жінок у ОСОБА_5 не було, їх родичів вона
також не бачила, сина ОСОБА_5 вперше
побачила на його похоронах. Коли
ОСОБА_5 хворів, ОСОБА_1 зверталася до неї
за медичною допомогою. Обставини
придбання квартири, в якій ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 спільно проживали пояснити не
може.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що
проживає у АДРЕСА_4 з 1992 року. ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 знає приблизно 13-14 років, з того
моменту, як вони купили квартиру у
зазначеному будинку. ОСОБА_1 і ОСОБА_5
проживали спільно, однією сім'єю. Зі
слів ОСОБА_1 вона знає, що ОСОБА_5
страждав на серцеві захворювання,
періодично лікувався у медичних
закладах. ОСОБА_1 постійно опікувалася
за ОСОБА_5, оскільки він потребував
такої допомоги. Зазначила, що інших
жінок крім ОСОБА_1 у ОСОБА_5 не було.

Свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснила, що вона працює
лікарем Обласної клінічної лікарні ім.
Мечникова у відділені для хворих, які
мають статус ліквідаторів аварії ЧАЕС.
У вересні 2012 року до неї у відділення
поступив ОСОБА_5 з гіпертонічною
хворобою на ішемічною хворобою серця.
Перебуваючи на лікуванні у зазначеному
відділенні у нього більше дванадцяти
днів не було позитивної динаміки.
ІНФОРМАЦІЯ_3 стан ОСОБА_5 погіршився і
він був переведений до реанімації де і
помер. Також, свідок зазначила, що
ОСОБА_1 приходила до ОСОБА_5 у лікарню
один раз на два дні, цікавилася курсом
лікування, купувала необхідні
медикаменти. ОСОБА_5 представляв її як
свою дружину. Крім того, свідок
зазначила, що на момент надходження
ОСОБА_5 до лікарні, стан останнього був
достатньо тяжким, але він міг
самостійно пересуватися, сам себе
обслуговував, самостійно приймав їжу,
ліки тощо.

В судовому засіданні дослідженні
фототаблиці з фотознімками на яких
зображені померлий ОСОБА_5 спільно з
ОСОБА_1 в різних побутових ситуаціях. Як
вбачається з фототаблиць, ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 мали тривалі та тісні стосунки,
спільно відвідували різноманітні
заходи та свята, дні народження,
весілля, тощо (а.с. 45-58).

Суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
встановлення факту її проживання з
померлим ОСОБА_5 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 1996 року по 20
вересня 2012 року підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 21 СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Натомість, положення Кодексу про
шлюб та сім'ю України (в ред. 1969 р.), який
діяв до 01.01.2004 року, не передбачав
наявність сімейних правовідносин між
чоловіком та жінкою, які спільно
проживають без реєстрації шлюбу. У
зв'язку з цим, суд вважає, що
правовідносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
які виникли у зв'язку зі спільним
проживанням однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, а також юридичні
наслідки цих правовідносин виникли з
набранням чинності Сімейним кодексом
України, тобто з 01.01.2004 року.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині встановлення факту спільного
проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу підлягають
частковому задоволенню, а саме,
встановлення цього факту з 01.01.2004 року
по 20.09.2012 року.

Позовні вимоги про визнання
спірної квартири спільною сумісною
власністю та визнання за ОСОБА_1 права
власності на 1/2 частину цієї квартири
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

В судовому засіданні встановлено, що
спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана
померлим ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 08.10.1998
року, зареєстрованого у
Дніпропетровському БТІ за
реєстрованим № 395/279 від 26.10.1998 року.
Також в судовому засіданні
встановлено, що на день укладання
зазначеного договору купівлі-продажу
квартири, ОСОБА_5 перебував у
зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_9,
який було розірвано лише 19.01.2000 року.

Крім того, правовідносини, пов'язані з
правом спільної сумісної власності на
майно набутого під час спільного
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу,
регулюються положеннями ст. 74 СК
України, який набрав чинності 01.01.2004
року. Норми КпШС України (ред. 1969 р.), які
діяли до 01.01.2004 року не передбачали
правових наслідків спільного
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, в тому
числі й набуття права спільної
сумісної власності на майно, набуте під
час спільного проживання.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що на момент придбання спільної
квартири ОСОБА_5, у ОСОБА_1 не виникло
права спільної сумісної власності на
зазначене майно, у зв'язку з чим,
позовні вимоги про визнання спірної
квартири спільною сумісною власністю
та визнання з цих підстав права
власності на 1/2 частину цієї квартири -
не підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
надання їй права на спадкування за
законом, разом із спадкоємцями тієї
черги, що має право на спадкування
після смерті ОСОБА_5 та визнання, у
зв'язку з цим, за нею права власності на
1/4 частину спірної квартири також не
підлягають задоволенню через їх
недоведеність, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті, а у разі
відсутності заповіту, право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України, особи,
які проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини право на
спадкування за законом мають у
четверту чергу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

В судовому засіданні не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що померлий ОСОБА_5
протягом тривалого часу страждав на
тяжку хворобу, що зумовлювала його
неспроможність самостійно опікуватися
за собою та потребувати постійного
стороннього догляду, а позивачка
ОСОБА_1, в свою чергу, тривалий час
надавала йому таку допомогу,
опікувалася за ним та утримувала його.

Натомість, в судовому засіданні
встановлено, що померлий ОСОБА_5, до
серпня 2012 року включно, мав задовільний
стан здоров'я, з урахуванням його віку
та статусу ліквідатора наслідків
аварії ЧАЕС, самостійно рухався, вів
відносно активний спосіб життя,
здійснював прогулянки в дворі свого
будинку, відвідував різні заходи:
свята, весілля, дні народження, їздив
на рибалку тощо.

Крім того, в судовому засіданні
позивачка ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_5
отримував пенсію як ліквідатор
наслідків аварії ЧАЕС в розмірі,
приблизно 1500 гривень, проти чого
відповідач ОСОБА_2 не заперечував, у
зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України суд визнає цю обставину
доведеною і такою, що не підлягає
доказуванню.

Таким чином, суд приходить до
висновку про те, що померлий ОСОБА_5 не
перебував на утриманні у ОСОБА_1 та під
її піклуванням у розумінні положень ч.
2 ст. 1259 ЦК України, у зв'язку з чим, суд
не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог в частині надання
ОСОБА_1 права на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування та визнання, у зв'язку з
цим, за нею права власності на 1/4
частину спірної квартири в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, суд вважає, що з позивачки
ОСОБА_1 підлягає до стягнення у дохід
держави судові витрати в розмірі 1939,32
грн. судового збору за позовні вимоги
майнового характеру, 243,60 грн. за
позовні вимоги немайнового характеру,
а всього - 2182,92 грн., з огляду на
наступне.

Ухвалою суду від 16.04.2013 року
позиваці ОСОБА_1 відстрочено сплату
судового збору до ухвалення судового
рішення по справі.

Позивачкою в судовому засіданні
був наданий звіт про оцінку майна:
квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого
ринкова вартість спірної квартири
складає 193 932 грн. (а.с. 89-120).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1
майнового характеру, а саме в частині
визнання права власності на 1/2 та 1/4
частки зазначеної квартири не
підлягають задоволенню, суд вважає
доцільним стягнути з позивачки на
користь держави судові витрати,
відповідно до вимог Закону України
«Про судовий збір» в розмірі одного
відсотка від вартості спірного майна,
тобто 1939,32 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1
немайнового характеру, а саме вимоги
визнання за нею права на спадкування
після смерті ОСОБА_5 разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування та вимоги про визнання
спірної квартири спільною сумісною
власністю також не підлягають
задоволенню, у зв'язку з чим, з
позивачки ОСОБА_1 підлягає стягнення на
користь держави судовий збір подання
до суду позову немайнового характеру в
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 1216, 1223, 1258, 1261, 1264, 1259 ЦК
України, ст. ст. 21, 74 СК України, ст. ст. 2,
6, 22 КпШС України (в ред. 1969 р.), ст.ст. 2, 10,
11, 82, 88, 212-215, 256 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_4 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю без укладення
шлюбу, встановлення факту знаходження
нерухомого майна у спільній сумісній
власності подружжя, надання права на
спадкування за законом, визнання права
власності - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3,
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01
січня 2004 року по 20 вересня 2012 року.

В задоволені інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судові витрати: 1939 (одна тисяча
дев'ятсот тридцять дев'ять гривень) 32
копійки судового збору за позовні
вимоги майнового характеру, 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок судового
збору за позовні вимоги немайнового
характеру, а всього - 2182 (дві тисячі
вісімдесят дві) гривні 92 копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
М.М. Таус