Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1236/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

27.05.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.,

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

при
секретарі: Крисановій Ю.О.

за участю представників
відповідача

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 25 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Кіровський»
про визнання звільнення незаконним,
зміну формулювання причин та дати
звільнення, стягнення вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
в суд з позовом до публічного
акціонерного товариства «Кіровський»
(далі - ПАТ «Кіровський») про визнання
звільнення незаконним, зміну
формулювання причин та дати
звільнення, стягнення вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Зазначала, що наказом №126-к від 01
грудня 2009 року була прийнята на роботу
на посаду юрисконсульта на умовах
трудового договору, укладеного на
невизначений строк з п'ятиденним
робочим тижнем з двома вихідними днями:
субота та неділя.

10 грудня 2012 року надіслала поштою
відповідачу заяву про звільнення за
власним бажанням на підставі ч.3 ст.38
КЗпП, оскільки відповідач постійно
порушував законодавство про працю.
Заява отримана відповідачем 14 грудня
2012 року, однак відповіді на заяву їй не
надано, тому повторно направила лист 27
грудня 2012 року.

27 лютого 2013 року поштою вона
отримала трудову книжку та копію
наказу №114 від 30 серпня 2012 року про
звільнення її з роботи за прогули без
поважної причини.

Вважає своє звільнення
незаконним, оскільки відповідачем не
дотримано правил та порядку
застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення,
передбачених статтями 148, 149 КЗпП,
зокрема, їй не пропонували надати
письмові пояснення, пропущено місячний
строк для застосування
дисциплінарного стягнення, не
враховано її вину, обставини скоєння
проступку та попередню роботу, не
надано копію наказу про звільнення та
трудову книжку, не проведено
розрахунок. Звільнення викликано
неприязними стосунками між нею та
керівництвом відповідача.

Просила визнати незаконним наказ
про її звільнення, змінити
формулювання причин звільнення з п.4
ст.40 КЗпП на ч.3 ст.38 КЗпП та зазначити
дату звільнення день ухвалення
судового рішення, стягнути з
відповідача на її користь вихідну
допомогу в розмірі тримісячного
середнього заробітку, середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 31 серпня 2012 року по день
ухвалення судового рішення та на
відшкодування моральної шкоди 300000 грн.

Під час розгляду справи позовні
вимоги неодноразово уточнювала,
зазначала, що причиною невиходу її на
роботу з 28 травня по 30 серпня 2012 року є
те, що її відсторонили від роботи.
Остаточно просила стягнути на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 84739 грн. 18
коп., вихідну допомогу 16597 грн., грошову
компенсацію за невикористану
відпустку за час вимушеного прогулу з 30
серпня 2012 року по 30 вересня 2013 року та
на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної порушенням її трудових
прав, 55 000 грн. (т.1 а.с.216-218, т.2 а.с.135,149,172).

Рішенням Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 25 грудня 2013
року в позові відмовлено. Суд
встановив, що з 28 травня 2012 року по 30
серпня 2012 року позивач була відсутня
на роботі без поважних причин, а її
звільнення з роботи за прогули
проведено відповідачем з дотриманням
вимог чинного законодавства про працю.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Посилається на те,
що суд неповно з'ясував обставини
справи, обмежив її право на подання
доказів, а доказам, які є в справі, дав
односторонню та неналежну оцінку,
посилання на свідоме ухилення від
отримання поштової кореспонденції від
відповідача є припущенням, а висновок
суду про законність її звільнення з
роботи не відповідає матеріалам справ.

В засіданні апеляційного суду
представники відповідача просили
відхилити апеляційну скаргу, оскільки
рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

В засідання апеляційного суду
позивач не прибула повторно, подала
письмові пояснення та просила
розглянути справу у її відсутності,
задовольнити апеляційну скаргу (т.3
а.с.3-19). Третя особа територіальна
державна інспекція з питань праці у
Кіровоградській області просила
розглянути справу в її відсутності (т.3
а.с.1-2).

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Апеляційним судом задоволено
клопотання позивача про виклик в суд
свідка ОСОБА_3, який отримав повістку
під розписку (т.2 а.с.253), проте в судове
засідання свідок не прибув.

Колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскільки суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не є
істотними (ч.1 ст.308 ЦПК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір,укладений на
невизначений строк може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу ( в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Наказом №126-к від 01 грудня 2009 року
позивач прийнята на посаду
юрисконсульта ПАТ «Кіровський» з 01
грудня 2009 року (т.1 а.с.7).

Наказом №114 від 30 серпня 2012 року
ОСОБА_2 звільнено з посади відповідно
до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України з зв'язку з
прогулом без поважних причин, оскільки
вона була відсутня на роботі без
поважних причин з 28 травня 2012 року по 30
серпня 2012 року (т.2 а.с.114). Профспілкова
організація у ПАТ «Кіровський»
відсутня.

Факт невиходу позивача на
роботу з 28 травня 2012 року по 30 серпня 2012
року підтверджується табелями обліку
робочого часу (т.1 а.с.123-129), актами про
відсутність на робочому місці, які
складалися щоденно в робочі дні (т.1
а.с.134-199), службовими записками (т.1
а.с.200-203), наказом про службове
розслідування (т.1 а.с.204), актом
службового розслідування (т.1 а.с.205).

За зверненням позивача 24 липня
2012 року територіальна державна
інспекція з питань праці у
Кіровоградській області проводила
перевірку дотримання відповідачем
законодавства про працю і було
встановлено, що ОСОБА_2 згідно табелів
обліку робочого часу відсутня на
роботі з 28 травня 2012 року та на день
перевірки 24 липня 2012 року, документів
про причини відсутності на роботі не
має (т.1 а.с.8-10).

Доводи позивача щодо
недотримання порядку притягнення її до
дисциплінарної відповідальності
спростовуються тим, що відповідачем
приймалися заходи щодо з'ясування
причин відсутності позивача на роботі,
встановлення його місця знаходження,
надання пояснень щодо причин
відсутності на роботі, що
підтверджується листами, направленими
за відомою адресою місця проживання
позивача (т.1 а.с.76-83, 101-110), зверненням 11
червня 2012 року в органи міліції про
розшук позивача (т.1 а.с.112), актами
відвідування позивача за місцем
проживання (а.с.132-133).

Проте позивач тривалий час, з 28
травня 2012 року не виходячи на роботу, не
надала відповідачу жодних пояснень
щодо причин відсутності на роботі, а
заяву про звільнення за власним
бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП
України подала 10 грудня 2012 року (т.1
а.с.11).

Суд правильно зазначив, що
відповідно до ст.139 КЗпП України
працівник зобов'язаний працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження роботодавця,
додержувати трудової дисципліни.

Позивач не оспорює той факт, що з 28
травня 2012 року вона не виходила на
роботу, під час розгляду справи в суді
причину невиходу на роботу пояснила
тим, що її відсторонили від роботи,
разом з тим, наказ про відсторонення
від роботи відповідачем не видавався,
акти про прибуття на роботу щоденно з 28
травня 2012 року та не допуск її до роботи
позивачем не надано, її звернення в
липні 2012 року в територіальну державну
інспекцію з питань праці у
Кіровоградській області стосувалося
виплати заробітної плати, а не допуску
її до роботи.

За таких обставин суд дійшов
правильного і обґрунтованого висновку,
що позивач не виходила на роботу з 28
травня по 30 серпня 2012 року без поважних
причин, тобто допустила прогул, та
відповідно до норм чинного
законодавства про працю була звільнена
відповідачем з посади. Доводи
апеляційної скарги такого висновку
суду не спростовують.

Передбачений ст. 148 КЗпП України
строк для застосування
дисциплінарного стягнення за прогули
не закінчився, оскільки прогул
позивачем вчинено по день видачі
наказу про звільнення 30 серпня 2012 року.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок в строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.235 КЗпП
України у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Пунктом 4.2 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників
передбачено, якщо працівник відсутній
на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей
день надсилає йому поштове
повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки. Пересилання трудової книжки
поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

31 серпня 2012 року відповідач
відповідно до вимог п.4.2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників направив позивачу за
відомим місцем проживання листа про
звільнення, отримання трудової книжки
та наказу про звільнення, лист з описом
вкладення здано на пошту 31 серпня 2012
року, лист не вручено позивачу та
повернуто відповідачу за закінченням
терміну зберігання (т.1 а.с.84-87).

Аналогічного змісту листи
відповідач направляв позивачці 05
вересня 2012 року, 20 вересня 2012 року, 23
листопада 2012 року, однак листи
поверталися без вручення ОСОБА_2 за
закінченням терміну зберігання (т.1
а.с.88-99), також їй направлялася
телеграма (т.1 а.с.100).

За отриманням трудової книжки
позивач не прийшла, згоду на пересилку
трудової книжки поштою позивач надала
письмовою заявою від 12 лютого 2013 року
(т. а.с.19). Трудову книжку та копію наказу
про звільнення позивачу за її
клопотанням направлено поштою 15 лютого
2012 року (т.1 а.с.23) та отримано нею 27
лютого 2013 року, про що вона зазначила в
позовній заяві (т.1 а.с.1).

За таких обставин висновок суду,
що вина відповідача в затримці видачі
позивачу трудової книжки при
звільненні відсутня , а права позивача
не порушено, є правильним.

Рішенням комісії із соціального
страхування (протокол №6 від 22 червня
2012 року) в оплаті листка
непрацездатності з 07 травня по 25
травня 2012 року відмовлено з підстав
порушення порядку його видачі: видано
лікуючим лікарем одноособово, недоліки
видачі листка непрацездатності не
усунуто (т.2 а.с.28,34-35,168).

В день звільнення позивач не
працювала, кошти в сумі 3771 грн.86 коп.,
які підлягали виплаті в день
звільнення, в т.ч. компенсація за
невикористану відпустку, перераховано
позивачу на картковий рахунок 31 серпня
2012 року (т.1 а.с.245-247), чим спростовуються
доводи апеляційної скарги щодо не
проведення з нею розрахунку в день
звільнення.

Суд повно і всебічно встановив
обставини справи, правильно застосував
норми матеріального права, поданим
сторонами доказам відповідно до ст.212
ЦПК України дав належну оцінку і
передбачені законом підстави для
переоцінки доказів апеляційним судом
відсутні.

В межах доводів апеляційної
скарги підстав для зміни або
скасування рішення суду не
встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308,ст.313,п.1 ч.1
ст.314,ст.315 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 25
грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: