Справа № 462/4576/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 березня 2014 року
Залізничний районний суд м. Львова у
складі:

Головуючого - судді
Галайко Н.М.

При секретарі -
Колошкін П.І.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 подала до суду позовну
заяву, в якій просить суд поділити між
нею та ОСОБА_2 земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку,
розташовану по АДРЕСА_1, виділивши
позивачу частину земельної ділянки
площею 256,4 м.кв., що безпосередньо межує
із житловими приміщеннями, які
знаходяться у її власності, земельну
ділянку площею 62,0 м.кв. залишити у
спільному користуванні; стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач покликається на такі
обставини:

Позивач та відповідач - ОСОБА_2
являються співвласниками житлового
будинку АДРЕСА_1. Крім цього вони також
являються співвласниками земельної
ділянки площею 0,0424 га, яка призначена
для обслуговування вищезгаданого
будинку. У 2012 році ОСОБА_2 вже
зверталася до суду із позовом про
реальний поділ житлового будинку.
24.02.2012 року ухвалою Залізничного
районного суду м. Львова було визнано
укладення мирової угоди щодо виділення
кожному співвласнику приміщень
спірного будинку. Згідно даної мирової
угоди позивачу було виділено наступні
приміщення житлового будинку АДРЕСА_1: -
житлова кімната під літ. 1-7 площею 21,4
м.кв.; житлова кімната під літ. 1-6 площею
17,7 м.кв.; санвузол під літ. 1-2 площею 4,2
м.кв.; коридор під літ. 1-3 площею 2,7 м.кв.;
кухня під літ. 1-4 площею 4,2 м.кв.; столова
під літ. 1-5 площею 9,2 м.кв.; коридор під
літ. 1-1 площею 4,7 м.кв. Всього у власність
позивачу надано приміщення площею 64,1
м.кв., а відповідачу надано житлові
приміщення загальною площею - 26,4 м.кв.,
питання про поділ земельної ділянки
мировою угодою вирішено не було.
Позивач вказує, що їхні частки у
власності житлового будинку не є
рівними, так як позивачем та
відповідачем було проведено
реконструкції будинку. Добровільно
поділити земельну ділянку немає
можливості.

На підставі наведеного позивач просить
суд позов задоволити.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні
заявлені у позовній заяві вимоги
підтримала, просить суд позов
задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 - у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила та пояснила суду, що будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка на якій він
розташований у рівних частках був
успадкований позивачем та
відповідачем, тобто на час виникнення
спільної часткової власності на
спадкове майно були рівними і складали
по 1/ 2 кожному. Земельна ділянка по
АДРЕСА_1 приватизована у 2006 році та
належить позивачу і відповідачу на
праві спільної сумісної власності. За
наслідком реконструкції відповідачем
своєї частини будинку АДРЕСА_1 у 2013 році
було визначено нові реальні частки між
сторонами. А саме: відповідачу належить
19/25 ідеальних часток зазначеного
будинковолодіння, а позивачу належить
6/25 ідеальних часток. Позивач вказує, що
до спадкоємців житлового будинку
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені , а також право
власності або право користування
земельною ділянкою, яка необхідна їх
обслуговування, якщо інший її розмір не
визначений заповітом. Подальші зміни в
розмірі часток у спільній власності на
житловий будинок, які склалися у
зв'язку із перебудовою, не тягнуть за
собою змін установленого порядку
користування та розпорядження
земельною ділянкою.

Суд, проаналізувавши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
докази у їх сукупності, приходить до
переконання, що заявлені позовні
вимоги не підлягають до задоволення
виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ухвалою
Залізничного районного суду м. Львова
від 24 лютого 2012 року визнано мирову
угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, за
якою:

ОСОБА_2 виділено наступні приміщення
житлового будинку АДРЕСА_1 (див. жовтий
колір додатку № 1 до висновку
експертизи №975/976):

кухню під літ. 2-1
площею 8,6 м2;

житлову кімнату під
літ. 2-2 площею 17,8 м2. Всього - 26,4 м2.

ОСОБА_2 виділено сарай під літ. Б (див.
додаток № 2 до висновку експертизи
№975/976) по АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 виділити наступні приміщення
житлового будинку АДРЕСА_1 (див.
зелений і жовтий колір додатку № 1 до
висновку експертизи №975/976):

житлову кімнату під
літ. 1-7 площею 21,4 м2;

житлову кімнату під
літ. 1-6 площею 17,7 м2;

санвузол під літ. 1-2
площею 4,2 м2;

коридор під літ. 1-3
площею 2,7 м2;

кухню літ. 1-4 площею 4,2
м2;

столову під літ. 1-5
площею 9,2 м2;

коридор під літ. 1-1
площею 4,7 м2. Всього - 64,1 м2.

ОСОБА_1 дає свою згоду ОСОБА_2 на
узаконення самочинно здійсненої нею
двохповерхової прибудови до житлового
будинку АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що земельна ділянка
по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на праві спільної сумісної власності,
що стверджується Держаним актом на
право власності на земельну ділянку
серії Я.Г. № 512872 від 15 листопада 2006 року.

Із Висновку № 975/976
будівельно-технічної експертизи від
30.11.2011 року вбачається, що враховуючи
конфігурацію земельної ділянки та
розташування житлового будинку та
господарських будівель і споруд поділ
земельної ділянки технічно неможливий.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 89 ЗК України
співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В силу вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Беручи до уваги те, що згідно висновку
експертизи спірну земельну ділянку
поділити між співвласниками неможливо,
жодних інших варіантів поділу
земельної ділянки позивачем не
запропоновано суд приходить до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61 154, 209, 213
ЦПК України, ст.ст. 89, 131 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги у 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні у
10-денний строк з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Галайко
Н.М.