Провадження № 2/200/4207/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2013 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«БАНК КРЕДИТ ДНПРО» про визнання
кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилається на
те, що 13.12.2011 року між ПАТ «БАНК КРЕДИТ
ДНПРО» та нею був укладений кредитний
договір № 001-А-UAN, відповідно до
умов якого відповідач зобов»язувався
надати позичальнику споживчий кредит
на придбання автомобіля у розмірі 488
767,00 грн., а також не поновлювальну
відкличну кредитну лінію на оплату
страхових платежів у сумі 342 136,36 грн.
Вона вважає вказаний кредитний договір
недійсним, зважаючи на наступне. При
укладанні вказаного договору вона мала
право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Проте, всупереч
положень ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» вона не
отримала таку інформацію. Оспорюваний
нею договір в своїх умовах свідомо
порушує принцип рівності сторін
договору на шкоду споживача послуг.
Позивач зазначає, що вказаний договір
страждає суттєвими пороками
невідповідності його змісту актам
законодавства України, ці
невідповідності свідомо допущені
кредитором і націлені проти прав та
інтересів позивача. Так, статті 3 до
Договору «Відповідність сторін»
фактично не містить жодних умов, які б
регулювали відповідальність зі
сторони компанії за невиконання або
неналежне виконання умов договору,
проте містить цілу кількість статей
відповідальності тільки з боку
споживача послуг.

Позивач також зазначає, що оспорюваний
правочин носить також характер
правочину, вчиненого під впливом
помилки в розумінні ст.229 ЦК України та
зазначає, що вона мала за мету отримати
позику на придбання автомобіля та
сплати страхових платежів та свої дії
спрямовувала саме на це і наміром було
укласти саме договір на придбання
автомобіля та сплати страхових
платежів. Проте, як свідчить аналіз
оспорюваного договору, останній ніяким
чином таким не являється, оскільки за
цим договором її фактично зобов»язали
спрямувати отримані за цим договором
грошові кошти на сплату страхових
платежів у пов»язаній з ПАТ «БАНК
КРЕДИТ ДНПРО» компанії. Все зазначене
за твердженням позивача свідчить про
те, що оспорюваний правочин не
відповідає чинному законодавству
України, її внутрішній волі та не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
та дає законні підстави для визнання
його недійсним.

Позивач просить визнати недійсним
кредитний договір № 001-А-UAN від
13.12.2011 року.

В судове засідання сторони не
з»явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, позивач та представник
відповідача надали суду заяви про
розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов»язків. У відповідності до ст.627
цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначення умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, якими є умови
про предмет договору, умови, визначені
законом як істотні або є необхідними
для даного виду договору, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов»язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам суспільства. Відповідно до ч.2
цієї статті особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4,
5, 6 цієї ж статті волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямованим на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст.229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов»язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено в судовому засіданні,
13.12.2011 року між ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНПРО»
та ОСОБА_1 було укладено Кредитний
договір № 001-А-UАН «Партнер 35»
(надалі - Кредитний договір).

Згідно п. 1.1., 2.1., 2.3., 2.7 Кредитного
договору Банк надає Позичальнику

споживчий кредит у сумі 488 767,00 грн., на
придбання автомобілю BMW X5 2011 р.в., а
також не поновлювальну відкличну
кредитну лінію з лімітом 342 136, 36 грн. на
оплату страхових платежів у випадках і
в порядку, передбачених п.3.3.10 даного
Договору. Кредит наданий на 84 місяця та
діє з 13.12.2011 по 12.12.2018 року.

13.12.2011 року між ПАТ «БАНК КРЕДИТ
ДНПРО» та ОСОБА_1 в рахунок
забезпечення Кредитного договору було
укладено Договір застави №001-АZ-UAH,
згідно якого позивач надав в заставу
відповідачеві автомобіль BMW X5 2011 р.в.

Відповідно до п.п. 2.4.2, 2.5, 2.6
Кредитного договору, плата за
користування одержаним кредитом
встановлюється у розмірі 18 відсотків
річних. Плата за користування
одержаним кредитом на оплату страхових
платежів встановлюється у розмірі 24
відсотків річних. У день підписання
Кредитного договору позичальник
зобов'язаний сплатити Банку комісійну
винагороду за надання фінансового
інструменту у розмірі 1,99 від суми
кредиту.

Згідно до п.п. 2.4.3., 2.5. у разі
прострочення повернення кредиту, діюча
відсоткова ставка за користування
одержаним кредитом, зазначена в п. 2.4.1
збільшується на 10 відсотків річних. У
разі прострочення повернення кредиту
на оплату страхових платежів
відсоткова ставка за користування
одержаним кредитом збільшується на 10
відсотків річних.

Відповідно до п.2.4.3 Кредитного
договору, Банк має право змінювати
рівень відсоткової ставки у випадках,
передбачених у п.3.2.4 договору.

У відповідності до п.2.9.2
Кредитного договору повернення
кредиту та відсотків здійснюється з
1-го по 10-те число кожного місяця.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на введення
її банком в оману при укладенні
Кредитного договору, ненадання повної
інформації про кредитування.

Разом з цим, як вбачається із
вказаного кредитного договору, він був
підписаний його сторонами, і на час
його підписання ними було досягнуто
згоди з усіх істотних його умов, на час
укладання договору сторони володіли
необхідним обсягом цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
договору було вільним та відповідало
їхній внутрішній волі.

Позивачем добровільно було подано
заяву на отримання кредиту в ПАТ «БАНК
КРЕДИТ ДНІПРО», самостійно визначено
його розмір, який вона бажає отримати,
надано для цього всі необхідні
особисті дані, про що свідчить анкета
клієнта. Відповідачем в свою чергу
перераховано обумовлену Кредитним
договором суму грошових коштів, тобто
при укладенні Кредитного договору,
позивач самостійно визначила
фінансову установу для кредитування,
була ознайомлена з умовами
кредитування, дала на них згоду, про що
свідчить підписання нею Кредитного
договору та Договору застави,
здійснювала платежі згідно умов
кредитного договору, користується
автомобілем, який є предметом застави.

Будь-яких належних та допустимих
доказів того, що нею «було придбано
продукцію зовсім іншого характеру»
позивачем суду не надано, з позовної
заяви зміст цих тверджень незрозуміло.

В позові позивач також посилається
на те, що Банк при укладенні Кредитного
договору застосовував нечесну
підприємницьку практику, що підпадає
під розуміння ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», в якій
зазначено, що правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними. Разом з цим, позивачем не
надано будь-яких належних та
допустимих доказів щодо не надання
Позивачу інформації та здійснення
Банком нечесної підприємницької
діяльності.

Також, відповідно до п 2.13 Кредитного
договору підписанням цього договору
позичальник підтверджує, що він перед
укладання цього Договору письмово
ознайомлений з інформацією про особу і
місцезнаходження Банку, про умови
кредитування та умови договорів
забезпечення. Зазначеним позичальник
підтверджує свою згоду із зазначеними
діючими умовами. Крім цього, в
Додатку№1 «Розрахунок сукупної
вартості кредиту та реальної
відсоткової ставки» до Кредитного
договору чітко визначені усі умови
кредитування, з якими позивач була
ознайомлена, про що свідчить
підписання відповідного Додатку №1 .

Крім того, як зазначено вище з боку
позивача розпочалося виконання своїх
грошових зобов'язань за кредитним
договором, а саме відбувалося
погашення заборгованості за кредитом
та відсотками за користування
кредитними коштами, що вказує на її
згоду з умовами кредитного договору та
відсутності будь-яких претензій до
Банку. С

Також, позивач у позові зазначала
про порушення принципу рівності сторін
кредитного договору та на те, що
договір не містить жодних умов, які б
регулювали відповідальність зі
сторони Банку, та вказує на наявність
«суттєвих пороків» умов п.5.1.-5.3
Кредитного договору.

Разом з цим, встановлено, що банком в
день укладення Кредитного договору
було перераховано кредитні кошти в
повному обсязі та в строки, передбачені
договором, що не спростовано позивачем,
а тому основне зобов'язання Банку було
виконано, у зв'язку з чим необхідність
передбачити у Кредитному договорі
відповідальність за порушення Банком
своїх зобов'язань відсутня.

Умовами кредитного договору
встановлено, що позичальник повертає
кредит протягом кількох років, що
вимагає встановлення забезпечення у
вигляді пені, з чим погодилася позивач,
підписавши умови договору, тому її
твердження про те, що Кредитний договір
не містить жодних умов, які б
регулювали відповідальність зі
сторони Банку, є необґрунтованими.

Крім того, в позові позивач в
обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що послуги, надані за кредитним
договором є небезпечними для майнових
інтересів позивача і правочин вчинено
під впливом помилки, посилаючись на
положення ст. 229 ЦК України.

Разом з цим, позивачем не надано
жодного доказу того, що кредитний
договір був вчинений нею під впливом
помилки щодо обставин, які мають
істотне значення та про наявність
небезпеки через укладення кредитного
договору

Суд також вважає необґрунтованими
посилання позивача на порушення при
укладанні договору приписів ч.12 ст.10
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право протягом чотирнадцяти
календарних днів відкликати свою згоду
на укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин. Перебіг цього строку
розпочинається з моменту передачі
споживачеві примірника укладеного
договору. Відкликання згоди
оформлюється письмовим повідомленням,
яке споживач зобов'язаний подати
особисто чи через уповноваженого
представника.

Разом з цим, встановлено, що позивач
не звернулася до Банку з заявою про
відкликання своєї згоди на укладення
договору про надання споживчого
кредиту з причини того, що умови
кредитування ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»
не задовольняють її інтереси, що вказує
на її згоду з усіма умовами
кредитування.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження своїх позовних вимог
стосовно недійсності кредитного
договору від 13.12.2011 року її позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
враховуючи те, що суд дійшов до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача, понесені нею
витрати по справі не підлягають
відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш
И

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до Публічного

акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ
ДНІПРО» про визнання недійсним
кредитного договору № 001-А-UАН
«Партнер 35» від 13.12.2011 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.О. Кудрявцева