Номер провадження: 22-ц/785/7618/14
Головуючий у 1 інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Дрішлюка
А.І.

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про власність на житловий
будинок частково недійсним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 03 липня 2014 року, -

встановила:

15.10.2013р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
Ізмаїльського району, Одеської
області, яке видано виконавчим
комітетом Бросківської сільської ради
на підставі рішення виконавчого
комітету Бросківської сільської ради
за № 31 від 12 листопада 2002 року.
Підставою для визнання вказаного
свідоцтва недійсним вважав те, що
відповідач не є забудовником.

Відповідач вважав неможливим
розглядати справу у позовному порядку
з посиланням на ухвалу колегії суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня
2013р., яким визначено, що вказаний спір
підлягає розгляду в порядку КАС
України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 03 липня 2014р.
провадження по вказаній справі
закрито.

Роз'яснено ОСОБА_1, що вказаний спір
віднесено до юрисдикції
адміністративних судів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 03 липня 2014р. скасувати, справу
передати до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
При цьому посилався на те, що згідно п.
27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» за №3 від
01 березня 2013р., суд відповідно до
частини першої статті 21, статті 393 ЦК
України визнає незаконним і скасовує
такий акт, виданий владним органом,
повністю або частково, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства та порушує цивільні
права або інтереси. Такі спори за
участю фізичних осіб розглядаються в
порядку цивільного судочинства.

В заяві до апеляційного суду
ОСОБА_1 просив розглянути справу у
його відсутність .

Позивач та відповідач до суду не
прибули, про час та місце розгляду
справи були сповіщені належним чином,
про що у справі є докази. Зважаючи на
вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така
неявка сторін не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність
сторін відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК
України без фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, мотиви і доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження по
вказаній справі, суд першої інстанції
посилався на те, що документ, який
оскаржується, виданий суб'єктом
владних повноважень при реалізації ним
управлінських функцій, разом із тим до
участі у справі позивачем вказана
установа не залучена. Разом із тим, у
разі залучення до участі у справі
виконавчого комітету Бросківської
сільської ради спір фактично
вирішується про оскарження документа,
який видано суб'єктом владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій, про що
визначено ухвалою колегії суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року, якою встановлено, що вказаний
спір підлягає розгляду в порядку КАС
України, а тому справа підлягає
розгляду в порядку КАС України.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем заявлено позов до
ОСОБА_2 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1,
Ізмаїльського району, Одеської
області, яке видано виконавчим
комітетом Бросківської сільської ради
на підставі рішення виконавчого
комітету Бросківської сільської ради
за № 31 від 12 листопада 2002р. у
відношенні ОСОБА_2, з припиненням
права власності на 12 частину
вищевказаного будинку за ОСОБА_2 та
визнання права власності за
позивачем. Підставою для визнання
вказаного свідоцтва недійсним вважав
те, що відповідач не є забудовником
вищевказаного житлового будинку .

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» №3 від 01
березня 2013 року, свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
відповідно до закону, належить до
документів, на підставі яких згідно зі
статтею 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004
року № 1952-IV, провадиться реєстрація
права власності, яке вони посвідчують.
У зв'язку із цим суд відповідно до
частини першої статті 21, статті 393 ЦК
визнає незаконним і скасовує такий акт,
виданий владним органом, повністю або
частково, якщо він суперечить актам
цивільного законодавства та порушує
цивільні права або інтереси. Такі спори
за участю фізичних осіб розглядаються
в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 17 КАС України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
зі здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій та, зокрема, на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС
України).

З огляду на вищевикладене справою
адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник між
конкретними суб'єктами стосовно їхніх
прав та обов'язків у правовідносинах,
які передбачають владний вплив
уповноваженого законом одного
(суб'єкта владних повноважень) на
поведінку іншого (підпорядкованого)
суб'єкта, який відповідно до
законодавства зобов'язаний виконувати
його вимоги та приписи, а також спір у
відносинах публічної служби.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктний склад учасників
процесу та характер спірних
правовідносин.

У пункті 21 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року № 3,роз'яснено, що,
враховуючи положення ст. 1 ЦПК України
та ст. 2 КАС України, не є
публічно-правовим і розглядається у
порядку цивільного судочинства спір
між органом державної влади та/або
органом місцевого самоврядування
(суб'єктом владних повноважень) як
суб'єктом публічного права та суб'єктом
приватного права - фізичною особою, в
якому управлінські дії суб'єкта
владних повноважень спрямовані на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав фізичної особи. У такому
випадку це спір про право цивільне,
незважаючи на те, що у спорі бере участь
суб'єкт публічного права, а спірні
правовідносини врегульовано нормами
цивільного та адміністративного права.

Враховуючи викладене,
колегія суддів вважає, що між
сторонами існує спір про право
цивільне, який виник з цивільних
правовідносин, а тому підлягає
розгляду цивільним судом, що виключає
його розгляд в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки характер спору є цивільним.

Аналізуючи наведені норми права та
викладені обставини справи, колегія
суддів дійшла висновку, що спір, який
виник між сторонами, не є
публічно-правовим, а має
цивільно-правовий характер, оскільки
управлінські дії суб'єкта владних
повноважень щодо видачі свідоцтва про
право власності на вищевказаний
будинок спрямовані на виникнення,
зміну або припинення цивільних прав
фізичної особи.

Отже, враховуючи, що позивач
звернувся до суду за захистом свого
порушеного цивільного права, а саме про
визнання свідоцтва про власність на
житловий будинок частково недійсним, з
припиненням права власності на 12
частину вищевказаного будинку за
ОСОБА_2 та визнання права власності
за позивачем, тому колегія суддів
вважає, що даний спір підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства.

За викладених обставин, ухвала
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 03 липня 2014р.
підлягають скасуванню з передачею
справи до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Керуючись ст.ст.209, 303, 307
п.4 ч.2, 312, 315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 03 липня 2014
року - скасувати, справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

О.М. Таварткіладзе

А.І.Дрішлюк