Ухвалаіменем україни 22 травня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Парінової І.К.,Гончара В.П.,Савченко
В.О.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, треті особа: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції, про визнання договору міни
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 27 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04
листопада 2009 року між ним та ОСОБА_8
укладено договір позики, за умовами
якого надав останній йому позику в
розмірі 207 670 грн 82 коп., що еквівалентно
16 952 євро 72 євроценти, з
зобов'язанням повернути борг частками
згідно графіку до 04 лютого 2010 року.
Гроші він отримав, але самого
позикодавця не бачив. В той же день з
метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
посвідчено договір дарування 55/100
частки житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1,
належних його матері ОСОБА_9 Однак в п.
1.4.1. договору міни зазначено, що договір
дарування посвідчено 03 листопада 2009
року. Також 04 листопада 2009 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
посвідчено договір міни, за умовами
якого він передав ОСОБА_5 у власність
55/100 частки зазначеного вище нерухомого
майна, а ОСОБА_5 передав йому взамін у
власність цукор-пісок, фасований у
мішках поліетиленових по 50 кг у мішку,
кількістю 574 мішків, загальною масою 29
700 кг. Посилаючись на те, що угода міни
не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203
ЦК України, оскільки укладена за
відсутності ОСОБА_5, цукор-пісок він не
отримував, в будинку АДРЕСА_1 він
проживає разом з матір'ю ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності ОСОБА_5
зареєстрував лише 28 липня 2010 року,
просив визнати договір міни фіктивним.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 11 грудня 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
міни, укладений 04 листопада 2009 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округ ОСОБА_6,
реєстраційний № 4636. Визнано за ОСОБА_4
право власності на 55/100 частки
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1
(житловий будинок літ «А-1», житловою
площею 54,6 кв. м, загальною площею 95.4 кв.
м., гараж - літ. «Б», літня кухня - літ.
«В», вбиральня - літ. «Г та літ. «К», льох
- літ. «Д» та літ. «З», сарай - літ. «Ж»), що
розташований по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 січня 2014 року
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 11 грудня 2013 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, правильним є посилання на ч. 1
ст. 627 ЦК України. Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний суд
вірно встановив характер спірних
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують та
зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки зі змісту касаційної скарги
та оскаржуваного судового рішення не
вбачається порушення судом норм
процесуального права чи неправильного
застосування норм матеріального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись статтями 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 27 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова В.П. ГончарВ.О. Савченко