Номер провадження: 22-ц/785/6030/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Балтського районного суду Одеської
області від 23.04.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до СБК «Мрія»
Балтського району Одеської області про
стягнення орендної плати, пені за
несвоєчасну виплату орендної плати,
судових витрат,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 2), в якому просив стягнути
з відповідача на його користь 1 000 кг.
зерна пшениці, 1 200 кг. зерна кукурудзи
та 100 кг. зерна соняшнику, а також пеню
за несвоєчасну виплату орендної плати
з розрахунку 0,3 відсотків від суми
недоїмки, тобто із розрахунку 10,40 грн.
за кожен день прострочки, по день
розгляду справи по суті, а також
понесені ним судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що відповідачем не
виконуються умови договору оренди
земельної ділянки від 28.12.2003 року, якою
він володіє на підставі державного
акту, в частині виплати орендної плати,
як то передбачено договором в розмірі
10% натуроплати, що становить 1 000 кг.
зерна пшениці, 1 200 кг. зерна кукурудзи
та 100 кг зерна соняшнику. Оскільки, саме
в такому вигляді орендна плата була
сплачена особам, які уклали
аналогічний договір. Крім того, позивач
вважав, що відповідач має сплатити пеню
в розмірі 0,3 % від суми недоїмки по 10,40
грн. за кожний день простроченого
платежу, а також судові витрати в сумі
479,40 грн.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
представник відповідача позов не
визнав, пояснивши, що в результаті
зміни керівного складу підприємства та
проведеного аналізу укладених
договорів оренди земельних ділянок
було зроблено висновок, що вказане
визначення у п.п. 2.2. договору « 10%
натуроплати» можливо виконати лише у
формі дотримання рекомендацій, що
викладені в Указі Президента України
«Про додаткові заходи щодо соціального
захисту селян-власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»,
тобто шляхом запровадження плати за
оренду земельних ділянок,
сільськогосподарського призначення у
розмірі 3% визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки.

При визначені розміру орендної плати
відповідач виходив з того, що 3% від
грошової оцінка земельної ділянки, яка
визначена держземагенством України в
Одеській області в розмірі 83 772,44 грн., з
урахуванням податку на доходи фізичних
осіб, становить 2 136,19 грн.

ОСОБА_3 декілька разів пропонували
отримати вказану орендну плату, однак
він від неї відмовлявся, у зв'язку з чим
поштовим переводом на його ім'я було
надіслано 2 142,00 грн. в якості орендної
плати, однак від них він також
відмовився.

Рішенням Балтського районного суду
Одеської області від 23.04.2014 року
позовну заяву ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з СБК «Мрія»
Балтського району Одеської області на
користь ОСОБА_3 орендну плату в розмірі
9,79 центнера ячменю. Стягнуто з СБК
«Мрія» Балтського району Одеської
області на користь ОСОБА_3 судові
витрати в сумі 479,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення
Балтського районного суду Одеської
області від 23.04.2014 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 23.04.2014 року,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги та
стягнути з відповідача на його користь
натуроплату у вигляді: 1 000 кг. зерна
пшениці, 1 200 кг. зерна кукурудзи та 100
кг. зерна соняшнику за користування
земельною ділянкою площею 3,98 га згідно
договору оренди земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
від 28.12.2003 року, а також стягнути
неустойку (пеню) за прострочення
виконання зобов'язання з розрахунку 9,35
грн. за кожен день прострочення,
починаючи з 01.12.2013 року до дня винесення
судового рішення у цій справі та судові
витрати в розмірі 479,40 грн., посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, на невірно розрахований вид та
кількість натуроплати, яка підлягає
сплаті відповідачем на його користь.

Відповідачем рішення суду не
оскаржується.

В судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу, представник
відповідача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи частково позовну заяву
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та СБК
«Мрія» Балтського району Одеської
області 28.12.2013 року було укладено
договір оренди земельної ділянки із
земель сільськогосподарського
призначення площею розміром 3,98 га,
строком на 10 років, власником якої,
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ОД
№ 014051 є ОСОБА_3, яка розташована на
території Пасатської сільської ради
Балтського району Одеської області.

За умовами п. 2.2. вказаного договору
орендна плата вноситься орендарем у
розмірі 10% натуроплати щороку не
пізніше 30 листопада, в разі
прострочення платежу, відповідно до
п.п. 2.2.1. вказаного договору орендар
сплачує також і пеню в розмірі 0,3
відсотки від суми недоїмки за кожний
прострочений день.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли з приводу орендної плати за
використання земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
вирішуючи які суд виходив з того, що
відповідно до положень ст. ст. 626, 627, 629,
651 ЦК України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду
землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За змістом положень ст. 21 Закону
України «Про оренду землі» розмір та
умови орендної плати, що зазначені у
договорі оренди, не можуть суперечити
чинному законодавству на час укладення
договору оренди. Розмір, форма і строки
внесення орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди.

Судом встановлено, що при укладенні
договору оренди земельної ділянки
сторони погодили розмір орендної плати
у вигляді 10% натуроплати щороку.

Під час укладення договору сторони
припустилися помилки у тому, що не
вказали що саме представляє собою
натуроплата, не вказали нормативно
грошову оцінку земельної ділянки що
породила спір між ними. Розрахунок
орендної плати сторони проводили
кожний собі як вважав за потрібне:
відповідач виходячи з нормативно
грошової оцінки землі, позивач з того,
що за аналогічним договором іншим
особам виплачувалася орендна плата у
вигляді зерна загальною вагою 2 300 кг.,
при цьому не надав жодного
підтвердження цьому.

На думку суду розмір орендної плати має
відповідати умовам договору тобто 10 %
відсотків натуроплати. Враховуючи те,
що відповідно до довідки СБК «Мрія» №
01/2204 від 22.04.2014 року на земельній
ділянці площею 3,98 га, яка належить
позивачу був посіяний ячмінь,
врожайність якого у 2013 році за даними
відділу статистики у Балтському районі
(довідка № 01-35/220 від 18.04.2014року) склала
24,6 центнерів з 1 га орендна плата
складає 9,79 центнерів ячменю (3,98 га * 24,6
ц. * 10% = 9,79 ц.).

На думку суду підлягає задоволенню
вимога позивача щодо стягнення
судового збору, оскільки
невизначеність термінів в договорі
оренди не дали можливості встановити
розмір орендної плати в грошовому
виразі і як слідство сплати судовий
збір виходячи з ціни позову. Позивачем
сплачено мінімальний розмір судового
збору, який підлягає відшкодуванню,
оскільки задоволені його вимоги щодо
стягнення орендної плати. З цих підстав
також підлягає стягненню витрати
пов'язані з розглядом справи.

Разом з тим не підлягає задоволенню
вимога позивача щодо стягнення пені,
оскільки позивач відмовлявся від
отримання орендної плати що привело до
прострочки її виплати.

За таких обставин, суд першої
інстанції частково задовольнив позов
ОСОБА_3

Однак, судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки суд першої
інстанції дійшов до таких висновків з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так в судовому засіданні встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що 28.12.2003 року між сторонами укладено
договір оренди земельної ділянки
сільськогосподарського призначення (а.
с. 4). Відповідно до якого позивач
передав в оренду відповідачеві строком
на 10-ть років належну йому на праві
власності земельну ділянку із земель
сільськогосподарського призначення
площею 3,98 га, а відповідач зобов'язався
сплачувати позивачеві орендну плату в
розмірі 10% натуроплати щороку, не
пізніше 30 листопада.

Згідно з п.п. 2.2.1. вказаного договору, у
разі порушення терміну сплати орендної
плати орендар сплачує пеню у розмірі 0,3%
від суми недоїмки за кожен
прострочений день.

Між сторонами виник спір щодо розміру
орендної плати та форми оплати (в
натуроплаті чи в грошовому вираженні)
за оренду земельної ділянки.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що в 2013 році відповідач виплатив у
вигляді натуроплати за оренду землі
особам, які заключили аналогічні
договори, в розмірі 1 000 кг. зерна
пшениці, 1 200 кг. зерна кукурудзи та 100
кг. зерна соняшнику, а з ним
відмовляється розрахуватися в такій
формі, позивач звернувся з вказаним
позовом до суду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем не представлено
будь-яких доказів на підтвердження тих
обставин, якими він обґрунтовував свої
позовні вимоги, що в 2013 році відповідач
виплатив орендну плату за оренду землі
особам, які заключили аналогічні
договори, у вигляді натуроплати в
розмірі 1 000 кг. зерна пшениці, 1 200 кг.
зерна кукурудзи та 100 кг. зерна
соняшнику.

Також такі докази не представлені
позивачем і суду апеляційної
інстанції.

Разом з тим, із витребуваної судом
апеляційної інстанції за клопотанням
позивача у відповідача платіжної
відомості щодо оплати орендної плати
за земельні паї іншим орендодавцям в 2013
році, вбачається, що оренда плата
виплачувалася в грошовому вираженні, а
не в натуральній оплаті, як зазначав
позивач, в зв'язку з чим судова колегія
не погоджується з доводами апеляційної
скарги в цій частині.

В договорі оренди також не вказано
конкретний розмір зерна за оренду
земельної ділянки, яке просить
стягнути позивач з відповідача, а лише
в п.п. 2.2. договору визначено, що орендна
плата вноситься орендарем у вигляді та
у розмірі 10% натуроплати. Однак, в
судовому засіданні ні позивач ні
відповідач не змогли пояснити, що
мається на увазі 10% натуроплати.

Представник відповідача пояснив, що в
зв'язку з тим, що в договорі оренди
незрозуміло визначено розмір орендної
плати, то орендна плата відповідачем
виплачується в грошовому вираженні з
урахуванням рекомендацій, що
викладені в Указі Президента України
«Про додаткові заходи щодо соціального
захисту селян-власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»,
тобто у розмірі 3% визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки. Проте позивач
відмовився від отримання орендної
плати в грошовому вираженні.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що позовні вимоги позивача
ґрунтуються на припущеннях та
враховуючи, що позивач відмовився та
відмовляється від отримання орендної
плати в грошовому вираженні, що
підтвердив в судовому засіданні,
задоволенню не підлягають.

Однак, суд першої інстанції не звернув
на це уваги та в порушенні ст. 11 ЦПК
України, вийшовши за межі позовних
вимог, на власний розсуд задовольнив
позовні вимоги, які позивачем не
заявлялися, стягнувши на його користь з
відповідача орендну плату в розмірі 9,79
центнера ячменю, про що позивач вказує
в апеляційній скарзі (а. с. 70), тому
судова колегія погоджується з доводами
апелянта в цій частині.

Таким чином, на підставі наведеного та,
враховуючи позовні вимоги, доводи
апеляційної скарги, судова колегія
частково погоджується з доводами
апеляційної скарги, і вважає, що
рішення Балтського районного суду
Одеської області від 23.04.2014 року
необхідно скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_3, що не позбавляє ОСОБА_3
при наявності спору звернутися з
позовом до суду до відповідача про
стягнення орендної плати в грошовому
вираженні.

В зв'язку з відмовою в задоволенні
позову, не підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача і
судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Балтського районного
суду Одеської області від 23.04.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до СБК «Мрія»
Балтського району Одеської області про
стягнення орендної плати, пені за
несвоєчасну виплату орендної плати,
судових витрат - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич