УХВАЛА

іменем України

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої
І.М., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Малиновський районний
відділ в м. Одесі Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області, про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про вселення до
квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 19 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 у березні 2011 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Малиновський районний відділ в м. Одесі
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, посилаючись на те, що є
власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є членом її сім'ї, у
добровільному порядку звільнив спірну
квартиру, не проживає в ній з лютого 2010
року, тобто більше одного року. У цей
період сторони спільно не проживали та
не були пов'язані спільним побутом, не
мали жодних взаємних прав та
обов'язків.

Крім того, відповідач забезпечений
іншим житлом, що належить йому на праві
власності. Факт реєстрації ОСОБА_4 у
належній їй квартирі створює перешкоди
у здійсненні її права власності.
Перешкоди полягають у неможливості
відчуження квартири без урахування
прав відповідача на користування
житлом, що призведе до зниження ціни та
додаткових витрат з оплати комунальних
послуг.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про вселення до квартири,
посилаючись на те, що він (ОСОБА_4),
ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3 Як член
сім'ї власника квартири АДРЕСА_1 він з 04
жовтня 2004 року зареєстрований та
постійно проживає в цій квартирі. До
грудня 2010 року стосунки між сторонами в
сім'ї були добрі, суперечок не було.
Остаточно ці відносини зіпсувалися у
грудні 2010 року після того, як матері
стало відомо, що 15 грудня 2010 року між
ним та ОСОБА_7 був укладений попередній
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 та подано до суду заяву про
затвердження мирової угоди.

Із січня 2011 року мати почала чинити
йому перешкоди в користуванні спірною
квартирою, а саме: відібрала у нього
ключі від квартири та замінила замки,
надалі з середини січня та до кінця
квітня 2011 року в спірній квартирі
проводився поточний ремонт. Відповідач
разом із ОСОБА_5, з яким перебуває у
фактичних шлюбних відносинах,
переїхали до квартири, яка належить на
праві власності останньому.

Він, позивач, пропонував ОСОБА_3 свою
допомогу в здійсненні поточного
ремонту та в нагляді за проведенням
ремонту, однак остання відмовила йому в
категоричній формі. Фактично із
середини січня 2011 року він не має
можливості проживати та користуватися
спірною квартирою. Всі його речі та
документи залишились у спірній
квартирі.

На підставі викладеного просив
зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
йому в користуванні квартирою АДРЕСА_1
та вселити його до спірної квартири.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 січня 2014 року, в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 в
користуванні жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_4 до
квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1.

Відповідно до даних довідки-виписки з
домової книги про склад сім'ї і
прописку в квартирі зареєстровано
чотири особи: ОСОБА_3 (власник квартири),
ОСОБА_4 (син власника квартири), ОСОБА_5
(чоловік власника квартири) та ОСОБА_6
(син власника квартири).

29 жовтня 2009 року на підставі договору
дарування ОСОБА_4 набув право власності
на квартиру АДРЕСА_2.

Право власності ОСОБА_4 на квартиру
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

У провадженні Малиновського районного
суду м. Одеси з 24 січня 2011 року
знаходилася цивільна справа за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_2. 28 квітня 2011 року позовна заява
ОСОБА_7 залишена без розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_3 стверджує, що з
лютого 2010 року ОСОБА_4 не проживає у
квартирі АДРЕСА_1 та його переселення
було здійснено в добровільному
порядку. При цьому вона не заперечувала
проти того факту, що звільнення
квартири відбулося внаслідок сварки
між нею та сином.

ОСОБА_3 указувала на те, що поведінка
ОСОБА_4 сприяла обставинам, що склалися,
також вона не бажає його вселення,
оскільки його негативна поведінка
погано впливає на молодшого сина, який
проживає в спірній квартирі.

У подальшому перед ухваленням судового
рішення ОСОБА_3 було повідомлено суду
про те, що в спірній квартирі на
сьогодні ніхто із членів її сім'ї не
проживає, вона бажає розпорядитися
своєю власністю, але реєстрація в
спірній квартирі ОСОБА_4 перешкоджає їй
це зробити.

Сторонами не заперечувалося, що ключів
від спірної квартири у ОСОБА_4 немає.

Судом витребувано із поліклініки № 16
відомості щодо перебування ОСОБА_4 на
медичному огляді, а також щодо його
звернення за медичною допомогою.

Згідно із відповіддю від 08 червня 2011
року в амбулаторній картці хворого
зареєстровано звернення до хірурга в
червні 2010 року; перебував на
амбулаторному лікуванні у дільничного
терапевта в лютому 2011 року та в квітні
2011 року; взимку 2010 року хворів та
здійснював виклик лікаря за адресою
проживання, на підставі чого був
виданий лікарняний лист.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10 указували на те, що
вибуття ОСОБА_4 здійснене внаслідок
непорозуміння з матір'ю, бачили за
адресою квартири рідко, на сьогодні він
там не проживає. Свідок ОСОБА_11 також
підтвердила факт вибуття ОСОБА_4
внаслідок сварки. Свідок ОСОБА_6 (брат
ОСОБА_4) вказував, що останній на
сьогодні в спірній квартирі не
проживає, квартира здається іншим
особам, у квартирі залишилися певні
речі ОСОБА_4

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
останній набув право користування
квартирою АДРЕСА_1 з 14 серпня 1996 року,
документований за цією адресою з 04
жовтня 2004 року. ОСОБА_3 не доведено
факту відсутності ОСОБА_4 за місцем
проживання з власної ініціативи.
Відсутність ОСОБА_4 в квартирі була
зумовлена діями ОСОБА_3 З огляду на
наведене та враховуючи приписи ст. 405 ЦК
України та ст. 72 ЖК України, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування належною ОСОБА_3
квартирою.

Посилання на той факт, що ОСОБА_4 мав у
своїй власності квартиру, але
розпорядився нею, чим погіршив свої
житлові умови, за висновком суду не
може бути взятий до уваги як доказ того,
що він втратив право користування
квартирою за місцем своєї реєстрації,
оскільки його переселення відбулося
спочатку внаслідок сварки, а в
подальшому його не впускали до спірної
квартири, не пропонували отримати чи
виготовити ключі від неї.

Наведені висновки є законними і
обґрунтованими. Доводи касаційної
скарги встановлених судом обставин та
правильності застосування норм
матеріального права не спростовують.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Посилання на порушення прав ОСОБА_3 як
власника квартири проживанням та
реєстрацією в квартирі ОСОБА_4 є
помилковими, оскільки зазначені вимоги
не визначені ст. 405 ЦК України як
підстави для визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І.
Євтушенко

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко