ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної
Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації, третя особа -
Київська міська рада, про визнання
права користування жилим приміщенням,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 серпня 2012
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 25 грудня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
за нею право користування квартирою
АДРЕСА_2 посилаючись на те, що з квітня
2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона проживала у
цій квартирі разом з ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. У спірну квартиру вона
була вселена у встановленому законом
порядку за згодою наймача, з яким
проживала однією сім`єю без реєстрації
шлюбу, а відтак вважала, що набула право
користування цією кватирою.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 серпня 2012 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
25 грудня 2012 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 серпня 2012 року скасовано,
ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право користування
квартирою АДРЕСА_2.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати судові рішення, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, справу передати на новий судовий
розгляд.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не зверталася до
відповідача із заявою про надання їй
права користування спірною квартирою
та не отримувала відповідно відмови у
цьому, а відтак з боку відповідача
відсутні будь-які дії чи бездіяльність,
які б порушували, оспорювали чи не
визнавали право позивачки на
користування цією квартирою.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивач вселилась у
спірну квартиру як член сім`ї наймача
за його згодою та користувалася разом з
наймачем цим приміщенням більше ніж
десять років, вела з наймачем спільне
господарство та протягом цього часу
спірна квартира була для позивачки
постійним місцем проживання.

Проте, дані висновки суду апеляційної
інстанції зроблені передчасно.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 проживав
та був зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_3.

Спірна квартира АДРЕСА_1 була надана
ОСОБА_6 на родину у складі двох осіб,
включаючи ОСОБА_5 для
тимчасового проживання на час
капітального ремонту будинку АДРЕСА_3,
що підтверджується ордером № 40/91 від 16
грудня 1991 року (а.с. 56).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

Проживаючи двадцять років у спірній
квартирі, ОСОБА_5 залишався
зареєстрованим за попередньою адресою.

Шевченківською райдержадміністрацією
у м. Києві ОСОБА_5 було відмовлено у
реєстрації за адресою спірної квартири
з тих підстав, що дана житлова площа
відноситься до маневреного фонду для
тимчасового помешкання.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2012
року встановлено факт проживання
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю як
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
з квітня 2001 року по 11 грудня 2011 року.
Дане рішення набрало законної сили. З
цього рішення також вбачається, що у
зазначений період позивач проживала з
ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2.

Згідно з копією свідоцтва про смерть
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивач
набула права користування житловим
приміщенням, оскільки позов заявлено
не з підстав надання спірної квартири у
користування, а з підстав визнання за
позивачкою права подальшого
користування цією квартирою, і її
вселення вже відбулося за згодою
наймача квартири та протягом десяти
років позивач користується спірною
квартирою.

Проте, ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд
апеляційної інстанції не врахував той
факт, що квартирою на законних
підставах володіє інша особа на праві
приватної власності.

При цьому, визнавши право користування
спірною квартирою за сторонньою особою
(ОСОБА_3.), суд фактично вирішив питання
про права, свободи та обов'язки особи,
що є законним власником квартири, без
залучення цієї особи до участі у
справі.

Як вбачається з матеріалів касаційної
скарги та доданих до неї документів,
власником спірної квартири АДРЕСА_2
була ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажу від 18 грудня 2012 року.

ОСОБА_4 є нинішнім законним власником
спірної квартири на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 31 липня 2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 7418767 від 31 липня 2013 року.

Згідно з вказаним договором, ОСОБА_4
придбав спірну квартиру у її
попередньої власниці ОСОБА_7

Таким чином, рішенням суду апеляційної
інстанції фактично порушено (обмежено)
право власності ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_2, оскільки оскаржуваним
рішенням визнано право користування
його квартирою за ОСОБА_3

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Так, у статті 12 Загальної декларації
прав людини (1948 р.) встановлено, що ніхто
не може зазнавати безпідставного
втручання у його особисте і сімейне
життя, безпідставного посягання на
недоторканність його житла, таємницю
його кореспонденції або на його честь і
репутацію. Кожна людина має право на
захист законом від такого втручання
або таких посягань.

Таким чином, судами були ухвалені
судові рішення щодо користування
квартирою, що стосуються прав та
обов'язків власника, однак до участі у
справі його залучено не було. Право
власності підлягає захисту з підстав,
визначених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Враховуючи те, що місцевий та
апеляційний суди не дотрималися норм
процесуального права, що призвело до
неможливості встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, ухвалені
у справі рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених частиною другою статті 338
ЦПК України.

Оскільки зазначені порушення було
допущено судом першої інстанції та не
усунено судом апеляційної інстанції,
то справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 серпня
2012 року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 25 грудня 2012 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А.
Горелкіна

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко