АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5308/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Підпалий
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем
України

08 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 07 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Кабінету Міністрів України про
зобов»язання вчинити дії та стягнення
шкоди ,-

в с т а н о в и
л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 пред"явив
вказаний позов до відповідача та
зазначав, що з 12.05.1987 року він є
вкладником і користувачем послуг
Національного банку України. На
розрахункових рахунках вказаного
банку у відділеннях № 10021/081 та № 8064/081 в
м. Херсон знаходяться належні йому
грошові вклади, здійснені до 02.01.1992 року
на загальну сум 22329 рублів. Листом від
28.03.2012 року Державний ощадний банк
України в особі філії - Херсонське
обласне управління відмовив йому у
поверненні заощаджень. В подальшому
він звернувся із заявою до Кабінету
Міністрів України, яка була
перенаправлена до Міністерства
фінансів України, яке 26.07.2012 року
відмовило у виплаті грошових вкладів у
АТ «Ощадбанк» з мотивів того, що обсяг
зобов»язань держави щодо повернення
знецінених грошових заощаджень і
страхових внесків завеликий, а
фінансові ресурси держави обмежені,
повернення громадянам належних їм
коштів може здійснюватись лише
поетапно, в межах фінансової
спроможності держави.

Посилаючись на те, що такі дії
відповідача є неправомірними, ОСОБА_1
просив суд зобов»язати Кабінет
Міністрів України виплатити йому
трудові вклади у розмірі 358 550 грн.,
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду на підставі ст. 23 ЦК
України, вказавши, що він та його
дружина мають ряд захворювань,
виплачувати поетапно рівномірними
сумами 5 476 грн. у місяць, врахувати
інфляцію за п»ять років з 2013 року по 2018
рік, зобов»язавши відповідача визнати
його банківський внесок у сумі 328 550 грн.
внутрішнім боргом державної влади
України.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 07 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні
вимоги,посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що на розрахункових
рахунках у відділеннях № 10021/081 та
№8064/081 в м.Херсон, знаходились грошові
вклади ОСОБА_1, здійснені ним до 02.01.1992
року на ощадних книжках, облігаціях,
сертифікатах на загальну суму 22 329
рублів.

Згідно з листом філії Херсонського
обласного управління АТ «Державний
ощадний банк України» на ім»я ОСОБА_1 у
ТВБВ № 10021/081 у м.Херсон відкрито
компенсаційні рахунки

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що порядок
здійснення компенсаційних виплат по
знецінених грошових заощадженнях
громадян регулюється Законом України
«Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України», яким
компенсаційні виплати сплачуються у
межах коштів, які передбачені в
Державному бюджеті України на
відповідний рік .

Таке рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідними нормам
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про
те, що в Законі України«Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України» відсутні конкретні
еталони, терміни повернення заощаджень
та обсяги , на увагу не заслуговують,
оскільки вказаним Законом чітко
визначена процедура сплати
компенсаційних виплат, які
здійснюються у межах коштів,
передбачених Держаним Бюджетом
України на відповідний рік.

Відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 10.10.2001
року за № 13-рп/2001 у справі за
конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статей 7,8 Закону України«Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» ( справа
про заощадження громадян), положення
статті 7 Закону, відповідно до яких
заощадження повертаються «поетапно»,
«залежно від суми вкладу», «у межах
коштів,передбачених для цього
Державним Бюджетом України на поточний
рік», хоча і обмежують конституційне
право власності громадян, але не
суперечать статтям 13,41,64 та іншим
статтям Конституції України (підпункт
5.4 Рішення).

Згідно зі статтею 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основних свобод «Захист
права власності», кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше як
в інтересах суспільства і на
умовах,передбачених законом або
загальними принципами міжнародного
права.

Проте попередні положення
жодним чином не обмежують право
держави вводити в дію такі закони, які,
на її думку, є необхідними для
здійснення контролю за користуванням
майном відповідно до загальних
інтересів або для забезпечення сплати
податків чи інших зборів або штрафів».

Таким чином правові підстави до
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
відсутні.

При цьому, Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами
роз»яснено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Зазначаючи про те, що діями
відповідача йому завдано моральної
шкоди, ОСОБА_1 будь-яких доказів
наявності причинного зв'язку між
наявними у нього захворюваннями і
діянням заподіювача та вини останнього
в заподіяннішкоди відповідно до
вищенаведених роз»яснень Пленуму
Верховного Суду України, не надав.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість рішення ухваленого
по даній справі та відсутність підстав
до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Печерського районного
суду м. Києва від 07 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -