Справа № 1304/8786/12
Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/783/3067/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 та
третіх осіб - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 19 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень до позовних вимог
просив стягнути з відповідача на його
користь кошти в сумі 81 863 грн 76 коп. як
компенсацію за проведений спільно
ремонт в квартирі АДРЕСА_1 та придбання
меблів під час перебування сторонами у
шлюбі.

В обґрунтування позову посилався на те,
що в період з 07 серпня 1999 року по 21
січня 2011 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
яка є співвласником квартири АДРЕСА_1.

За час перебування у шлюбі сторонами за
спільні кошти було проведено ремонтні
роботи у вказаній квартирі та придбано
меблі на загальну суму 163 727 грн 52 коп. З
огляду на те, що шлюб між сторонами
розірвано, а добровільно відповідач не
повернула частину коштів, що належали
їм на праві спільної сумісної
власності та які були витрачені на
проведення ремонтних робіт та
придбання меблів позивач вимушений
звернутися до суду з вказаним позовом
за захистом своїх порушених прав на
підставі статтей 60, 61, 62, 69, 70, 71
Сімейного кодексу України.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 19 березня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 04 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 36 153 грн, що є частиною
спільних коштів подружжя та були
витрачені на проведення ремонту та
придбання меблів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 05 березня 2014
року рішення Апеляційного суду
Львівської області від 04 жовтня 2013 року
скасовано, справу направлено на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що рішення суду є незаконним у зв'язку з
порушенням судом першої інтонації
вимог ст.ст. 61, 64, 72 Сімейного кодексу
України. Зокрема, суд безпідставно
відмовив у задоволенні позову про
стягнення з бувшої дружини коштів,
витрачених на капітальний ремонт
квартири АДРЕСА_2, співвласником якої є
відповідачка. Подані ним суду письмові
докази підтверджують походження його
грошей сплачених за ремонт в квартирі
та сам факт проведення ремонту, проте
суд не надав належної правової оцінки
письмовим доказам та показам свідків,
які проводили ремонт, а також
поясненням 3-ї особи ОСОБА_6, яка
підтвердила факт проведення сторонами
ремонту у вказаній квартирі. Також за
спільні кошти подружжя були придбані
меблі та побутова техніка у спірну
квартиру, які залишаються
відповідачці.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення його
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню частково: рішення суду
підлягає скасуванню в частині відмови
у стягнені грошової компенсації за
придбані меблі на підставі п.4 ч.1 ст. 309
ЦПК України з ухваленням у цій частині
нового рішення, виходячи з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в
повному об'ємі, суд виходив з того, що
вимоги позивача про стягнення грошової
компенсації за ремонт у квартирі, яка
належить на праві власності іншій
особі та не визнана об'єктом спільної
сумісної власності подружжя є
безпідставними, походження грошових
коштів на придбання меблів та
сантехніки, будівельних матеріалів не
встановлено.

Проте, повністю погодитись з рішенням
суду в частині відмови у стягненні
грошової компенсації за придбані меблі
не можна, оскільки суд дійшов такого
висновку внаслідок порушення норм
матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 07
червня 1999р., який був розірваний
рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 21 січня 2011р. за ініціативою
ОСОБА_2, спільних дітей від шлюбу
сторони не мають. Зазначеним рішенням
суду констатовано, що сторони на час
його ухвалення проживають окремо,
спільного бюджету не мають, не ведуть
спільного господарства (а.с. 25 т.1).

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Колегією суддів встановлено, що
шлюбний контракт між сторонами не
укладався, домовленості про розподіл
часток у праві спільної сумісної
власності інших, ніж по ? кожного не
встановлено, взаємної згоди щодо
розподілу спільного майна не
досягнуто.

Колегією суддів встановлено, що у
період перебування в зареєстрованому
шлюбі та спільного проживання було
придбано: диван кутовий за 7500 грн., що
підтверджується товарним чеком від
16.09.2008р. (а.с. 22 т.1); виготовлено на
замовлення ОСОБА_2 книжкову шафу 1 шт. -
вартістю 4530 грн., кухонні меблі 1 шт. -
вартістю 6250 грн., шафу-купе 1 шт. -
вартістю 8130 грн., усього на загальну
суму 18 910 грн., які по акту
прийому-передачі надання послуг від
10.09.2008р. були одержані ОСОБА_2 (а.с.23 т.1);
по замовленню ОСОБА_4 на підставі
договору-замовлення від 13.09.2007р. у
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» було придбано
диван та крісло на загальну суму 8300 грн.
(а.с. 60 т.1).

Наявними в матеріалах справи звітами
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 підтверджується, що під час
перебування в шлюбі він мав постійні
доходи, в тому числі і в період
придбання зазначених меблів (а.с. 125-129,
157-158, 225-228).

Таким чином наявними в матеріалах
справи зазначеними письмовими
документами, які є належними доказами
відповідно до положень ст. 58 ЦПК
України, та надані сторонами
підтверджено придбання подружжям у
період шлюбу вказаних меблів на
загальну суму 34 710 грн. (7500 + 18 910 +8300).

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачка ОСОБА_4 протягом усього
часу розгляду справи судом першої
інстанції не заперечувала ні усно, ні
письмово, що вказані меблі були
придбані, є спільним сумісним майном
подружжя та не спростувала належними
доказами джерело придбання вказаних
меблів за рахунок спільних коштів
подружжя та наявність цього майна в
натурі.

З врахуванням того, що вказані меблі
залишаються у користуванні
відповідачки ОСОБА_4, позивач не
претендує на їх розподіл в натурі, а
лише на грошову компенсацію його ?
подружньої частки у цьому майні,
колегія суддів вважає, що позов у цій
частині підлягає задоволенню і з
відповідачки слід стягнути 17 355 грн. (34
710 : 2 = 17 355) грошової компенсації на
користь позивача та судові витрати в
сумі 173,55 грн. в частині задоволених
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 на рішення суду в частині
відмови йому у позові про компенсацію
витрат за проведений ремонт в квартирі
АДРЕСА_3 як його частки у спільному
майні подружжя по нормах Сімейного
кодексу України не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
правильно прийшов до висновку, що
правові підстави для цього відсутні.

Вказана квартира не є спільним
сумісним майном подружжя ОСОБА_2,
належить на праві спільної сумісної
власності його бувшій дружині ОСОБА_4,
її матері ОСОБА_6 та брату ОСОБА_7,
частка ОСОБА_4 в розмірі 1/3 у цій
квартирі в натурі не виділена, позивач
не пред'являв позовних вимог про
визнання 1/3 частки в квартирі, що
належить ОСОБА_4, спільною сумісною
власністю подружжя у зв'язку з істотним
збільшенням її вартості внаслідок
проведеного ремонту.

Окрім того, позивач ОСОБА_2, який
проживав у вказаній квартирі на правах
члена сім'ї власників, відповідно до
положень ч.3 ст. 156 ЖК України
зобов'язаний був брати участь у
витратах по утриманню вказаної
квартири, проведення ремонту і вимог до
власників про розмір його участі у цих
витратах не пред'являв.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 19 березня 2013 року скасувати
в частині відмови у стягненні грошової
компенсації за придбані меблі та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення коштів у
розмірі 81 863,76 грн. - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 17 355
(сімнадцять тисяч триста п'ятдесят
п'ять) грн. грошової компенсації за
придбані меблі.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 173
(сто сімдесят три) грн. 55 коп. судового
збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В.Савуляк