Справа №486/816/14-ц 08.09.2014 08.09.2014 08.09.2014
Провадження № 22ц-784/2451/14
інстанції Падалка В.О.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

08 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Серебрякової Т.В.,

при секретарі Свіщук О.В.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідачки
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 31 липня
2014 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про

визначення порядку користування
житловим приміщенням,

в с т а н о
в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_5 про визначення
порядку користування житловим
приміщенням.

Позивач зазначав, що перебував в шлюбі
з ОСОБА_5 В період шлюбу ними придбана
3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1, в якій
вони постійно проживали. В серпні 2010
року шлюб між ним та відповідачкою було
розірвано. В судовому порядку за ним та
відповідачкою визнано право власності
по ? частини вказаної квартири за
кожним.

Позивач зазначав, що відповідачка
перешкоджає його проживанню в спірній
квартирі, встановила сигналізацію, яка
спрацьовує після відчинення вхідних
дверей, у зв'язку з цим він вимушений
проживати в іншому приміщенні, що має
аварійний стан.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив суд визначити порядок
користування спірним жилим
приміщенням, виділивши йому у
користування кімнату жилою площею 12,80
кв.м, відповідачці- кімнату жилою
площею 10,5 кв.м, а ізольовану кімнату
жилою площею 16,60 кв.м, кухню, коридор,
ванну і вбиральню залишити в
загальному користуванні.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 31 липня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на те, що судове
рішення постановлено з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи у справі рішення про відмову
в позові, суд першої інстанції виходив
з того, що порядок користування спірною
квартирою, запропонований позивачем,
буде порушувати майнові права
відповідачки, оскільки зміниться
баланс часток кожного з них у праві
власності.

У інший спосіб, із збереженням рівності
часток співвласників у спірному майні,
визначити порядок користування
квартирою з дотриманням права кожного
із співвласників володіти,
користуватися та розпоряджатися
належною йому часткою, неможливо.

Колегія погоджується з таким висновком
суду, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається і судом
встановлено, що рішенням апеляційного
суду Миколаївської області від 04
грудня 2013 року, квартира АДРЕСА_1
визнана спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вказаним судовим
рішенням встановлено частки сторін у
квартирі і за кожним з них визнано по ?
частці зазначеної квартири

Як вбачається з копії технічного
паспорту, спірна квартира загальною
площею 70,6 кв.м, яка розташована на 4
поверсі чотирнадцятиповерхового
будинку, складається з трьох житлових
кімнат площею 10,5 кв.м (приміщення № 4),
12,8 кв.м (приміщення № 5) та 16,6 кв.м.
(приміщення № 7), кухні (приміщення № 6),
коридору (приміщення № 1), ванної
(приміщення № 3), вбиральні (приміщення
№ 2), вбудованої шафи (приміщення № 8).
Всі житлові кімнати є ізольованими
(а.с.11,41).

Ідеальна частка позивача та
відповідачки у спірній квартирі
складає 19,95 кв.м. житлової площі

В зазначеній квартирі зареєстровані та
проживають відповідачка та її донька
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існує спір щодо
користування спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст.355 ЦК України майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст.356 ЦК України власність
двох або більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього,
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спірним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з роз'ясненнями, що надані в
пункті 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року. з
наступними змінами «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»,
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Право кожного із співвласників на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК
України.

З огляду на викладене є обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
відсутність правових підстав виділяти
позивачу кімнату площею 12,80 кв.м та
відповідно відповідачці кімнату
площею 10,5 кв.м, оскільки це не
відповідає їхнім часткам у праві
спільної часткової власності та
призведе до порушення прав
відповідачки на володіння та
користування тією частиною майна в
натурі, яка відповідає її частці у
спільній частковій власності.

Крім того, суд вірно вважав, що порядок
користування спірною квартирою у
спосіб запропонований позивачем з
виділенням йому у користування лоджії,
позбавить відповідачку права на
користування таким приміщенням, тоді
як правовий режим спільної часткової
власності враховує інтереси всіх її
учасників і забороняє обмеження прав
одних учасників за рахунок інших.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
користування можуть бути виділені
кімнати, які не відповідають частці у
праві спільної часткової власності, є
необгрунтованими, оскільки такий виділ
порушить права іншого співвласника
спірної квартири.

До того ж при розгляді апеляційної
скарги судом з'ясовувалась можливість
визначення порядку користування
квартирою із врахуванням можливості
залишення в користуванні позивача
кімнати площею 16,6 кв.м. (приміщення № 7),
однак представник позивача
заперечувала із посиланням на
відсутність на це згоди самого
позивача.

За наведених вище обставин, інші доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, то підстав для
його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а рішення Южноукраїнського
районного суду Миколаївської області
від 31 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді