АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/3211/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/613/14 Доповідач -
Парандюк Т.С.Категорія - 48
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 14 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових
витрат, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових
витрат.

В обгрунтування своїх вимог
посилається на те, що дочка ОСОБА_3
навчається на денній формі першого
курсу факультету іноземних мов
Тернопільського педагогічного
університету ім. В. Гнатюка. Вартість
навчання становить 12770 грн. за
навчальний рік. Нею було оплачено
вартість навчання другого семестру в
сумі 6385 грн. Зазначає, що вона не
отримує значного доходу, розмір якого
надавав би можливість самостійно
оплачувати вартість навчання. Тому, у
відповідача виник обов'язок утримувати
повнолітню дочку, що продовжує
навчатися, шляхом приймання участі у
додаткових витратах.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 14 квітня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення із ОСОБА_2 3192,50 грн. понесених
додаткових витрат на оплату навчання
ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на те, що суд не в повному
обсязі з'ясував обставини справи, дав
неналежну оцінку доказам у справі, що
призвело до порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
не враховано її матеріального
становища..

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення апелянта,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст. 308 ЦПК України -
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції, виходив з того, що дочка
сторін досягла повноліття, а відтак
вимоги заявлені на підставі ст. ст. 185, 199
СК України є безпідставними.

Відмовляючи у задоволенні
зазначених позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що оплата за
навчання повнолітньої дочки не є
додатковими витратами у розумінні ст.
185 СК України.

З таким висновком суду колегія
погоджується.

Частиною 1 ст. 185 СК України
передбачено, що той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягне аліментів не була
поставлена, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей, хворобою,
каліцтвом, тощо).

Судом встановлено, що батьками
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно довідки № 361 від 05.09.2013
року ОСОБА_3 є студенткою першого курсу
факультету іноземних мов
Тернопільського національного
педагогічного університету ім.
В.Гнатюка денної форми. Термін навчання
з 01.09.2013р. по 30.06.2017р.

У відповідності до умов Договору
від 23.08.2013р. розмір плати
встановлюється за весь строк надання
освітньої послуги і становить 51080 грн.
Плата в розмірі 12770 грн. вказана за
кожен навчальний рік. Вартість
навчання у другому семестрі складає 6385
грн., яку позивачка оплатила 31.01.2014р.(
копія квитанції).

Згідно з ст.198 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Так, відповідно до ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

За ч. 3 цієї статті право на звернення до
суду з позовом про стягнення аліментів
має той з батьків, з ким проживає дочка,
син, а також самі дочка, син, які
продовжують навчання.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 по рішенню Тернопільського
міськрайонного суду від 18.11.2013 року
сплачує аліменти в користь ОСОБА_1 на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 в
розмірі 500 грн. на час її навчання, але
не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку щодо відсутності
матеріальної можливості відповідача
надавати таку допомогу повнолітній
дочці, якій уже сплачує аліменти на
період навчання, є пенсіонером і
утримує пенсію в розмірі 2200 грн., що
підтверджено показами позивачки. Крім
того, дочка уже стала працездатною та
має фізичну можливість додатково
здійснювати своє утримання за рахунок
інших доходів, а оплата за навчання не є
додатковими витратами, пов"язані із
розвитком дитини у розумінні ст. 185 СК
України, а тому підставно відмовив у
задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 324, 325
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 14 квітня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк