________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/1330/14-ц
Провадження № 2/520/3179/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2014 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Малярчук О.М.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3,
про визнання особи такою, що втратила
право на проживання та користування
житлом, право реєстрації місця
проживання,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами
ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право на проживання
та користування квартирою АДРЕСА_4 у
м.Одесі, виселети відповідача з
зазначеної квартири, зобов»язати
відділ внутрішніх справ Київського
району м.Одеси зняти ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку по спірній
квартирі, зобов»язати відповідача
відшкодувати витрати за комунальні
послуги за період з жовтня місяця 2013
року по лютий місяць 2014 року в сумі 2635,36
грн. У судовому засіданні позивачка
свої вимоги підтримала.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позов не визнали.

Суд вислухав сторони, вивчив матеріали
справи і встановив, що двокімнатна
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 (мати і син) на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 17.05.1994 року УЖКГ виконкому
Одеської міськради. Крім власників у
квартирі зареєстрований і проживає з
2004 року ОСОБА_2- шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2
розірвано у 1986 році. Позивачка
стверджує, що останні два роки між нею
та відповідачем склались вкрай
неприязливі стосунки, тому як ОСОБА_2
порушує правила соціального співжиття
і робить неможливе спільне проживання
в одній квартирі: не сплачує комунальні
послуги, не прибирає в квартирі,
образливо ставиться до неї - позивачки .
ОСОБА_1, як власник квартири, вважає, що
ОСОБА_2 внаслідок його поведінки
втратив право на проживання і
користування квартирою, тому підлягає
виселенню з квартири, з підстав,
визначених ст.116 ЖК України. Як на
правову підставу визнання відповідача
такою особою, що втратила право на
користування житлом, позивачка
зазначила і ст.405 ЦК. Позивачка вимагає
також стягнути з ОСОБА_2 витрати за
комунальні послуги за період з жовтня
2013 року по лютий 2014 року, посилаючись на
небажання відповідача добровільно
сплатити борг за комунальні послуги по
квартирі.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилалась на свідоцтво про право
власності на житло, свідоцтво про
розірвання шлюбу, довідку МСЕК про
інвалідність, рахунки-повідомлення про
наявність заборгованості по оплаті
комунальних послуг та досудову вимогу
КП «Теплопостачання міста Одеси»,
постанову Київського райсуду м.Одеси
від 10.07.2014 року про притягнення ОСОБА_2
до адміністративної відповідальності
за правопорушення, передбачене ст.173-2
ч.1 КУпАП, копію ордера на право
вселення ОСОБА_2 з дочкою в квартиру
АДРЕСА_2 від 17.02.1994 року.

Відповідач, не визнаючи позов, пояснив,
що після розірвання шлюбу у 1986 році
вони з ОСОБА_1 поновили сім»ю і у 2004 році
він оформив реєстрацію за місцем
постійного проживання - квартира
АДРЕСА_1 у якості члена сім»ї ОСОБА_1
Оформлення реєстрації було проведено
відповідно до вимог закону: за
письмовою згодою співвласників
квартири. Відповідач стверджує, що
конфлікти в квартирі провокує ОСОБА_1 з
метою виселити його - ОСОБА_2 з квартири,
що позивачка усіляко перешкоджає йому
у користуванні квартирою: не пускає в
квартиру, для чого змінила замки на
вхідних дверях, не дозволяє
користуватися кухнею, ванною, вимагає
сплачувати комунальні послуги тільки
за його - відповідача - рахунок. ОСОБА_2
надав до суду довідку МСЕК про
інвалідність і пояснив, що в
двокімнатній квартирі АДРЕСА_3
проживає сім»я дочки у складі 6 осіб:
дочка, зять і 4 онуків, а в спірній
квартирі фактично проживають вони
вдвох: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (син проживає і
працює в іншому місці).

ОСОБА_3 не визнаючи позов матері,
заявив, що проти проживання батька в
квартирі, співвласником якої є і він -
ОСОБА_3, не заперечує Крім того, ОСОБА_3
пояснив, що він надасть батькам
матеріальну допомогу на оплату боргів
за комунальні послуги.

При наведених обставинах суд вважає, що
позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з
таких підстав:

Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом». У даному
випадку ОСОБА_2 - колишній член сім»ї
одного з співвласників квартири спірне
житлове приміщення не залишав і не був
відсутнім у квартирі понад рік.

Ч.1 ст.116 ЖК визначає правові підстави
для виселення осіб, які систематично
руйнують або псують житлове
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематично
порушують правила соціального
проживання і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі, а засоби попередження
виявились безрезультатними. Суд не
отримав письмових доказів дій ОСОБА_2
щодо руйнування або псування квартири,
використання квартири не за
призначенням, систематичного
порушення правил соціального
проживання.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача витрат на комунальні
послуги - позивачка не надала
письмових доказів того, що за період з
жовтня 2013 року по лютий 2014 року вона
оплатила комунальні послуги по даній
квартирі на зазначену у позові суму.

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 є
безпідставним.

Вимоги ОСОБА_1 в частині зобов»язання
органів міграційної служби оформити
зняття відповідача з реєстраційного
обліку по спірній квартирі розгляду за
нормами ЦПК не підлягають, тому в цій
частині суд закрив провадження по
справі.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову
до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
на проживання та користування жилою
площею, право реєстрації місця
проживання.

Рішення може бути оскаржене до
Одеського апеляційного суду через
Київський райсуд м.Одеси протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя
Калашнікова О. І.