АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2223/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко
Доповідач Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Карнауха П.М.

Суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі - Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 24 березня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Полтава-банк"
до ОСОБА_1 про розірвання договору на
відкриття карткового рахунку та
обслуговування кредитної картки та
стягнення заборгованості за договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ПАТ «Полтава-Банк»
звернувся до суду із вказаним позовом
до ОСОБА_1, в якому вказував, що 25.12.2008
року між ними був укладений договір №
125053 на відкриття карткового рахунку та
обслуговування кредитної картки. Дія
договору закінчилася 25.12.2009 року, на
претензії про усунення порушення
зобов'язань відповідач не реагує,
заборгованість по тілу кредиту та
відсотках за користування кредитом
станом на 16.03.2012 року становить 14190,42
грн.

Просили розірвати договір на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
кредитної картки, а також стягнути з
відповідача на свою користь вказану
суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 24 березня 2014 року позов
ПАТ «Полтава Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості задоволено
повністю. Стягнуто з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1. адреса:
36008, АДРЕСА_1, на користь ПАТ
«Полтава-Банк», адреса: 36020, м. Полтава,
вул.. Паризької комуни, 40-а, р/р 2909-0-908 в
ПАТ «Полтава-Банк», м. Полтава, МФО 331489,
код ЗКПО 09807595,заборгованість по
договору № 125053 від 25.12.2008 року на
відкриття карткового рахунку та
обслуговування кредитної картки в сумі
14 190,42 грн. Розірвано договір № 125053 від
25.12.2008 року на відкриття карткового
рахунку та обслуговування кредитної
картки між ПАТ «Полтава-банк» та
ОСОБА_1.

Вирішено питання стягнення судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що вказаний договір з Банком
він не укладав та не здійснював
погашення кредиту.

Послався на те, що рахунок про вартість
судово-почеркознавчої експертизи йому
не надходив, у зв'язку з чим вона не була
проведена.

Просив апеляційний суд призначити по
справі судово-почеркознавчу
експертизу з питання, чи ним виконано
підпис у кредитному договорі та
документах про отримання платіжної
картки.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення учасників процесу, приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, з таких
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Як установлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи, 25.12.2008
року між ПАТ «Полтава Банк» та ОСОБА_1
був укладений договір № 125053 на
відкриття карткового рахунку з видачею
кредитної картки та її обслуговування,
на якій встановлено відкличний
кредитний ліміт у розмірі 15 000,00 грн., у
тому числі готівковий ліміт згідно з
тарифами Банку, строком на 1 рік, під
процентну ставку за користування
кредитним лімітом в розмірі 3%
щомісячно за місяць з суми
заборгованості та подвійної
процентної ставки за користування
несанкціонованим овердрафтом (а.с.6,73,75).

Згідно Розписки, 24.12.2008 року ОСОБА_1
отримав платіжну картку та пін-код
(а.с.7,74).

03.03.2009 р. та 05.08.2010 р. ОСОБА_1 були
направлені Претензії про усунення
порушень зобов'язань по кредитному
договору (а.с. 8,9).

Згідно наданого Банком Розрахунку
заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем
становить 14190,42 грн., у тому числі 9402,00
грн. - по тілу кредиту; 4788,42грн. - по
відсотках по кредиту (а.с.10-14).

Задовольняючи позов про розірвання
договору та стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості,
місцевий суд виходив із того, що
отримавши від Банку під розписку
платіжну картку, відповідач належним
чином не виконував взяті на себе за
договором про відкриття карткового
рахунку та обслуговування кредитної
картки зобов'язання; щомісячні платежі
по відсотках не сплачував, що
підтверджується розрахунком
заборгованості, чим порушив права
позивача. Також суд першої інстанції
виходив із того, що
судово-почеркознавча експертиза по
справі, призначена судом за
клопотанням відповідача, не проведена
у зв'язку з несплатою відповідачем її
вартості.

Колегія суддів не погоджується з
висновками місцевого суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
має сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особами, які беруть участь
у справі, в реалізації їх прав.

У суді першої інстанції відповідач
ОСОБА_1 заявив клопотання про
проведення судово-почеркознавчої
експертизи на предмет виконання ним
підписів у договорі та розписці про
отримання платіжної картки, яка не була
проведена по причині несплати
відповідачем її вартості.

На стадії апеляційного розгляду справи
відповідач ОСОБА_1 знову заявив
клопотання про проведення
судово-почеркознавчої експертизи на
предмет виконання ним підписів у
договорі та розписці про отримання
платіжної картки.

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи № 8340 від 26.08.2014 року
встановлено, підписи від імені ОСОБА_1 в
договорі № 125053 на відкриття карткового
рахунку та обслуговування кредитної
картки від АБ «Полтава-банк» від 25.12.2008
р.(а.с.73), на зворотній стороні аркуша: в
графі «КЛІЄНТ», в рядку «підпис
прізвище, ім'я, по батькові», в рядку
«Підпис:…», праворуч від друкованого
тексту «Картку № отримав (ла)», -
виконані не ОСОБА_1.

Підпис від імені ОСОБА_1 в розписці
отримання платіжної картки від 24.12.2008 р.
(а.с. 74), в рядку «Дата та підпис
отримувача», - виконаний не ОСОБА_1.

Рукописний запис «ОСОБА_1» в договорі №
125053 на відкриття карткового рахунку та
обслуговування кредитної картки від АБ
«Полтава-банк» від 25.12.2008 р. (а.с. 73), на
зворотній стороні аркуша, в графі
«КЛІЄНТ», в рядку «підпис прізвище,
ім'я, по батькові, - виконаний не ОСОБА_1
(а.с.166-180).

Висновок експертизи позивачем не
спростований.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦКУ, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦКУ, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ст. 216 ЦКУ).

Нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення (ст. 236 ЦКУ).

У п.14. Постанови № 5 Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 р., при
вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052,
1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про
захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково
має укладатись у письмовій формі
(стаття 1055 ЦК); недодержання письмової
форми тягне його нікчемність та не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний) або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених частиною
першою статті 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї його
істотної умови або зміст яких
неможливо встановити виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК).

Як роз'яснено у п.4. Постанови Пленуму
ВСУ N 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року,
судам відповідно до статті 215 ЦК (435-15)
необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону
та не потребує визнання його таким
судом. Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не
підписував договір № 125053 від 25.12.2008 р.
на відкриття карткового рахунку та
обслуговування кредитної картки, не
отримував платіжну картку, доказів на
спростування цього позивачем не
надано, колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог ПАТ «Полтава-банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за нікчемним
правочином та відсутність підстав для
задоволення позову.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1, 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на
нормах закону та доказах, досліджених
при розгляді справи. Колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції суперечать встановленим
обставинам справи, не ґрунтуються на
нормах закону, порушують норми
матеріального та процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог.

Керуючись ст.303, пп.1,3,4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 24 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Полтава-банк» до ОСОБА_1 про
розірвання договору та стягнення
заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
П.М.Карнаух

СУДДІ /підпис/
Т.О. Кривчун

/підпис/
Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області
П.М.Карнаух