АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 435/7206/12
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1254/К/14
суддя Бондар Я.М.
Категорія - 48 ( І )
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Соколан Н.О.,
Ляховської І.Є.

при секретарі - Іванюк О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 12 лютого 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, треті особи Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк»,
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк», про поділ майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4,

позивач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що
перебувала у шлюбі з відповідачем з 06
вересня 2002 року. Шлюбні відносини
припинено та вирішується питання про
розірвання шлюбу. За період шлюбу ними
спільно придбано трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Для придбання зазначеної
квартири відповідач ОСОБА_2 взяв кредит
у розмірі 24 000,00 доларів США, уклавши з
АТ «Сведбанк» кредитний договір
№0307/0507/71-224 від 03 травня 2007 року,
погашення якого на момент припинення
шлюбних відносин здійснено не в
повному обсязі.

На теперішній час згоди щодо поділу
спільного майна з відповідачем не
досягнуто, а тому просила суд: визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визначити
частки у спільній сумісній власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рівними по 1/2 частці
кожному з них, визнавши за ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1; покласти на ОСОБА_3
виконання зобов'язань по повернення 1/2
частини залишку по кредиту за
кредитним договором №0307/0507/71-224 від 03
травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2
та ПАТ «Сведбанк».

Ухвалою Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 12 лютого 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
покладення на позивача обов'язку
виконання зобов'язання по поверненню
частини залишку по кредиту за
кредитним договором №0307/0507/71-224 від 03
травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2
та ПАТ «Сведбанк» - залишено без
розгляду.

Рішенням Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 12 лютого 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, яка
розташована на дев'ятому поверсі 9-ти
поверхового житлового будинку,
загальною площею 69,8 кв.м., житловою - 41,2
кв.м., і складається із трьох кімнат.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, яка
розташована на дев'ятому поверсі 9-ти
поверхового житлового будинку,
загальною площею 69,8 кв.м., житловою - 41,2
кв.м., і складається із трьох кімнат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на
відшкодування судових витрат 1 027,30 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Так, вирішення питання про поділ
квартири, яка перебуває в іпотеці,
відбулося за відсутності
представників ПАТ «Сведбанк» та ПАТ
«Дельта Банк».

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
ОСОБА_3 в частині покладення на
позивача обов'язку виконання
зобов'язання по поверненню частини
залишку по кредиту за кредитним
договором №0307/0507/71-224 від 03 травня 2007
року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ
«Сведбанк», суд першої інстанції не
врахував, що відповідно до змін
внесених в ЦПК України від 07.07.2010 року
позивач має право змінити підстави та
предмет позову до початку розгляду
справи по суті.

Також судом не враховано, що право
власності на спірну квартиру набуває
чинності після погашення кредитної
заборгованості, тобто після 02 травня 2022
року, а до цього часу у випадку
заборгованості може бути арештованою
та забраною банком.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_4, які, кожен окремо,
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити, позивача
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5, які,
кожен окремо, заперечували проти
доводів апеляційної скарги та просили
її відхилити, залишивши без змін
рішення суду першої інстанції, як
законне та обґрунтоване, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
06 вересня 2002 року по 11 грудня 2012 року
(а.с. 5,100).

Від шлюбу мають малолітню дитину -
доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

03 травня 2007 року за договором
купівлі-продажу ОСОБА_2 придбано
квартиру АДРЕСА_1, яку передано в
іпотеку в забезпечення виконання його
зобов'язань за кредитним договором
№0307/0507/71-244 від 03 травня 2007 року,
укладеного з АКБ «ТАС-Комерцбанк» з
метою придбання вказаної квартири.

18 травня 2007 року право власності на
квартиру зареєстровано за
ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з презумпції належності
придбаного за час шлюбу нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1 до спільної
сумісної власності подружжя та
можливості його поділу між подружжям в
рівних частках.

Колегія суддів погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Статтею 69 СК України передбачено право
дружини та чоловіка на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено,
що якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

З викладеного вбачається, що за
загальним правилом майно, придбане
подружжям в кредит, є спільною сумісною
власністю чоловіка та дружини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечувалося сторонами, що квартира
АДРЕСА_1 придбана
відповідачем ОСОБА_2 03 травня 2007
року за договором купівлі-продажу за
кошти, отримані ним за кредитним
договором №0307/0507/71-244 від 03 травня 2007
року, укладеного з АКБ
«ТАС-Комерцбанк». Вказаний договір
укладено відповідачем в інтересах
сім'ї з метою придбання спірної
квартири.

Отже, квартира АДРЕСА_1 є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя й
підлягає поділу за правилами,
встановленими ст.ст. 69-72 СК України та
ст. 372 ЦК України.

Доказів в спростування вищенаведеного
відповідачем не надано.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги про те, що
квартира не підлягає поділу між
подружжям тільки з тих підстав, що
знаходиться в іпотеці в забезпечення
виконання ОСОБА_2 основного
зобов'язання за кредитним договором,
оскільки положення іпотечного
договору №0307/0507/71-244-Z-1 від 03.05.2007 року
про те, що іпотекодавець ОСОБА_2 не має
права розпоряджатися квартирою без
згоди іпотекодержателя до закінчення
терміну дії іпотеки, не означає, що в
судовому порядку неможливо поділити
спільне майно подружжя шляхом визнання
права власності на нього, оскільки
право володіння та користування майном
не заборонено, а поділ майна подружжя
не є розпорядженням ним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 до
складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону
України «Про іпотеку» від 5 червня 2003
року N 898-IV, у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Отже, доводи апеляційної скарги про те,
що вирішення питання про розподіл
майна подружжя, зокрема квартири
АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці, без
участі представників ПАТ «Сведбанк»,
який є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк»
є необґрунтованими, адже зазначені
особи були залучені до участі у справі
та рішення Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 12 лютого 2013 року
про поділ майна подружжя жодним чином
не впливає на права іпотекодержателя.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції повинен був
визначити обсяг боргових зобов'язань
подружжя та поділити їх колегією
суддів відхиляються з огляду на
положення ч.4 ст.65 СК України та
роз'яснення Верховного Суду України,
викладені у пункті 24 Постанови
Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», якими
передбачено врахування зобов'язань при
поділі майна подружжя, а не їх поділ.
Крім того, відносини щодо боргів
подружжя, які виникли в період шлюбу
сторін, знаходяться за площиною
спірних правовідносин й є
зобов'язаннями боржника перед
кредитором та не є предметом даного
спору.

Відхиляються колегією суддів й доводи
апеляційної скарги щодо порушення
судом норм процесуального права при
вирішенні після початку розгляду
справи по суті питання про залишення
без розгляду позовних вимог ОСОБА_3 в
частині покладення на неї обов'язку з
виконання зобов'язання по поверненню
частини залишку по кредиту, оскільки
згідно п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду, якщо позивач подав заяву
про залишення позову без розгляду, при
цьому жодних обмежень щодо часу
подання такої заяви норми чинного ЦПК
України не містять. Натомість, ч. 2 ст. 31
ЦПК України визначено право позивача
протягом усього часу розгляду справи
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову повністю
або частково, що й було здійснено
позивачем ОСОБА_3 при звернення через
свого представника ОСОБА_5 до суду із
заявою про залишення без розгляду
частини позовних вимог, тобто зменшено
позовні вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Таким чином, розглядаючи позовні
вимоги ОСОБА_3, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, а тому
рішення суду підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 12 лютого 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: