АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц7969270
Головуючий у 1 інстанції - Маринченко
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П .

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на частину спадкового майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А
:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом ,в якому
вказував, що з 1998 року по червень 2008
року проживав однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. За час спільного
проживання разом з ОСОБА_6 за спільні
кошти ними було придбано майно, зокрема
у 2000 році квартиру АДРЕСА_1, у 2003 році
квартиру АДРЕСА_2, у 2001 році гаражний
бокс НОМЕР_1, 1 поверх, площею 22 кв.м, з
підвалом площею 22 кв.м, який
знаходиться по АДРЕСА_3 в Кооперативі
по будівництву та експлуатації гаражів
«Схід», та у 2001 році -автомобіль Yоlkswagen
Раssаt, 1991 року випуску, державний номер
НОМЕР_2. Вказане майно було за його
згодою зареєстровано на ОСОБА_6, яка
склала перед смертю заповіт,
відповідно до якого все своє майно
заповіла відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (померла у
ІНФОРМАЦІЯ_1). Після смерті ОСОБА_6
відповідачі не визнають за ним право
власності на частку придбаного за
спільні кошти майна, вважаючи, що все
вказане майно ОСОБА_6 придбала за
особисті кошти. Проте позивач вважаючи,
що у період, коли було придбане спірне
майно, він працював та отримував дохід,
за рахунок якого разом з доходами
померлої ОСОБА_6 і було придбане майно у
2000-2003 роках. Зазначив, що частка доходів
позивача у сукупному доході разом з
ОСОБА_6 становила: у 1998-2000 роках - 27%, у 2001
році - 31 %, у 2002-2003 роках - 42%.

Враховуючи викладене, позивач вважає,
що вказане майно, яке було придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності, є
його спільною частковою власністю та
ОСОБА_6,з підстав ст. 17 Закону України
«Про власність», чинного на час
придбання спірного майна, просив
визнати за ним право власності на
27частин квартири АДРЕСА_1, 42/100 частин
квартири АДРЕСА_2, 31/100 частину
гаражного боксу НОМЕР_1, 1 поверх, площею
22 кв.м, з підвалом площею 22 кв.м, який
знаходиться по АДРЕСА_3 в Оболонському
районі м. Києва у Кооперативі по
будівництву та експлуатації гаражів
«Схід», 31/100 частину автомобіля Yоlkswagen
Раssаt 1991 року випуску, державний номер
НОМЕР_2.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_5 відмовлено за
недоведеністю та безпідставністю
заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
вимог .

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що на
підтвердження своїх позовних вимог він
надав достатньо доказів,
зокрема,рішення суду Оболонського
районного суду м. Києва від 2 лютого 2009
року за яким встановлено факт ведення
ним та померлою ОСОБА_6 спільного
господарства в період спільного
проживання з 1998 по 2008 роки. Неповне
з'ясування судом обставин справи
потягнуло також невірне застосування
судом норм матеріального права, а саме
ст. 22 КпШС України, ст. 112 ЦК Української
РСР та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
власність» за якими, майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності, є
їх спільною частковою власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними. Розмір частки кожного
визначається ступенем його трудової
участі. Апелянт вважає, що суд не повно
встановивши обставини справи, не
врахував положення діючого на час
виникнення даних правовідносин закону
, безпідставно відмовив йому в позові,
оскільки майно, яке придбавалося за
час спільного проживання з ОСОБА_6,
придбавалося ним та померлою за
спільні кошти та є їх спільною
власністю і відповідно до його
трудової участі у його придбанні, він
має право на його частину.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції позивач та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідачів проти
апеляційної скарги заперечував, подав
письмові заперечення,які повністю
підтримав.

Заслухавши доповідь судді
Шахової О.В., пояснення осіб, які брали
участь у справі, перевіривши матеріали
справи та обговоривши апеляційну
скаргу, в межах її доводів, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України
«Про власність», чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, є їх спільною
частковою власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.
Розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 02 лютого 2009 року у справі 2-157/09
встановлено факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з 1998 року по червень 2008
року.

Відповідно до свідоцтва про смерть,
виданого 24 червня 2008 року, ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно заповіту ОСОБА_6, складеного 21
червня 2003 року, все своє майно, де б воно
не було і з чого б не складалось, ОСОБА_6
заповіла ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 (яка згідно пояснень
представників сторін померла).

Судом встановлено, що ОСОБА_6, за життя
належала квартира АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
14 вересня 2000 року, квартира АДРЕСА_2 на
підставі договір купівлі-продажу
квартири від 19 серпня 2003 року), гаражний
бокс НОМЕР_1, 1 поверх, площею 22 кв.м, з
підвалом площею 22 кв.м, який
знаходиться по АДРЕСА_3 в Оболонському
районі м. Києва у Кооперативі по
будівництву та експлуатації гаражів
«Схід» згідно довідки ГБК «Схід» від 06
березня 2013 року № 338 про повну сплату
інвестиційного внеску, автомобіль
Yоlkswagen Раssаt, 1991 року випуску, державний
номер НОМЕР_2, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_3 від 12 червня 2001 року.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 22 січня
2014 року, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні
спірного майна сумісною власністю та
визнання права власності на 12 частину
вказаного майна, у зв'язку з
недоведеністю участі позивача у
придбанні спірного майна.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову
суд встановивши вищеприведені
обставин, виходив з того, що на вимогу
ст.60 ЦПК України він не надав доказів,
що за життя ОСОБА_6 між ним та останньою
існувала домовленість про об'єднання
для спільної діяльності з метою
набуття чи створення спірного майна, а
також доказів, що отримані ним доходи
були об'єднані з коштами ОСОБА_6 для
придбання саме спірного майна.

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного і
об'єктивного з'ясування обставин
справи, перевірки доводів і заперечень
сторін, належної правої оцінки
зібраним у справі доказів, з огляду на
що рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону, є законним та
обгрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
порушення судом першої інстанції
процесуального права та невірне
застосування норм матеріального права,
а саме ЗУ України «Про власність»
чинного на час створення спільного
майна не знайшли свого підтвердження
та на висновки суду не впливають та їх
не спростовують, оскільки ні в суді
першої ні в суді апеляційної інстанції
він не надав належних доказів про
об‛?єднання його з ОСОБА_6 зусиль
(доходів) для створення спільного
майна,як того вимагало чинне на час
створення майна законодавство.

Судом вірно застосовано до даних
правовідносин правові норми,а саме
КпШС України та ЗУ «Про власність» та
відповідні роз'яснення щодо
застосування судової практики з
аналогічних спорів, які були чинними на
час набуття спірного майна а саме,
постанову Пленуму Верховного Суду
України від 12.06,1998року № 16 "Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України" в п.12
якої зазначається, що судам слід мати
на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС
не застосовують до спорів про поділ
майна осіб, які живуть однією сім'єю,
але не перебувають у зареєстрованому
шлюбі. Такі спори мають вирішуватися
згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про
власність", відповідних норм
Цивільного кодексу України і з
урахуванням роз'яснень, даних Пленумом
Верховного Суду України в п. 5 постанови
від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності".

Згідно п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
№ 20 "Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності" встановлено, що відповідно
до чинного законодавства спільною
сумісною власністю є: майно, нажите
подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про
власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України); майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї
чи майно, що є у власності осіб, які
ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи членами
селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю (п. 1
ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про
власність"). В інших випадках спільна
власність громадян є частковою. Якщо
розмір часток у такій власності не було
визначено і учасники спільної
власності при надбанні майна не
виходили з рівності їх часток,
розмір частки кожного з них
визначається ступенем його участі
працею й коштами у створенні спільної
власності.

Доводи позивача про те, що судом не
враховані роз‛?яснення, викладені в
постанові Верховного Суду України №
6-66цс13 від 18.09.2013 р.,а саме, що відповідно
до статей 16, 17 Закону України «Про
власність», статті 22 КпШС України, який
був чинний до 1 січня 2004 року,зокрема, що
якщо розмір часток у такій власності не
було визначено й учасники спільної
власності при придбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначався
ступенем його участі працею й коштами у
створенні спільної власності, колегією
суддів не приймаються, оскільки
позовні вимоги ОСОБА_1 розглянуті судом
першої інстанції відповідно до ст. 11
ЦПК в заявлених ним межах і на
підтвердження викладених доводів,
позивач не надав належних доказів.

Суд першої інстанції перевіряючи
доводи позивача, щодо його ступеню
трудової участі в створені спільного
майна прийняв за доказ та дослідив
подані ним довідки про його заробіток
та встановив, що дійсно з 2000 до 2003 року,
ОСОБА_1 працював та мав певний дохід,але
вважав, що ця обставина сама по собі не
може свідчити про те, що зароблені ним
кошти були направлені саме на спірне
майно. З такими висновками суду колегія
погоджується і на підтвердження
правильності висновків вважає за
необхідне зазначити, що все спірне
майно,як вірно встановлено судом
першої інстанції, зареєстровано на
праві власності за ОСОБА_6.і позивач не
був позбавлений можливості поставити
питання про визнання за ним права на
частину набутого майна за її життя.

Посилання позивача на встановлення за
рішенням суду факту проживання з
ОСОБА_6, в розумінні ст. 22 КпШС України
не є презумпцією набуття спільного
сумісного чи часткового майна подружжя
і цій обставині суд першої інстанції
також надав вірну оцінку.

З огляду на зазначене, доводи
апеляційної скарги не можна визнати
такими,що за законом є підставами для
скасування чи зміни рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну с каргу і залишає
рішення без змін,якщо визнає,що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів, з моменту її
проголошення.

Головуючий

Судді