Справа №2-175/2589/14
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

11 серпня 2014 pоку Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі - Єльшиній А.С,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна
служба Дніпропетровського районного
управління юстиції, про витребування
майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в якому просив
витребувати майно: житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку за цією ж адресою з
чужого незаконного володіння ОСОБА_2.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився але надав заяву
про розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити, проти заочного рішення
не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання у
справі не з'явилась, про час і місце
його проведення повідомлялась
належним чином, причину неявки суду не
повідомила. Суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню з наступних
підстав

Позивач у відповідності до Свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 10.10.2007 року є одноосібним власником
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок було
збудовано на земельних ділянках, які
належать їй на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
13 листопада 2000 року та договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
дванадцятого лютого 2001 року. В
подальшому, на підставі вказаних
договорів купівлі-продажу нею було
оформлено Державний акт на право
приватної власності на землю серії IV-ДП
№ 061459 від 19 лютого 2001 року. Акт
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 5423.

З 1997 року по квітень 2007 року позивачка
проживала однією сім'єю з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Для вселення позивачка в рамках цієї ж
справи подає зустрічний позов про
усунення перешкод в користуванні
власністю. Рішення по справі № 2-283/10
було винесено 11 квітня 2011 року.
Постановою апеляційного суду по даній
справі рішення суду першої інстанції
залишено без змін. За вказаним рішенням
суду у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на нерухоме
майно було відмовлено, натомість
зустрічний позов про усунення перешкод
в користуванні власністю було
задоволено та зобов'язано ОСОБА_3
усунути перешкоди в користуванні
будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення
позивачки до вказаного будинку.
Фактичне вселення відбулось 11
листопада 2011 року, про що державним
виконавцем складено Акт.

Одночасно із вказаною судовою справою
ОСОБА_2 подає позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_1
про визнання права власності на
домоволодіння, яке розташоване за
адресою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
відповідно до договору від 15 лютого 2001
року, укладеного між нею та ОСОБА_3 вона
організувала та здійснила будівництво
за свій рахунок вищезазначеного
будинку, проте ОСОБА_3 ухилився від
оплати за виконані роботи. 11 лютого 2009
року Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області виносить

Заочним рішенням від 11 лютого 2009 року
по справі № 2-1610/2009 було визнано за
ОСОБА_2 право власності на вказаний
спірний житловий будинок.

За заявою ОСОБА_1 03 серпня 2009 року
заочне рішення по даній справі № 2-1610/2009
було скасовано, накладено арешт та
заборона відчуження.

20 квітня 2009 року ОСОБА_2 начебто уклала
договір купівлі-продажу житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_5,
але нотаріально такий договір
посвідчено не було. ОСОБА_5 подає позов
до Дніпропетровського районного суду
про визнання дійсним договору та
визнання права власності, 26 червня 2009
року судом винесено рішення по справі
№ 2-3171, яким задоволено позовні вимоги
ОСОБА_5 Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 грудня
2009 року рішення по справі № 2-3171
скасовано. Остаточне рішення по даній
справі винесено 10 квітня 2012 року, яким в
задоволенні позову про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
вказаного будинку відмовлено.

Крім того, судом встановлено, що на
сьогоднішній день титульним власником
вказаного житлового будинку та
земельної ділянки , на якій він
розташований є ОСОБА_2, яка отримала
його в якості дарунка від ОСОБА_6

Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України
надає власнику право витребувати майно
із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК
України, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні статті 388 ЦК України можливе
лише тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з
незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого статтями 215, 216
ЦК України. При встановленні наявності
речово-правових відносин, до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені статтею 388 ЦК України, які
дають право витребувати майно у
добросовісного набувача. У разі, якщо
особа, яка вважає себе власником майна,
не може належним чином реалізувати
свої правомочності у зв'язку з
наявністю щодо цього права сумнівів
або претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до статті 392 ЦК України
права такої особи підлягають захисту
шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на належне
цій особі майно.

Відповідна правова позиція була
сформована Верховним Судом України в
Постанові по справі № 6-107цс12 від 07.11.12
року.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи обраний позивачкою
спосіб захисту її порушених прав
цілком відповідає викладеній правовій
позиції.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Позивачем в повній мірі доведено
належність нерухомого майна:
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки
за цією ж адресою саме їй, а також
наявність правових підстав для
витребування її майна з чужого
незаконного володіння.

Крім того, враховуючи наявність на
сьогоднішній день інших
правовстановлювальних документів на
вказаний об'єкт нерухомого майна, їх
реєстрацію в державних реєстрах
правочинів, а також те, згідно обраного
способу захисту порушених прав вони не
визнавались недійсними, суд, керуючись
п. 10 Переліку правовстановлюючих
документів, на підставі яких
провадиться реєстрація прав власності
на об'єкти нерухомого майна,
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 28.01.2003
р. № 6/5, визнає це рішення суду
обов'язковим для державної реєстрації
зі скасуванням записів про наявність
права власності на: житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку за цією ж адресою, за
будь-якими іншими особами, крім ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15,16, 316, 319 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11,
58-60, 208-210, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_2 нерухоме майно:
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за
цією ж адресою, визнавши право
власності на житловий будинок та
земельну ділянку за цією ж адресою за
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)

Зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського районного
управління юстиції здійснити державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно: житловий будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку
за цією ж адресою, за ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1)

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя С.А.
Борисов