АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5023/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1735/14
Головуючий у 1-й інстанції Лободенко О.
Доповідач Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

на заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 28 листопада 2013
року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_8 та ОСОБА_1
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, із зняттям з
реєстраційного обліку та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із вказаним позовом
та остаточно визначившись у позовних
вимогах відповідно до заяви від 23
жовтня 2013 року (а.с.106-107) просило визнати
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням із
зняттям із реєстраційного обліку та
виселити з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_4,
ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимог
вказувало, що 27 грудня 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був
укладений кредитний договір №
PLRMGK, згідно якого останньому був
наданий кредит у вигляді кредитної
лінії в розмірі 100 000 доларів США з
терміном користування до 27 грудня 2027
року.

Відповідач зобов'язувався повернути
кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
обов'язки в повному обсязі у терміни і
на умовах, передбачених Кредитним
договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором сторони уклали
договір іпотеки № PLRMGK від 27
грудня 2007 року, згідно з яким
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: житловий будинок
загальною площею 88,20 кв.м., який
розташований за адресою АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_8

ОСОБА_8 свої договірні обов'язки
належним чином не виконувала,
порушувала графік повернення кредиту
та сплати процентів і допустила значну
заборгованість.

Заочним рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 28 листопада 2013
року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» - задоволено.

Визнано ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7
такими, що втратили право користування
житловим будинком АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6,
ОСОБА_7, без надання іншого житла, з
житлового будинку АДРЕСА_1.

Знято з реєстраційного обліку у
відділі Державної міграційної служби
УМВС України м. Кременчука ОСОБА_8,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_4,
ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового
будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з заявою про перегляд заочного
рішення суду від 28 листопада 2013 року.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 28
листопада 2013 року - залишено без
задоволення.

Вказане рішення в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6,
ОСОБА_7 в апеляційному порядку оскаржив
ОСОБА_1 та просив скасувати рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що виявилося у неврахуванні місцевим
судом неотримання відповідачем вимоги
про добровільне виселення, відсутності
у відповідачів іншого житла, а також
посилання суду першої інстанції на
заочне рішення, яке в подальшому було
переглянуте у загальному порядку.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 27 грудня 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був
укладений кредитний договір №
PLRMGK, згідно якого останньому був
наданий кредит у вигляді кредитної
лінії в розмірі 100 000 доларів США з
терміном користування до 27 грудня 2027
року.

Відповідач зобов'язувався повернути
кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
обов'язки в повному обсязі у терміни і
на умовах, передбачених Кредитним
договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором сторони уклали
договір іпотеки № PLRMGK від 27
грудня 2007 року, згідно з яким
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: житловий будинок
загальною площею 88,20 кв.м., який
розташований за адресою АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_8

ОСОБА_8 свої договірні обов'язки
належним чином не виконувала,
порушувала графік повернення кредиту
та сплати процентів і допустила значну
заборгованість.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 26
травня 2010 року, яке набрало законної
сили, звернено стягнення на предмет
іпотеки, що є підставою для виселення
відповідачів із житлового приміщення.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду в частині
посилання на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 26 травня 2010
року.

Як вбачається з матеріалів справи
заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 26 травня 2010
року було переглянуте судом у
загальному порядку, внаслідок чого
було ухвалено рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 6 червня 2012
року. Вказаним рішенням позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково - звернено стягнення на
предмет іпотеки, а саме житловий
будинок з господарськими спорудами, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1;
виселено ОСОБА_8 з житлового будинку
АДРЕСА_1.

Таким чином, суд першої інстанції
помилково посилався на заочне рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 26
травня 2010 року.

Однак, як вбачається зі змісту рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 6
червня 2012 року, посилання місцевого
суду на інше рішення не може вплинути
на суть ухваленого рішення, а усунення
вказаного недоліку можливе без
скасуванні оскаржуваного рішення суду.

Посилання апелянта на те, що Банком не
направлялася вимога про добровільне
виселення, спростовуються матеріалами
справи.

Так, до матеріалів справи долучена
копія вимоги про добровільне
звільнення протягом 30 днів будинку з
господарськими будівлями за адресою
АДРЕСА_1 від 27 березня 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги, якщо
сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачі мали
можливість протягом 30 днів звільнити
житло, а дії позивача повною мірою
відповідали ст. 109 ЖК України щодо
обов'язкового направлення вимоги
добровільного звільнення житла.

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 43
Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про наявність підстав
для виселення мешканців житлового
будинку, на який звернуто стягнення як
на предмет іпотеки.

Твердження апелянта про порушення
судом першої інстанції прав дітей
спростовуються матеріалами справи.

Так, спірний будинок належить ОСОБА_8 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу.

Судом вірно взято до уваги, що єдиним
власником житлового будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_8, яка мала право розпоряджатися
своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з цього майнові права
мешканців вказаного будинку на цей
будинок відсутні.

Таким чином, суд дійшов вірного
висновку про необхідність виселення
всіх мешканців спірного будинку з
метою звернення стягнення на переданий
в іпотеку будинок.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
місцевого суду про необхідність
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» щодо виселення мешканців
житлового будинку АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного, внаслідок
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, суд першої
інстанції при ухваленні рішення про
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» помилково послався на
рішення, яке не набрало законної сили,
що передбачено ст. 309 ЦПК України як
підстава для зміни рішення місцевого
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.1, 314 ч.2, 316
ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 28 листопада 2013
року - змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішення
посилання на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 26
травня 2010 року по цивільній справі
№2-152/2010.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий суддя:

Л.М. Хіль

Судді:

О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв