Справа № 453/558/14
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/5281/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача
Григоренко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 16 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав
споживачів, визнання правочину
недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

10 квітня 2014 року позивач
звернувся в суд з позовом до
відповідача про визнання недійсним
договору фінансового лізингу № 00917,
укладеного 01 квітня 2014 року та
стягнення з відповідача на користь
позивача12960 грн.

Рішенням Сколівського районного
суду Львівської області від 16 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

На вищевказане рішення позивачем
подано апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної
скарги позивач наводить доводи про те,
що рішення суду не відповідає
обставинам справи, прийняте з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, в зв»язку з чим
не може залишатися в силі, оскільки
пункт 10.11 договору фінансового лізингу
№ 009917 є несправедливим, а тому його
слід було визнати недійсним. При
укладенні договору йому не було
роз»яснено, що предмет лізингу(
міні-трактор) буде передано лише після
сплати 50% вартості міні-трактора, чого
він не міг зробити відразу. Його (
позивача) введено в оману, оскільки він
розраховував користуватись трактором
відразу , а не через 16 місяців.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що між сторонами було
укладено договір фінансового
непрямого лізингу, тобто лізингодавець
зобов»язаний придбати в майбутньому
обраний предмет лізингу тільки після
виконання встановлених договором умов
лізингодержувачем та передати його у
користування. Укладений сторонами
договір фінансового лізингу
відповідає вимогам Закону України «
Про фінансовий лізинг» і саме цей Закон
підлягає застосуванню до
правовідносин між позивачем та
відповідачем. Згідно відповіді
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг від 09.08.2013 року за №
5831/16-8 здійснення діяльності по
наданню послуг з фінансового лізингу
не потребує ліцензування. Жодного
належного та допустимого доказу щодо
факту введення позивача в оману,
наявності і в діях відповідача умислу,
позивачем не надано. Наявність підпису
на договорі фінансового лізингу та
додатках до нього свідчить про
обізнаність позивача з усіма умовами
договору, згоду на виконання своїх
обов»язків.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову, а доводи
апеляційної скарги розглядає як
неспроможні, виходячи з наступного.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував
тим, що положення пункту 10.11 договору є
несправедливими, оскільки відповідач
не обґрунтував співмірність платежу за
організацію договору виконаній
послузі, яка фактично полягала у
виготовленні стандартної форми
договору. Укладаючи договір
представником відповідача не було
надано для ознайомлення жодної
ліцензії. Договір фінансового лізингу
між сторонами нотаріально не
посвідчено, а за його умовами фізичній
особі передається транспортний засіб,
а тому відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий є нікчемним.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно було встановлено,
що 01 квітня 2014 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
фінансового лізингу предметом якого
був ДТЗ 4454 міні-трактор , вартість
якого та розмір авансового платежу
були вказані в додатку № 1 до даного
договору, і згідно яким лізингодавець
( відповідач) взяв на себе зобов»язання
придбати предмет лізингу у власність
та передати його у користування
лізингоодержувачу на строк та на
умовах, передбачених цим договором (а.с.
7-13). В додатку № 1 до договору (а.с.14 )
було вказано, що комісія за
організацію підготовки укладення
договору становить 10% від ціни предмета
договору, а саме становить 12960 грн.
Пунктами 10.11, 10.12 договору встановлено,
що у випадку розірвання договору
комісія за організацію договору не
повертається.

Згідно ст.ст. 1,2 Закону України
«Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року
№ 723/97-ВР, фінансовий лізинг (далі -
лізинг) - це вид цивільно-правових
відносин, що виникають із договору
фінансового лізингу. За договором
фінансового лізингу (далі-договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати
її у користування
лізингоодержувачу на визначений
строк не менше одного року за
встановлену плату (лізингові платежі) (
ст.1). Відносини, що виникають у зв'язку
з договором фінансового лізингу,
регулюються положеннями Цивільного
кодексу України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом. Відносини,
що виникають у разі набуття права
господарського відання на предмет
договору лізингу, регулюються за
правилами, встановленими для
регулювання відносин, що виникають у
разі набуття права власності на
предмет договору лізингу, крім

права розпорядження предметом лізингу
( ст.2 ).

Згідно ч.2 ст.806 ЦК України до
договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм ( оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом ( параграф
6 глави 58 ) та законом.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору у з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту , вимог розумності та
справедливості.

З врахуванням обставин,
встановлених у даній справі та
вищезазначених вимог законодавства,
слід дійти висновку, що оспорюваний
договір було укладено з дотриманням
вимог цивільного законодавства про
свободу договору. Зважаючи на те, що
позивач підписав і отримав примірник
договору та додатки до нього, у яких
зокрема передбачено визначення
термінів, що використовуються у цьому
договорі , що слід розглядати як
підтвердження факту ознайомлення,
розуміння сторонами умов договору та
згоди сторін з усіма визначеннями,
умовами та змістом угоди й додатків до
неї, то слід дійти висновку, що
позивачем не було доведено, що з боку
відповідача мав місце обман. Та
обставина , що позивач розраховував
користуватись трактором відразу , а не
через 16 місяців, на законність
оспорюваного договору не впливає,
оскільки у пункті 1.7 договорі було
передбачено передачу предмету
договору лізингоодержувачеві протягом
строку який складає не більше 120
робочих днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу( 50%
від вартості предмета лізингу- 64800 грн),
комісії за організацію оформлення
даного договору ( 10% від вартості
предмета лізингу- 12960 грн) та комісії за
передачу предмету лізингу ( 3% від
варості предмета лізингу- 3888 грн).

Обгрунтування позовних вимог
посиланням на те, що при укладенні
оспорюваного договору не було
дотримано обов»язкової нотаріальної
форми не заслуговують на увагу,
оскільки, виходячи із змісту ч.2 ст.806 ЦК
України положення параграфу 5 глави 58
ЦК України, що регулюють
правовідносини найму (оренди)
транспортного засобу, застосуванню по
договору лізингу не підлягають. Для
здійснення діяльності по наданню
послуг з фінансового лізингу отримання
ліцензії не вимагається.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
відповідає фактичним обставинам
справи, оскаржуване рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, ґрунтується на
вимогах чинного цивільного
законодавства, яке регулює
правовідносини фінансового лізингу, що
відповідно до положень ст.308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст. 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 16 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді: ________________
Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.