22-ц/775/779/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Трегубенко
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П., Попової
С.А.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє
ОСОБА_2, до ОСОБА_3, Іллічівської
сільської ради Першотравневого району
про визнання права власності на
земельну ділянку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Першотравневого районного
суду Донецької області від 09 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивачка, в
інтересах якої за довіреністю діє
представник ОСОБА_2, звернулася до суду
з позовом, який під час розгляду справи
уточнила та в остаточній редакції
просила визнати за нею право власності
на земельну ділянку, необхідну для
обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1
та визнати право власності на
земельну ділянку, необхідну для
обслуговування гаражу, розташованого
за цією ж адресою, згідно з висновком
будівельно - технічної експертизи.
Посилалася на те, що 28 лютого 2006 року
між нею та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі - продажу спірного
будинку з господарськими будівлями і
спорудами. З 2011 року відповідач ОСОБА_3
почав перешкоджати їй користуватися
земельною ділянкою, на якій
розташований будинок та гараж,
посилаючись на те, що він є власником
цієї земельної ділянки і тому вона
змушена звернутися до суду з даним
позовом.

Рішенням Першотравневого
районного суду Донецької області від 09
квітня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за позивачкою право власності
на частину земельної ділянки по
АДРЕСА_1, загальною площею 141 кв.м., де
під розміщення будинку та його
обслуговування -123,0 кв.м: розмірами від
т.3 до т.4 на відстані 5,1 м; від т.4 до т.5 на
відстані 0,6 м; від т.5 до т.6 на відстані
5,9 м; від т.6 до т.7 на відстані 10,89 м
паралельно стіни будинку на відстані 1
м від стіни будинку; від т.7 до т.8 на
відстані 11,0 м паралельно стіни будинку
на відстані 1,77 м від стіни будинку; від
т.8 до т.9 на відстані 6,34 м паралельно
стіни будинку на відстані 1 м від стіни
будинку; від т.9 до т.2 на відстані 2,95 м
паралельно стіни будинку на відстані 1
м від стіни будинку; від т.2 до т.3 на
відстані 2,2 м паралельно стіни будинку
на відстані 1 м від стіни будинку та для
використання гаражу для автомобілю -18,0
кв.м: розмірами від т.1 до т.2 на відстані
5,95 м; від т.2 до т.9 на відстані 2,95 м
паралельно стіни будинку на відстані 1
м від стіни будинку; від т.9 до т.10 на
відстані 6,24 м; від т.10 до т.1 на
відстані 2,95 м.

За ОСОБА_3 залишено земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею згідно з
державним актом, з урахуванням виділу
ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 141
кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, посилається на те, що він є
власником земельної ділянки по
АДРЕСА_1 на підставі державного акту
про право власності на земельну
ділянку від 11 квітня 1997 року. При
посвідченні у 2004 році договору
дарування будинку №43а за даною адресою
на ім'я брата ОСОБА_4 ними
обговорювалося питання щодо залишення
земельної ділянки в його ( ОСОБА_3)
власності. Тому, визнаючи за ОСОБА_1
право власності на земельну ділянку,
суд порушив його право, яке гарантоване
Конституцією України. Державний акт
про право власності на земельну
ділянку, виданий на його ім'я не
скасований. Не відповідає дійсності і
посилання позивачки на те, що він
перешкоджає їй користуватися
домоволодінням, оскільки сама позивача
проживає у Швейцарії, але в будинку
проживають квартиранти, яких вона
безперешкодно заселила в нього. Крім
того, апелянт також вказує на той факт,
що позивачка протягом семи років, з
моменту укладення договору купівлі -
продажу, не зверталася до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права, а тому, пропустила строк
позовної давності для звернення до
суду, про що він заявляв і в суді першої
інстанції.

Представник позивачки ОСОБА_2,
представник Іллічівської сільської
ради Першотравневого району Донецької
області в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, подали
заяви про розгляд справи у їх
відсутність. Тому, відповідно до ч.2
ст.305 ЦПК України, справа розглянута у
відсутність зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги
та просили її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що ОСОБА_1 є власницею спірного
житлового будинку, який вона придбала
на законних підставах, договір
купівлі-продажу ніким не оспорюються,
тому, право власності на земельну
ділянку, на якій розташований будинок,
відповідно до вимог закону перейшло
до позивачки.

Колегія суддів не може погодитися
з таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є власником жилого будинку
АДРЕСА_1 та був власником житлового
будинку № 43 «а» за даною адресою на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого Іллічівською
сільською радою 15 травня 2000 року ,
зареєстрованого в БТІ за №153 (а.с.113,114).

Житлові будинки розташовані на
земельній ділянці площею 0,2534 га,
належній ОСОБА_3 на підставі
державного акту про право власності на
земельну ділянку від 17 квітня 1997 року,
виданого на підставі рішення
Іллічівської сільської ради №32 п.5 від
11 жовтня 1995 року, зареєстрованого в
книзі реєстрації державних актів
сільради за №1112 (а.с. 9).

Згідно довідки Іллічівської
сільської ради від 6 лютого 2014 року на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею
0,2534 га, яка належить ОСОБА_3,
розташовано два житлових будинки з
господарськими спорудами. Земельна
ділянка іншим особам в користування не
передавалася ( а.с. 160).

28 грудня 2004 року ОСОБА_3
подарував ОСОБА_4 домоволодіння за № 43
«а» з відповідними господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, що
знаходяться у селі Іллічівське,
Першотравневого району Донецької
області по вулиці Транспортній (а.с.128).

Згідно Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно право
власності ОСОБА_4 на вказане
домоволодіння зареєстроване 6 вересня
2005 року (а.с.142).

Згідно договору купівлі-продажу
від 28 лютого 2006 року, ОСОБА_4 продав
ОСОБА_1 житловий будинок з
господарчими та побутовими будівлями і
спорудами, що знаходяться за адресою:
будинок АДРЕСА_1 (а.с.138).

Згідно Витягу про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно ОСОБА_1
зареєструвала право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.146).

Відповідно до положень ст.120 ЗК
України, в редакції, яка діяла на час
укладення договору дарування - 28
грудня 2004 року, при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно - правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Як вбачається з матеріалів справи,
в договорі дарування від 28 грудня 2004
року та в наступному договорі купівлі -
продажу від 28 лютого 2006 року не
зазначено про відчуження земельної
ділянки. В наступному договорів щодо
відчуження земельної ділянки або
вирішення питання щодо виділу частини
земельної ділянки, присвоєння їй
окремого кадастрового номеру між
сторонами не укладалося та не
вирішувалося. За життя ОСОБА_4 не
відшукував своє право власності на
земельну ділянку. Позивачка з моменту
набуття права власності на жилий
будинок також не вирішувала питання
щодо права власності або права
користування земельною ділянкою,
відповідно до вимог ст.120 ЗК України.

Державний акт про право власності
на земельну ділянку виданий на ім'я
ОСОБА_3 17 квітня 1997 року не змінювався
та не скасовувався.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у суду першої інстанції не
було правових підстав для задоволення
позову.

Посилання в рішенні на ст.377 ЦК
України, якою передбачено, що до особи,
яка набула право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
власника є помилковим, оскільки судом
встановлено, що до продавця ОСОБА_4
право власності на земельну ділянку
не переходило, її розміри та умови
користування сторонами не
визначалися.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції зроблені
висновки, які не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосовані норми матеріального права,
що призвело до необґрунтованого
висновку про наявність законних
підстав для задоволення позову ОСОБА_1,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_1 у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 307,309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду Донецької області від 09 квітня 2014
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1, в
інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3,
Іллічівської сільської ради
Першотравневого району про визнання
права власності на земельну ділянку
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді