НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0427/5053/2012
№ 2/183/2018/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Парфьонова Д.О., за
участі секретаря судового засідання
Борух Ю.О., позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, представника
третьої особи Пилько Я.В., прокурора
Біліченко І.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільний позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи - Служба у
справах дітей Новомосковської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області,
Гвардійської селищної ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області про
позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
Новомосковського міськрайонного суду
з позовом, яким просила позбавити
батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по
відношенню до малолітнього - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2013 року,
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 липня 2013 року, позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя
особа - Служба у справах дітей
Новомосковської райдержадміністрації
про позбавлення батьківських прав -
задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 батьківських прав відносно їх
неповнолітньої дитини ОСОБА_7.
Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, аліментів на
утримання неповнолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку щомісяця, але не менш
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 19 червня 2012 року та до
досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2013 року та ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 липня 2013 року скасовано в
частині позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав відносно ОСОБА_7 та
стягнення аліментів з ОСОБА_3 та ОСОБА_6
на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_7
із направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.
В решті рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2013 року та ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 липня 2013 року залишені
без змін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ОСОБА_3 є матір'ю неповнолітнього
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 є
біологічним батьком дитини, який не
проживає з дитиною з 2-х місячного віку,
здоров'ям дитини не цікавиться,
матеріальної допомоги не надає,
інтересу до навчальних досягнень сина
не виявляє, самоусунувся від виховання
дитини, надав нотаріальну згоду на
позбавлення його батьківських прав
щодо ОСОБА_7 Мати неповнолітнього
ОСОБА_7 - ОСОБА_3 з самого народження не
виявляла батьківських почуттів до
сина, ображала його, нервувалася, коли
дитина заважала їй відпочивати. Під час
відвідування дитиною дитячого садочку,
мати вчиняла фізичне насильство над
дитиною. Сусіди постійно скаржилися на
неможливість нічного відпочинку під
крики і плач дитини. Службою у справах
дітей Шевченківської районної в
м.Києві державної адміністрації
наказом від 30 березня 2011 року №34 взято
сім'ю ОСОБА_3 на облік, як сім'ю, що
опинилася у складних життєвих
обставинах, спеціалістом служби
проведено з матір'ю профілактичні
бесіди, попереджено про
адміністративно-кримінальну
відповідальність батьків щодо
утримання, навчання і виховання дитини.
09 червня 2011 року наказом № 54 сім'ю
ОСОБА_3 знято з обліку, як сім'ю, що
опинилася у складних життєвих
обставинах. В квітні 2012 року сусіди
повідомили до Служби у справах дітей
про знущання над дитиною. 28 квітня 2012
року ОСОБА_7 вилучений зі школи
працівниками відділу кримінальної
міліції у справах дітей
Шевченківського РУ ГУ МВС України в
м.Києві, як такий, що перетерпів насилля
з боку матері - ОСОБА_3, і направлений до
відділення соціально-психологічної
реабілітації дітей (Центру екстреної
допомоги дітям, які зазнали насильства)
Притулку для дітей №1 Служби у справах
дітей м.Києва. 04 травня 2012 року наказом
№27 Службою у справах дітей
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації повторно
взято сім'ю ОСОБА_3 на облік, як сім'ю, що
опинилася у складних життєвих
обставинах. ОСОБА_3 повторно
попереджено про неприпустимість
вчинення насильства в сім'ї. Під час
бесіди із психологом відділення
соціально-психологічної реабілітації
дітей, ОСОБА_7 відповів, що найбільш за
все боїться власної матері, яка його
б'є, не хоче, щоб вона на нього кричала,
хоче відпочити. Виходячи з
вищевикладеного, позивач, як рідна
бабуся дитини просила позбавити
батьків ОСОБА_7 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6
батьківських прав по відношенню до
малолітнього та стягнути з
відповідачів аліменти на його
утримання.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві. Зазначили,
що ОСОБА_3 знущалась над ОСОБА_7
Змушувала дитину виконувати хатні
обов`язки, серед яких були і ті, що
пов`язані із переносом важких
вантажів, а будь-яку провинність
жорстоко карала побиттям. Била дитину
різними речами, серед яких була залізна
ручка від совка. Не турбувалася про
життя та здоров`я дитини, примушувала
його навчатися тому, чого дитина не
бажає, а за прояв непокори карала
побиттям. Зазначила, що на даний час
дитина мешкає з нею та дідусем,
відвідує школу, психологічний стан
ОСОБА_7 значно покращився, у нього
з'явились друзі. Мати дитини не
дивлячись на рішення судів, аліменти на
утримання дитини не сплачувала, не
бажає виконувати батьківські обов`язки
по відношенню до дитини. В судовому
засіданні зазначила, що застосування
саме такого заходу впливу, як
позбавлення батьківських прав пояснює
побоюванням за те, що мати дитини може
відібрати ОСОБА_7 та продовжувати
вчиняти щодо нього неприпустимі засоби
виховання.

Відповідач заперечувала проти
задоволення позову. Під час пояснень
зазначила, що побиття дійсно мало
місце, вона таким чином виховувала
сина. Дійсно, в неї в однокімнатній
квартирі мається велика бібліотека,
книжки з якої вона примушувала
перечитувати ОСОБА_7. Те, що вона не
приділяла більше турботи по відношенню
до дитини, віддавала його на
позашкільні зайняття пояснює тим, що
вона, як самотня мати, намагаючись
заробити на проживання, сталий
розвиток дитини віддала перевагу
роботі по відношенню до дитини. На
даний час після відвідування
психологів, якими проведено курси
психологічної реабілітації та
проживання без своєї дитини протягом
понад 2 роки вона зрозуміла про
невірність своїх дій. Зазначила про
своє каяття, просила суд не позбавляти
її батьківських прав. Представник
відповідача зауважив, що позивач не дає
змоги відповідачу поспілкуватись з
дитиною, наголосив на неможливість
позбавлення батьківських прав через
те, що відповідач бажає спілкуватися з
дитиною, змінила свої погляди на
виховання дитини та буде приділяти
синові належну увагу.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився,
причин неявки суду не повідомив.

Прокурор не заперечував проти
задоволення позову, зазначив на
відсутність доказів на підтвердження
жорстокого поводження з дитиною, однак
звернув увагу суду на те, що відповідач
сама не заперечує проти цього.

Представник служби у справах дітей
Новомосковської районної державної
адміністрації наголосив на
недоцільності позбавлення
батьківських прав, надавши відповідні
письмові висновки.

Від Гвардійської селищної ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника. Заперечень
проти задоволення позову не надано.

В судовому засіданні допитано в якості
свідка, за участі психолога ОСОБА_8,
ОСОБА_7, який показав суду що під час
проживання з ОСОБА_3 зазнавав від неї
знущань. Мати постійно сварила його та
била різними, в тому числі і металевими
предметами за незроблені домашні
обов`язки з прибирання та невиконання
шкільних завдань, погані оцінки за
навчання, непокору її наказам.
Змушувала відвідувати зайняття в
музичній школі. Не дарувала подарунки
на новий рік та день народження. Вказав,
що бажає залишитися з бабусею та не
бажає бачити свою матір, оскільки не
може пробачити її за знущання над ним
та її поведінку. Також дуже боїться, що
мати буде його бити. Крім того, під час
проживання у бабусі він пішов до школи,
де в нього з`явилися друзі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, думку
прокурора, представника служби у
справах дітей Новомосковської
районної державної адміністрації,
показання свідка ОСОБА_7, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступного.

Згідно свідоцтва про народження,
ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьками
ОСОБА_7 вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_6 /т.1
а.с.23/.

Батько дитини - ОСОБА_6, з двомісячного
віку разом з сином не проживає,
здоров'ям дитини не цікавиться,
матеріальної допомоги не надає,
інтересу до навчальних досягнень сина
не виявляє, самоусунувся від виховання
дитини.

11 травня 2012 року ОСОБА_6 надав
нотаріально завірену заяву, якою
зазначив свою згоду на позбавлення
його батьківських прав щодо ОСОБА_7 /т.1
а.с.19/.

Листом від 10 лютого 2011 року,
адресованим в.о. начальника ВКМСД
Шевченківського РУ ГУМВС України в
м.Києві, начальник служби у справах
дітей Шевченківської районної в місті
Києві адміністрації повідомляє про
надходження звернення від громадянки
ОСОБА_10 з приводу вчинення жорстокого
поводження її сусідки - ОСОБА_3 по
відношенню до свого малолітнього сина -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вищевказана
громадянка зазначила, що у вечірні
години (після 11 години) вона чує крики
дитини та виразні удари ременем
протягом 10 хвилин. 07 лютого 2011 року
ОСОБА_3 попереджена про
адміністративну відповідальність щодо
утримання, виховання та навчання
ОСОБА_7, однак 09 лютого 2011 року ОСОБА_10
знову повідомила, що мати увечері знову
кричала та била дитину. Виходячи з
вищевикладеного, просили розглянути
питання про притягнення ОСОБА_11 до
відповідальності /т.1 а.с.11, 13-15/.

Постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 25 лютого 2011
року встановлено, що 17 лютого 2011 року до
Шевченківського РУ ГМВС України із
заявою про зникнення дитини звернулась
ОСОБА_3 Під час проведення дослідчої
перевірки опитано малолітнього ОСОБА_7,
який пояснив, що протягом останніх
кількох років мати його сильно б'є по
різним частинам тіла. 17 лютого 2011 року
він після уроків мав піти на заняття з
музики, але не пішов за власним
бажанням. Після чого до нього
зателефонувала мати, яка сказала, що за
це він отримає 1 000 ударів. Він злякався
і втік з дому /т.1 а.с.61/.

Постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 18 червня 2012
року та актом судово-медичного
дослідження від 28 квітня 2012 року
підтверджено, що 22 квітня 2012 року
ОСОБА_3 нанесла малолітньому ОСОБА_7
тілесні ушкодження металевою палицею,
оскільки він не прибрав у квартирі /т.1
а.с.62, 76/.

Служба у справах дітей Шевченківської
районної в м.Києві державної
адміністрації наказом від 30 березня 2011
року №34 взяла сім'ю ОСОБА_3 на облік, як
сім'ю, що опинилася у складних життєвих
обставинах /т.1 а.с.18/, спеціаліст служби
провів з матір'ю профілактичні бесіди,
попередив про
адміністративно-кримінальну
відповідальність батьків щодо
утримання, навчання і виховання дитини.

09 червня 2011 року наказом № 54 сім'ю
ОСОБА_3 знято з обліку, як сім'ю, що
опинилася у складних життєвих
обставинах /т.1 а.с.17/.

28 квітня 2012 року ОСОБА_7 направлено до
Відділення соціально-психологічної
реабілітації дітей, як дитину, яка
зазнала насильства в сім'ї /т.1 а.с.12/.

Згідно довідки Дитячої клінічної
лікарні №7 Печерського району м.Києва
від 06 травня 2012 року ОСОБА_7 звернувся
за медичною допомогою з діагнозом
«забої голови та обличчя» /т.1 а.с.6/.

Листом від 23 травня 2012 року начальник
ВК МСД Шевченківського РУ ГУМВС
України в м.Києві повідомив начальника
Служби у справах дітей Шевченківської
районної в м.Києві державної
адміністрації про факт вчинення
насильства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 над
малолітнім ОСОБА_7, який мав місце 28
квітня 2012 року, зібрані матеріали по
факту якого направлені до прокуратури
Шевченківського району м.Києва для
проведення дослідчої перевірки,
оскільки в діях матері вбачаються
ознаки складу злочину, передбаченого
ст.166 КК України /т.1 а.с.5/.

Розпорядженням голови Шевченківської
районної в м.Києві Державної
адміністрації від 23 травня 2012 року № 349
ОСОБА_7 відібрано від матері - ОСОБА_3 /т.2
а.с.1/.

Сторони визнали, що після відібрання
дитини від матері, ОСОБА_7 передано до
його бабусі - ОСОБА_1

Під час бесіди з психологом відділення
соціально-психологічної реабілітації
дітей, про те, чого ОСОБА_7 боїться
найбільше, він відповів, що найбільше
боїться власної матері, яка його б'є, не
хоче, щоб вона на нього кричала, хоче
відпочити. Двійки отримує через те, що
не встигає зробити уроки. Він прибирає
вдома двічі на тиждень, годує морських
свинок, відвідує секцію футболу та
музичну школу. ОСОБА_3 запропоновано
скористатися послугами психолога,
пройти індивідуальне консультування у
психолога /т.1 а.с.7-9/.

Матеріали справи містять довідку про
доходи ОСОБА_3 станом на 17 липня 2012 року,
згідно з якою її середній місячний
дохід складає 9 000 - 10 000 гривень, а також
позитивну характеристику з місця
роботи /т.1 а.с. 57, 58, 59/.

Службою у справах дітей
Новомосковської районної державної
адміністрації надано висновок про
недоцільність позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав, оскільки вона
пройшла курс психотерапії, під час
якого вона пройшла психокорекцію та
профілактику агресивної поведінки, під
час яких встановлено причини
агресивної поведінки, покращився її
стан. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3
усвідомлює свою поведінку, бажає
виховувати сина та робить все
необхідне, щоб подолати труднощі, які
виникли в стосунках із сином /т.1 а.с.
244-245/.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України,
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він:
не забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Як роз`яснено п. 16 Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року,
особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток, як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками. Жорстоке поводження
полягає у фізичному або психічному
насильстві, застосуванні
недопустимих методів виховання,
приниженні людської гідності дитини
тощо.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідач в судовому засіданні
визнала, свідком ОСОБА_7 підтверджено,
що ОСОБА_3 застосовувала фізичне
насильство над дитиною, що на думку
суду є неприпустимим методом
виховання.

Водночас, як роз`яснено п.18 Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року,
зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось
із батьків або їх обох з урахуванням
її характеру, особи батька і матері,
а також інших конкретних обставин
справи відмовити в задоволенні позову
про позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей)
і поклавши на органи опіки та
піклування контроль за виконанням
ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи
таке рішення, суд має право вирішити
питання про відібрання дитини у
відповідача і передачу органам опіки
та піклування (якщо цього потребують її
інтереси), але не повинен визначати
при цьому конкретний заклад.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
заявила про те, що вона кається,
обдумала свою поведінку та готова
змінити її, бажає спілкуватися з
дитиною, однак не має змоги це робити
через небажання дитини та дії позивача.
Згідно висновку Служби у справах дітей
Новомосковської районної державної
адміністрації у Дніпропетровської
області, підписаного начальником
служби у справах дітей ОСОБА_12,
позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 по
відношенню до ОСОБА_7 є недоцільним,
оскільки ОСОБА_3 протягом квітня-червня
2012 року відвідувала психолога,
впродовж консультацій була проведена
психокорекція та профілактика
агресивної поведінки, надана
інформація щодо інших моделей
поведінки, були з`ясовані причини
виникнення агресії та особливості
взаємовідносин в родині. ОСОБА_3
усвідомлює свою поведінку, бажає
виховувати сина та робить все
необхідне, щоб подолати труднощі, які
виникли в стосунках з ним.

Крім того, під час прийняття рішення у
справі суд враховує правову позицію,
висвітлену у рішенні Європейського
суду з прав людини у справі "Гаазе проти
Німеччини", згідно якої суд повинен
переконатися у конкретній справі, чи
існують обставини, що виправдовують
відокремлення дитини, і саме
держава-відповідач має гарантувати,
щоб було ретельно оцінено вплив
запропонованого заходу щодо
піклування на батьків і на дитину, а
також передбачити, аби перед
запровадженням такого заходу, як
передання дитини на піклування, було
вжито можливих альтернативних заходів.

Так, згідно ч.1, 2 ст.170 СК України, суд
може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2-5 частини
першої статті 164 цього Кодексу, а також
в інших випадках, якщо залишення дитини
у них є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального виховання. У
цьому разі дитина передається другому
з батьків, бабі, дідові, іншим родичам -
за їх бажанням або органові опіки та
піклування. У виняткових випадках, при
безпосередній загрозі для життя або
здоров'я дитини, орган опіки та
піклування або прокурор мають право
постановити рішення про негайне
відібрання дитини від батьків. У цьому
разі орган опіки та піклування
зобов'язаний негайно повідомити
прокурора та у семиденний строк після
постановлення рішення звернутися до
суду з позовом про позбавлення батьків
чи одного з них батьківських прав або
про відібрання дитини від матері,
батька без позбавлення їх батьківських
прав.

З огляду на викладене, матеріали справи
містять докази вжиття органами
державної влади альтернативних
заходів впливу на ОСОБА_3 /т.2 а.с.1/, яка
після застосування означених заходів,
зверталася до психолога, змінила своє
ставлення до виховання дитини, бажає її
виховувати та кається у вчиненому,
розуміючи про неприпустимість
подальшого застосування насилля до
дитини, внаслідок чого належних та
допустимих доказів необхідності
застосування такого заходу впливу на
особу, як позбавлення батьківських
прав суду не надано.

Досліджуючи позицію ОСОБА_7 про його
бажання проживати з ОСОБА_1 та
небажання повертатися до ОСОБА_3, з
урахуванням положень ст.171 СК України,
суд не може не врахувати положення,
висвітлені в наведеному вище рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі "Гаазе проти Німеччини", згідно з
якими держава має діяти в принципі у
такий спосіб, що буде розрахований на
те, аби дати можливість сімейним
зв'язкам розвиватися, та вживати
заходів, які надаватимуть можливість
батькам і дитині возз'єднатися та
положення Європейської конвенції про
здійснення прав дітей. При цьому, з
урахуванням висновку Служби у справах
дітей Новомосковської районної
державної адміністрації у
Дніпропетровської області, суд
враховує переважне право батьків на
виховання дитини, закріплене
положенням ст.151 СК України та те, що
матеріали справи не містять доказів
того, що не позбавлення батьківських
прав відповідача може призвести до
ситуації, яка б створила загрозу
інтересам дитини.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи - Служба у
справах дітей Новомосковської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області,
Гвардійської селищної ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області про
позбавлення батьківських прав
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 15
серпня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов