АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 13.06.2014 у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору поруки
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

18.11.2013 позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору позики недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачем зазначено, що вона
перебуває в офіційно зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3 з 17.12.2004. У 2013 році їй
стало відомо, що її чоловік 16.11.2010 надав
ОСОБА_2 розписку про нібито отриману
позику у розмірі 15000, 00 дол. США. Позивач
також послалась на те, що договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей та має бути укладеним у
письмовій формі, з дотриманням вимог ч.
2 ст. 65 СК України, щодо отримання згоди
на укладення договору.Просила визнати
зазначений договір недійсним, оскільки
він виходить за межі дрібного
побутового правочину на укладення
якого вона, як дружина однієї сторони
за договором не давала згоди.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 13.06.2014 позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору поруки недійсним - залишено
без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій зазначається про неповне
з'ясуванням обставин справи, які мають
значення для її вирішення, рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
вона своєї згоди на укладення договору
позики (надання розписки) на суму 15000
дол. США не давала, а тому вона як
дружина має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Крім того, позивач вважає, що судом при
ухваленні рішення не було застосовано
закон який підлягав застосуванню, а
саме ч. 2. ст. 65 Сімейного кодексу
України , що призвело до неправильного
вирішення справи. Вважаючи, рішення
суду необґрунтованим, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач
підтримала апеляційну скаргу з підстав
викладених у ній, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Справа № 752/20422/13-ц № апеляційного
провадження 22-ц/796/10263/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Плахотнюк
К.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Інші особи в
судове засідання не з'явились, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення., за
наведених обставин, колегія суддів,
виходячи з положень ст.ст. 303-1, 305 ч.2 ЦПК
України, вважає за доцільне розглянути
справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими, а підстави наведені
нею щодо недійсності договору позики -
розписки укладеного 16.11.2010 між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 не знайшли свого
підтвердження.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції такими, що
відповідають обставинам справи та
вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що у провадженні
Оболонського районного суду м. Києва
перебувала цивільна справа за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за розпискою. За
результатами судового розгляду
зазначеної справи ухвалено судові
рішення 16.11.2012 судом першої інстанції і
17.09.2013 колегією суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва, якими встановлено, що:
16.11.2010 відповідач ОСОБА_3, розуміючи
значення своїх дій та , не перебуваючи
під впливом тяжких обставин, без
примусу взяв у борг у ОСОБА_2 15 000, 00 дол.
США, що на день написання розписки
еквівалентно 120 000, 00 грн., які
зобов'язався повернути до 01.03.2011, але
відповідач свої обов'язки не виконав, а
саме не повернув отримані кошти у
визначений у розписці строк.

Зі змісту рішення від 17.09.2013, колегії
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва, ухваленого за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 16.11.2012 р у справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
предметом перевірки були доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що на
час написання розписки він перебував у
зареєстрованому шлюбі та його дружина
на надавала згоди на укладення з ОСОБА_2
договору позики, проте, не знайшли
свого підтвердження.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Частина 2 ст.1047 ЦК України передбачає,
що на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Враховуючи наявні у матеріалах справи
та досліджені письмові докази,
висновки суду першої інстанції щодо
підстав для відмови в задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та вимогам чинного
законодавства. Норми матеріального
права відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

В доводах апеляційної скарги, позивач
посилається на відсутність її згоди на
укладення договору позики між її
чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_2
обов'язковість якої передбачена ст. 65
СК України, оскільки вказаний договір
виходить за межі дрібного побутового, а
тому на його укладення необхідна була
її згода.

Вказані доводи апеляційної скарги
позивача не можуть бути прийняті
колегією суддів в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
виходячи з наступного.

Положення ст. 65 СК України стосуються
права подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, а якщо
договір, який укладається одним із
подружжя виходить за межі дрібного
побутового, то потрібна обов'язкова
згода другого із подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено,
що договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язок для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Розпискою від 16.11.2010, яка міститься в
матеріалах справи, підтверджується
факт отримання ОСОБА_3 у ОСОБА_2 коштів в
борг у сумі 15000,00 доларів США із
посиланням на те, що грошові кошти
взято в борг для розвитку ОСОБА_3
власного бізнесу, також зазначається,
що розписка написана за згодою його
дружини ОСОБА_1 (а.с. 4)

В апеляційній скарзі позивач не
вказує в чому саме полягає порушення її
прав, оскільки як вбачається зі змісту
розписки від 16.11.2010 ОСОБА_3 вказані
кошти бралися в борг на розвиток його
власного бізнесу, тобто, можна дійти
висновку, що вказаний правочин
вчинений не в інтересах сім'ї, а тому
жодних обов'язків для позивача не
створює.

Статтею 3 ЦПК України передбачено право
кожної особи в порядку, встановленого
цим Кодексои звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до положень ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
недоведеність та необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1

Безпідставними є також доводи
апеляційної скарги щодо неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та щодо
порушення норм процесуального права,
оскільки суд повно та об'єктивно
встановив дійсні обставини справи,
дослідив надані сторонами докази,
вірно застосував норми матеріального
права відповідно до характеру
правовідносин, що склались між
сторонами та в межах заявлених
позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
судді приходить до висновку, що рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону, зібраним доказам,
обставинам справи і підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 13.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: