справа № 619/5010/13-ц
провадження 2/619/235/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
Дергачівський
районний суд

Харківської області

у складі: головуючого судді
Якименко Л.О.

при секретарі
Ломановій І.А.

за участю
адвокатів ОСОБА_1,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дергачі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, приватний
нотаріус Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_6 про визнання недійсним
угоди договору дарування.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з вищевказаним
позовом до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5,
приватний нотаріус Дергачівського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_6 про
визнання недійсним угоди договору
дарування.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
посилається на те, що на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого комісією по
приватизації державного житлового
фонду КП «Дергачівський комунальник» 11
січня 2011 року і вилучення із державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
виданого приватним нотаріусом
Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області від 14.06.2013 року за № 4862800
реєстраційний номер 0 ОСОБА_3
належала 12 частина квартири АДРЕСА_1.

14 червня 2013 року між ОСОБА_3 і
відповідачем, який є її рідним сином -
ОСОБА_4, був укладений договір
дарування, який засвідчений приватним
нотаріусом Дергачівського районного
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 918.

Позивач вважає, що оскаржуваний нею
договір дарування підлягає визнанню
недійсним внаслідок скоєння нею цієї
угоди під впливом помилки, яка
виразилась у наступному:

Спірна квартира в рівних частинах
належить позивачу і меншому сину
позивача ОСОБА_5, тобто кожному по 12
частині.

В кінці травня 2013 року відповідач став
позивачку запевняти, що оскільки у неї
є кредитні борги, то за рахунок їх
погашення на половину належної їй
квартири можуть накласти арешт, і вона
позбавиться своєї частини, а тому
необхідно зробити її відчуження.

Повіривши переконанням відповідача,
позивач погодилась подарувати йому
свою частину квартири, але на умовах, що
він за життя позивача розпоряджатися
цією частиною не буде, а вона як жила і
користувалася частиною квартири, так і
буде продовжувати це робити.
Відповідач з такою пропозицією
погодився, розмова ця проходила в
присутності молодшого сина.

Через деякий час після посвідчення
договору дарування відповідач різко
змінив до позивача відношення, став
умовляти свого брата ОСОБА_5 продати
квартиру і на виручені гроші придбати
для кожного окреме житло і цим самим
позбавити позивачку можливості
проживати в квартирі.

Повіривши переконанням відповідача
при посвідченні договору дарування,
позивачка невірно усвідомлювала
обставини, які дійсно мали місце і ці
обставини суттєво вплинули на її
волевиявлення і при відсутності яких
угода не була б посвідчена, так як угода
була допущена позивачем під впливом
помилки сформованої вслідстві
позивача невірного уявлення обставин,
що відбувалися суттєво вплинувши на
позивача волевиявлення.

З даним позовом вимушена звернутися до
суду в зв'язку з відмовою позивача
вирішити даний спір по взаємній згоді.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
позовні вимоги підтримує і пояснила, що
вона дійсно мала кредити, борги перед
банком, тому син ОСОБА_7 запропонував
оформити договір дарування 12 частини
квартири на нього, щоб її не забрали за
борги. Позивач погодилася і 14 червня 2013
року між позивачем по справі і
відповідачем ОСОБА_4, приватним
нотаріусом Дергачівського районного
округу був завірений договір дарування
належної їй 12 частини вищезазначеної
квартири. Нотаріус роз'яснила наслідки
договору дарування. Вона бажає
розірвати договір дарування, щоб син не
продавав квартиру. Всі документи на
квартиру у відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнав і пояснив, що спірна квартира
належала його матері після гибелі
батька. Мати стверджувала, що квартира
залишиться обом синам. Приватизацію
квартири мати робила сама на себе і
його молодшого брата. Він одружився і
переїхав жити до дружини, а молодший
брат залишився проживати в квартирі з
матір'ю. Мати не бажала жити в квартирі
і тому неодноразово питала як зробити
так, щоб квартиру розділити між синами.
Пропозиція про розділ і продаж
квартири йшла не від нього. Про
кредитні борги позивача він дізнався
після здійснення договору дарування,
тому запропонував продати квартиру,
щоб уникнути конфіскації квартири.
Брат говорив, що кредит погашається.
Мати була категорично проти продажу
квартири. Повідомлення із банків про
борги були після здійснення договору
дарування. Він особисто не збирався і
не збирається продавати свою частку
квартири. Ініціатором договору була
позивачка.

Третя особа ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримав і пояснив, що про кредити
позивача знали до здійснення договору
дарування 12 частини квартири і він, і
брат. Була розмова про продаж квартири,
ініціатива була брата ОСОБА_4, щоб не
був накладений арешт на 12 частину
квартири позивача. На даний час власник
квартири він і відповідач по справі.

3-я особа - приватний нотаріус
Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилася, повідомлялася про час і
місце розгляду справи належним чином,
про поважні причини неявки суду не
повідомила, тому суд вважає за можливе
розглянути справу за її відсутності.

Суд, вислухавши сторони, третю
особу ОСОБА_5, свідків, дослідивши
матеріали справи, як докази, вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

У судовому засіданні було
встановлено, що на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданого комісією по приватизації
державного житлового фонду КП
«Дергачівський комунальник» 11 січня 2011
року і вилучення із державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
виданого приватним нотаріусом
Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області від 14.06.2013 року за № 4862800
реєстраційний номер 0, ОСОБА_3
належала 12 частина квартири АДРЕСА_1.
Інша 12 частина вищевказаної квартири
належить ОСОБА_5.

14 червня 2013 року між ОСОБА_3 і
відповідачем, який є її рідним сином -
ОСОБА_4, був укладений договір
дарування, який засвідчений приватним
нотаріусом Дергачівського районного
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 918.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Договір, що
встановлює обов'язок обдарованого
вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або немайнового
характеру, не є договором дарування.
Форма договору дарування передбачена
ст. 719 ЦК України, а саме договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
суб'єкта природи правочину, прав та
обов'язків сторін, предмету або інших
суттєвих умов угоди, які вплинули на
волевиявлення, при відсутності яких
можна вважати, що угода не була б
укладена.

Згідно до ст. 229 ЦК України встановлено,
що якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до п. 19 Постанови № 9
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» обставини, щодо
яких помилилася сторона правочину
мають існувати на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Позивачка
ОСОБА_3 суду не надала доказів і не
довела, що на момент укладання договору
дарування помилялася.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Докази
мають бути належними (ст. 58 ЦПК України)
та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживає
з чоловіком, відповідачем по справі 13
років. Свекруха бажала, щоб квартира
належала обом синам. Позивачка
подарувала відповідачу 12 частину
квартири, вона це зробила добровільно.
У цій квартирі проживає брат її
чоловіка ОСОБА_5 з сім'єю і свекруха
ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 суду пояснила, що позивач
подарувала свою частину квартири сину
ОСОБА_7. У квартирі проживає позивач та
її син ОСОБА_10 із сім'єю.

Згідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставами недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України, а також якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин) (ст. 215 ЦК України). При цьому
позивачка у судовому засіданні не
надала суду докази того, що вона дійсно
була під впливом тяжких обставин.

Керуючись ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК
України, ст.ст. 202, 203, 215, 229, 717 ЦК України,
п. 19 Постанови № 9 Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд, -

В И Р І
Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення вступної і резолютивної
частини рішення апеляційної скарги
через Дергачівський районний суд, а
особами, які приймали участь у справі,
але не були присутні під час
проголошення рішення у той же строк з
моменту отримання копії рішення. Строк
виготовлення мотивувальної частини
рішення 10 червня 2014 року.

Суддя:
Якименко Л.О.