Номер провадження № 22-ц/785/2014/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Заїкіна А.П., Доценко Л.І.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на реконструйоване майно,
визнання майна особистою власністю
одного з подружжя,

за апеляційною скаргою Заступника
прокурора Приморського району м. Одеси
в інтересах держави в особі Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області та
Одеської міської ради на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 07 червня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання
за нею права власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 та
про визнання вказаної квартири її
особистою приватною власністю. Позивач
також просила зазначити в судовому
рішенні, що рішення є підставою для
подальшої реєстрації за нею права
власності на зазначене в позові
нерухоме майно. Позивач посилалась на
те, що вона без участі відповідача
власними зусиллями реконструювала
спірну квартиру, внаслідок чого
з'явилось новостворене майно, що
відповідач перешкоджає їй в здійсненні
приватизації, оскільки не надає
оригіналів документів, що крім того
вона має право власності на спірне
нерухоме майно за набувальною
давністю, вселившись в спірну квартиру
на підставі обмінного ордеру більше 10
років тому.

Позивач у судове засідання не
з'явилась, просила справу розглянути за
її відсутності.(а.с.19)

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав,
посилаючись на те, що дійсно позивач
власними силами реконструювала спірну
квартиру, що він їй кошти на
реконструкцію не надавав.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 07 червня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано за
громадянкою ОСОБА_2 право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 180,8 кв. м., житловою
площею 91,5 кв. м. Визнано, що квартира
АДРЕСА_1 не відноситься до складу
спільного подружнього майна ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а є особистою приватною
власністю громадянки ОСОБА_2 Ухвалено,
що дане рішення суду може бути
підставою для державної реєстрації у
відповідності до ч.8, 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» із
видачею відповідного свідоцтва права
власності на зазначене в даному
рішенні нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 180,8 кв. м.,
житловою площею 91,5 кв. м. за громадянкою
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі Заступник
прокурора Приморського району м. Одеси
в інтересах держави в особі Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області та
Одеської міської ради просить рішення
суду від 07 червня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову
позивачу у задоволенні позову у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної

скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову, з
наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що реконструкція спірної
квартири здійснена за рішенням
міжвідомчої комісії Приморської
районної ради народних депутатів,
відповідає існуючим
будівельно-технічним нормам, правилам
та стандартам, що реконструкція
здійснена виключно за кошти позивача,
що квартира зазнала суттєвих змін та
фактично перетворилася на нове майно, і
що об'єктивно позивач була позбавлена
можливості своєчасно реалізувати своє
право на отримання спірної квартири у
власність в порядку приватизації.

Проте з такими висновками суду
погодитись неможливо.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з приписами ст. 3 ЦПК України, ст.
15 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Перелік способів набуття
права власності визначено в главі 24
розділу І книги третьої ЦК України.

За ст. 26 п. 34 Закону України «Про місцеве
самоврядування» виключно на пленарних
засіданнях міської ради здійснюється
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони перебувають у шлюбі. (а.с.4) 04
липня 1992 року на підставі обмінного
ордеру № 4464, виданого відповідачу
ОСОБА_3, сторони разом з донькою ОСОБА_4
вселились в спірну однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. (а.с.9) Розпорядженням
Приморської райадміністрації м. Одеси
№ 1027 від 23.05.2007р. відкрито особовий
рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_2 складом
сім'ї одна особа на займану площу, що
складається із 2-х кімнат, площею 19,65 кв.
м в спірній квартирі, одночасно закрито
особовий рахунок на відповідача.(а.с.5)
За випискою із будинкової книги від
25.04.2013р. позивач проживає одна в
неприватизованій квартирі
АДРЕСА_1.(а.с.12) Відтак, спірна квартира
належить до державного житлового
фонду, а тому не може вважатися
спільним майном подружжя. Можливість
отримання спірної квартири у власність
шляхом приватизації передбачена
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» від
19.06.1992р.., та за яким суд не наділений
повноваженнями органу приватизації.
Для здійснення перепланування та
переобладнання житла державного
житлового фонду ст. 100 ЖК України
передбачена наявність згоди
наймодавця та дозволу виконкому
місцевої Ради народних депутатів.
Таких в матеріалах справи немає.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надала суду тільки рішення
міжвідомчої комісії Приморської
райради народних депутатів № 294 від
12.12.1991р., яким не позивачу, а
попередньому наймачу спірного житла
ОСОБА_5 дозволено будівництво
прибудови до квартири АДРЕСА_1, згідно з
проектом х-о «Среда» СА УРСР. (а.с.10)
Згаданий у рішенні проект позивачем не
надано. Про переобладнання існуючої
найманої квартири у рішенні
міжвідомчої комісії не йдеться.
Рішення Одеської міської ради про
надання позивачу земельної ділянки для
будівництва прибудови або під уже
збудовану прибудову відсутнє. За
технічним висновком № 181, складеним
21.04.1997р. Одеською філією ГПІІ
«Укрпроектреконструкція», уся спірна
квартира є одноквартирним
шестикімнатним двохповерховим
будинком, житловою площею 96,7 кв. м,
загальною площею 147,26 кв. м, основні
конструкції знаходяться в
задовільному стані, проте задля
прийняття квартири в експлуатацію
необхідно виконати ряд заходів
(влаштувати відвід атмосферних опадів;
із кухні, ванної, туалету, де
знаходиться АГВ влаштувати
вентиляційний канал тощо). Про
відповідність здійсненої прибудови
проекту в технічному висновку не
згадується. Дата здійснення
будівництва спірного житла не
зазначена. (а.с.6-8) А між тим, згідно з
технічним паспортом за станом на
16.08.2007р., спірна квартира уже
складається із 4-х житлових кімнат,
житловою площею 91,5 кв. м, загальною
площею 180,8 кв. м. (а.с.13-14) Відтак,
реконструкція спірної квартири та
здійснення будівництва
двохповерхового будинку є самочинними.

Як ст. 105 ЦК України 1963р., так і діючою з 01
січня 2004р. ст. 376 ЦК України передбачені
негативні наслідки для тих, хто
здійснює будівництво без належного
дозволу та затвердженого проекту.
Згідно з вимогами ст. 376 ч. 2 ЦК України
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Враховуючи визнання відповідачем
позову, та зважаючи на встановлене,
колегія суддів не вбачає наявності
спору саме між сторонами і потребу у
застосуванні ст.ст.57,69 СК України, які
почали діяти тільки з 01 січня 2004р.
Очевидним є намір позивача набути
право власності на самочинне
будівництво шляхом ухвалення судового
рішення, у тому числі за позовом до
неналежного відповідача.

За роз'ясненням Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року (п.9) «за
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво мало
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.»

Докази звернення позивача до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю з приводу прийняття
збудованого і реконструйованого
спірного житлового приміщення в
експлуатацію та докази того, що питання
прийняття в експлуатацію було
предметом дослідження вищезгаданого
органу відсутні. А тому по матеріалам
справи неможливо вважати, що є потреба
у вирішенні цього спору судом.

Оскільки спірна квартира до
теперішнього часу має статус
державного житлового фонду посилання
позивача та суду на правила ст.344 ЦК
України щодо набувальної давності є
неспроможними.

Судом також неправильно витлумачено і
застосовано ст.ст.328,332,182ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів
стверджує, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом
неправильно витлумачено і застосовано
норми матеріального права. Неправильно
надано судом також оцінку зібраним у
справі доказам, чим порушено норми
процесуального права.

У зв'язку з викладеним апеляційну
скаргу прокурора слід задовольнити,
рішення суду першої інстанції -
скасувати, і ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.2,309,313-316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Приморського району м. Одеси
в інтересах держави в особі Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області та
Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 07 червня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
реконструйоване майно, визнання майна
особистою власністю одного з подружжя
повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін