У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості за
касаційними скаргами публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
09 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідачка отримала кредит у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку у сумі 15 тис.
грн. зі сплатою 24% річних (2% на місяць) на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Посилаючись на порушення ОСОБА_3
кредитних зобов'язань та утворення
станом на 20 вересня 2013 року
заборгованості у розмірі 13 491
грн. 65 коп. за тілом кредиту, 31 767 грн. 10
коп. за відсотками, 1 800 грн. комісії та 2
852 грн. 94 коп. (500 грн. фіксована частина
та 2 352 грн. 94 коп. процентна складова)
штрафів, банк просив стягнути з
відповідачки 49 911 грн. 69 коп.
кредитного боргу.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 13 березня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним
договором від 09 серпня 2006 року
23 983 грн. 68 коп. кредитного боргу станом
на 20 вересня 2013 року, у тому числі 13 491
грн. 65 коп. - тіла кредиту, 9 642 грн. 03 коп.
процентів, 350 грн. комісії та 500 грн.
штрафу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 359 грн. 75 коп.
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі
ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
рішення апеляційного суду та
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає
задоволенню, а касаційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» слід відхилити з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
термін дії платіжної картки, а отже і
кінцевий строк дії кредитного
договору, сплинув 09 серпня 2008 року,
строк позовної давності закінчився 09
серпня 2011 року, а банк
звернувся до суду з позовом 15 жовтня 2013
року після спливу строку позовної
давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із того, що
картковий рахунок відкрито на
невизначений строк, а договір діє до
моменту належного виконання сторонами
зобов'язань; звернувшись до суду 15
жовтня 2013 року позивач має право на
стягнення тих платежів, строк внесення
яких настав після 15 жовтня 2010 року у
межах трирічного строку позовної
давності.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 09 серпня 2006 року
між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено договір про надання
банківських послуг шляхом
встановлення кредитного ліміту на
платіжну картку Vіzа Gold зі сплатою 2% на
місяць на залишок заборгованості (а. с. 7
зворот, 57) з кредитним лімітом
15 тис. грн. (а. с. 6-11).

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг (далі - Умови)
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонговується на такий самий термін
(а. с. 10).

Апеляційний суд, задовольняючи
частково позов, виходив із того, що
обов'язок відповідачки повернути
кредит виникає з моменту вимоги банку,
якою є, в тому числі, і звернення з
позовом до суду, тому позовна давність
до цих вимог не може вважатись такою, що
сплинула.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом апеляційної інстанції залишено
поза увагою те, що відповідно до
пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування
платіжною карткою граничний строк дії
картки (місяць і рік) указано на ній і
вона дійсна до останнього календарного
дня такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH)
(а. с. 10).

Крім того, згідно правової позиції,
викладеної у постанові Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року (справа №
6-14цс14), відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
грудня 2013 року відповідачка подала до
суду першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
(а. с. 29-30).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Оскільки судом апеляційної інстанції
безпідставно скасовано рішення суду
першої інстанції, ухвалене відповідно
до закону, рішення суду апеляційної
інстанції на підставі ст. 339 ЦПК
України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 13 березня
2014 року скасувати, рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 20 грудня 2013 року залишити
в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко