Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/789/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Грубіян Євген Олексійович
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Заполовського В.Й.,
Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання:
Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус Житомирського районного
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання договору дарування недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 27 травня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
визнати недійсним договір дарування,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений 15 грудня 2006 року приватним
нотаріусом Житомирського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за №1357, а
також стягнути з відповідачів суму
сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову зазначала, що
згідно договору дарування ОСОБА_3
подарувала свою частку в розмірі 1/2
частину спільному майні ОСОБА_4,
відповідно якому перейшло право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,1847 га, що складає 0,0923
га.

Вважає зазначений договір дарування
недійсним та таким, що не відповідає
вимогам закону.

Зазначає, що вона успадкувала від своєї
матері 1/2 частину спірного житлового
будинку та земельної ділянки. В
подальшому вона та ОСОБА_3 отримали
державні акти на право власності на
земельну ділянку площею 0,1847 га, де
зазначено частка кожного співвласника
у спільній власності - 50%.

Вважає, що ОСОБА_4 неправомірно було
виділено земельну ділянку із спільного
майна в натурі без її згоди та видано
державний акт.

Вказує на те, що договір про виділ в
натурі частки зі спільного майна
всупереч вимогам ст. 364 ЦК України між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в письмовій формі не
складався та нотаріально не
посвідчувався.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 27 травня 2014
року позов задоволено.

Визнано недійсним договір
дарування, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, посвідчений 15 грудня 2006 року
приватним нотаріусом Житомирського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі №1357.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 в солідарному порядку судові
витрати в розмірі 538,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить змінити рішення суду першої
інстанції в частині стягнення судових
витрат та ухвалити в цій частині нове
рішення про стягнення з відповідачів в
солідарному порядку судові витрати в
розмірі 778,12 грн.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
судових витрат є таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи та таким, що постановлене судом
в порушення вимог процесуального
законодавства.

Зокрема, стягуючи судові витрати в
розмірі 538,60 грн., районний суд виходив
із ціни позову 53 860,00 грн.

Проте, вважає, що стягненню
підлягають судові витрати, виходячи з
ринкової вартості 1/2 частини земельної
ділянки - 47 904,00 грн. та ринкової
вартості 1/2 частини житлового будинку,
що складає 29908,00 грн. Всього 77812,00 грн., а
отже сума судового бору підлягає до
стягнення в солідарному порядку з
відповідачів в розмірі 778,12 грн.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга є обґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, до яких
згідно вимог ст. 79 ЦПК України
відносяться витрати по сплаті судового
збору.

Статтею 1 Закону України «Про
судовий збір» визначено, що судовий
збір - збір, що справляться на всій
території України за подання заяв,
скарг до суду, за видачу судами
документів, а також у разі ухвалення
окремих судових рішень, передбачених
цим Законом. Судовий збір включається
до складу судовий витрат.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» з 01 січня 2014
року мінімальна заробітна плата
установлена у місячному розмірі 1218 грн.

На підставі підпункту 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до суду заяви майнового характеру
ставка судового збору складає 1% ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати (243,60 грн.)
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати (3654 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка ОСОБА_2 у лютому 2014 року
звернулася до суду із позовом
майнового характеру - визнання
договору дарування 1/2 частини
житлового будинку та 1/2 частини
земельної ділянки недійсним. При цьому
сплатила судовий збір в розмірі 243,60
грн. на рахунок Житомирського
районного суду, що підтверджується
квитанцією від 13 лютого 2014 року (а.с. 2).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України
ціна позову визначається у позовах про
визнання права власності на майно або
його витребування - вартістю майна.

На вимогу суду першої інстанції
для визначення суми судового збору
ОСОБА_2 надала звіт про незалежну
оцінку спірного майна і доплатила
відповідно до нього судовий збір в
розмірі 535 грн., що підтверджується
квитанцією від 14 травня 2014 року (а.с.45).

Таким чином, у зв'язку із
задоволенням позову в повному обсязі у
відповідності з вимогами ч.1 ст. 88 ЦПК
України за рахунок відповідачів
позивачу підлягають відшкодуванню
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 778,60 грн. (243,60+535).

Проте суд першої інстанції помилково
вважав, що судовий збір слід стягнути з
відповідачів у розмірі 538,60 грн.

Крім того, стягуючи зазначений вище
розмір судового збору з відповідачів
солідарно, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що відповідно до
ст. 88 ЦПК України судовий збір
стягується пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а не
солідарно.

Виходячи з наведеного рішення
районного суду, в частині стягнення
судового збору, підлягає зміні.

В решті рішення суду слід залишити без
змін, оскільки не є предметом
апеляційного оскарження, а відтак
колегією суддів не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 209, 303,304,307,309,313,314,316
ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 27 травня
2014 року змінити.

Збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових
витрат за розгляд справи з 538,60 грн. до
778,60 грн., тобто по 389 грн. 30 коп. з
кожного.

В решті рішення районного суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних, і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: