АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________
Справа №642/923/13.
Головуючий 1 інст.: - Шмарко Л.Л.
Провадження №22-ц/790/4067/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: право власності.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,
при секретарі: - Гелашвілі
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
Ленінського району м. Харкова на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 7 травня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Харківської
міської ради, 3-особа: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області - про
визнання права власності на житловий
будинок,

в
с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася
в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що згідно договору
купівлі-продажу житлового будинку від
25 квітня 2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_7 за р. №1004, їй належав на праві
приватної власності житловий будинок
АДРЕСА_1.

У 2012 році вона за особисті кошти
знесла старий житловий будинок та у
межах належної їй земельної ділянки
самочинно збудувала новий житловий
будинок літ. «А-2» з підвалом літ. «Ап»,
ганком літ. «а3», загальною площею 167,9
кв. м., з яких житлова - 56,6 м. кв.,
допоміжна площа - 111,3 м. кв.

Відповідно до технічного звіту ФОП
ОСОБА_8, в збудованому нею житловому
будинку всі основні конструкції, в
межах самовільно побудованих
приміщень, не мають видимих деформацій,
руйнувань і знаходяться в задовільному
технічному стані; технічний стан
основних будівельних конструкцій
забезпечує несучу здатність, достатню
для подальшої експлуатації їх в якості
житлового будинку з господарськими
будівлями; технічні рішення, прийняті
при виконанні будівництва
відповідають вимогам
архітектурно-будівельних, екологічних,
санітарно-гігієнічних, протипожежних
та інших діючих норм і правил і
забезпечують безпечну для життя і
здоров'я людей експлуатацію об'єкта; на
момент обстеження встановлено 100%
готовність несучих конструкцій
об'єкта.

Згідно ст. 376 ЦК України для
визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва прийняття та
введення їх в експлуатацію не
вимагається, у зв'язку з чим вона як
власник новоствореного майна має право
звернутися з позовом до суду про
визнання за нею права власності на
самочинно збудований житловий
будинок.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 331, 328, 376, 392 ЦК України, ОСОБА_6
просила суд визнати за нею право
власності на житловий будинок літ.
«А-2» з підвалом літ. «Ап» та ганком літ.
«а3 », загальною площею 167,9 кв. м., з яких
житлова площа - 56,6 кв. м., допоміжна
площа - 111,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Представник Харківської міської
ради в судове засідання не з'явився.

Представник Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області в судове
засідання не з'явився.

Згідно листа направленого до суду,
просив розглянути справу за його
відсутності та вирішити спір
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 7 травня
2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності
на житловий будинок літ. «А-2» з
підвалом літ. «Ап» та ганком літ. «а3 »,
загальною площею 167,9 кв. м., з яких
житлова площа - 56,6 м. кв., допоміжна
площа - 111,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор
Ленінського району м. Харкова, який не
брав участі у розгляді справи,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з підстав,
передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову з
таких підстав.

Задовольняючи позов суд виходив з
того, що позивачка набула право
власності на самочинно збудований нею
житловий будинок, так як за своїм
функціональним призначенням він
відповідає архітектурним, пожежним та
санітарним нормам і не порушує прав
відповідача та третіх осіб.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_7 за р. №1004,
належав на праві власності житловий
будинок АДРЕСА_1 (а. с.47-49).

У 2012 році ОСОБА_6 знесла старий
житловий будинок та без належного
дозволу і належно затвердженого
проекту на власні кошти збудувала
новий житловий будинок літ. «А-2» з
підвалом літ. «Ап» , ганком літ. «а3 »,
загальною площею 167,9 кв. м.(а. с. 50-56).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК
України право власності на нову річ,
яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України» при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону України «Про основи
містобудування» №2780-XII від 16 листопада
1992 року спори з питань містобудування
вирішуються радами, інспекціями
державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК
України, частина перша статті 3 ЦПК
України). У зв'язку із цим, звернення до
суду з позовом про визнання права
власності на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Доказів того, що ОСОБА_6 зверталася
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області з заявою про
прийняття в експлуатацію самочинно
збудованого нею житлового будинку,
матеріали справи не містять.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 не
реалізувала своє право на введення в
експлуатацію самочинно збудованого
нею житлового будинку шляхом
звернення до компетентних органів, її
право не можна визнати порушеним.

Посилання суду на те, що згідно
технічного висновку ФОП ОСОБА_8 в
збудованому позивачкою житловому
будинку всі основні конструкції, в
межах самовільно побудованих
приміщень, не мають видимих деформацій,
руйнувань і знаходяться в задовільному
технічному стані; технічний стан
основних будівельних конструкцій
забезпечує несучу здатність, достатню
для подальшої експлуатації їх в якості
житлового будинку з господарськими
будівлями; технічні рішення, прийняті
при виконанні будівництва
відповідають вимогам
архітектурно-будівельних, екологічних,
санітарно-гігієнічних, протипожежних
та інших діючих норм і правил і
забезпечують безпечну для життя і
здоров'я людей експлуатацію об'єкта; на
момент обстеження встановлено 100%
готовність несучих конструкцій об'єкта
є безпідставними.

Згідно Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України №439/2011 від 8 квітня
2011 року та Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №553 від 23
травня 2011 року, Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України №95 від 19 березня
2013 року органом, який здійснює
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, є Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю, які на підставі акту
готовності об'єкта до експлуатації
видають відповідний сертифікат.
Рішення інспекції про відмову у видачі
сертифікату може бути оскаржено до
суду.

Отже, сертифікат, що засвідчує
відповідність об'єкту вимогам
проектній документації, будівельним
нормам, стандартам і правилам, мала
право видати тільки Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Визнання судом права власності на
самочинне будівництво можливе лише у
тому разі, якщо у прийнятті такого
об'єкта в експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, необхідних
для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
не звернув увагу на вказані обставини
та безпідставно дійшов висновку про
наявність законних підстав для
визнання за позивачкою право власності
на самочинно збудований житловий
будинок.

З огляду на викладене, судова
колегія вважає за необхідне скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_6 до
Харківської міської ради, 3-особа:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання права
власності на самочинно збудований
житловий будинок АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст.
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора
Ленінського району м. Харкова -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 7 травня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_6 до
Харківської міської ради, 3-особа:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання права
власності на самочинно збудований
житловий будинок АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: