Справа № 466/2229/14
Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/4692/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

державного виконавця Шевченківського
відділу ДВС ЛМУЮ Сеньківа А.М. та
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 14 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Шевченківського відділу ДВС ЛМУЮ,
ОСОБА_3 про часткове звільнення від
сплати заборгованості по аліментах та
зняття арешту з транспортного засобу,-

встановила:

В квітні 2014року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_3 в якому
просить винести рішення, про часткове
звільнення його від сплати
заборгованості за аліментами у зв'язку
з тяжкою хворобою матері, яка
знаходиться на його утриманні, та
розстрочення сплати цієї
заборгованості. Також просить зняти
накладений арешт з належного йому
транспортного засобу - автомобіля DAEWOO
LANOS TF69Y 3НГ, легковий седан-В, д.н.з.НОМЕР_1
.

В обґрунтування позовних вимог
позивається на те, що лише 04.12.2013 року
Франківським районним судом м. Львова
було видано виконавчий лист щодо
виконання судового рішення цього ж
суду від 11.07.1997 року про стягнення з
нього на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до
його повноліття та тоді ж подано ОСОБА_3
заяву про примусове виконання цього
рішення суду, у зв'язку з чим
Шевченківським відділом ДВС ЛМУЮ була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження, проведений
розрахунок заборгованості по
аліментах станом на 01.01.2014 в розмірі 22
278,03 грн.. У зв'язку з виникненням даної
заборгованості по сплаті аліментів
накладено арешт на належний йому
автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y 3НГ, легковий
седан-В, д.н.з.НОМЕР_1. У зв'язку з тим, що
його мати ОСОБА_8, яка є пенсіонеркою та
перебуває на його утриманні, постійно
хворіє і потребує великих фінансових
витрат на медичне обслуговування,
придбання ліків та догляду, а
автомобіль, який є основним засобом для
заробітку, арештований, він не
спроможній виплачувати заборгованість
по аліментах.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 14 травня 2014 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Це рішення суду оскаржив ОСОБА_4. В
апеляційній скарзі, посилається на
незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
постановлення рішення без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом
фактично не враховано, що він проживає
разом з мамою, яка є пенсіонеркою,
страждає численними хронічними
захворюваннями, перенесла багато
хірургічних операцій та перебуває на
повному його утриманні. Крім того,
зазначає, що постійної роботи він не
мав, підробляв водієм на власному авто,
однак у зв'язку з накладенням арешту на
автомобіль він втратив таку
можливість. Вважає, що перебування
протягом останніх десяти років на його
утриманні престарілої матері дає йому
право просити про часткове звільнення
від сплати заборгованості по
аліментах. Вказує на те, що поза увагою
суду залишилась та обставина, що ОСОБА_3
фактично було повторно видано ще один
виконавчий лист а не його дублікат.

Зважаючи на вищевикладене, просить суд
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким його позовні вимоги
задовольнити (а.с.38-39).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
державного виконавця Сеньківа А.М. та
відповідача ОСОБА_3 в заперечення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, в супереч доводам
апелянта, з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами
докази, вірно встановив фактичні
обставини справи, спірні
правовідносини та правильно
застосував норми матеріального права
що, регулюють відшкодування майнової
та моральної шкоди, дотримався при
цьому вимог процесуального права.

На підставі ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи
та безспірно встановлено судом першої
інстанції 11.07.1997 року Франківським
районним судом м. Львова було винесене
рішення про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його
повноліття, в розмірі 1/4 частини із всіх
видів заробітку, але не менше 25%
мінімальної заробітної плати
щомісячно, починаючи з 09.07.1997 року.
Рішення набуло законної сили 21.07.1997
року.

В супереч твердженням апелянта, з
матеріалів справи вбачається, що
відповідно до ухвали Франківського
районного суду м. Львова від 20
листопада 2013 року ОСОБА_3 04 грудня 2013
року було видано дублікат виконавчого
листа у справі №2-112/97 щодо стягнення
аліментів на утримання сина ОСОБА_7,
03.03.1996 року, до його повноліття.

У зв'язку із зверненням ОСОБА_3
вказаного дублікату виконавчого листа
до виконання, державною виконавчою
службою Шевченківського відділу ДВС
ЛМУЮ 09 грудня 2013 року відкрито
виконавче провадження (а.с.4) та
здійснено розрахунок заборгованості
по аліментах за останні 3 роки,
починаючи з грудня 2010 року, яка станом
на 01.01.2014 року становить 22 278,03 грн..

Такі дії державної виконавчої служби
відповідають положенням ст.25 Закону
України "Про виконавче провадження" та
ч.ч.1,4 ст.194, ст.195 СК України.

В матеріалах справи відсутні дані про
оскарження ОСОБА_4 правомірності
відкриття вказаного виконавчого
провадження та щодо нарахованої суми
заборгованості по аліментах, а лише
ставиться питання про звільнення його
від сплати заборгованості за
аліментами та розстрочки сплати такої
заборгованості.

У відповідності до ст.197 СК України з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів суд
може відстрочити або розстрочити
сплату заборгованості за аліментами.
За позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.
Суд може звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Таким чином, вказана правова норма лише
надає суду право відстрочити або
розстрочити сплату боржником
заборгованості за аліментами чи
звільнити його від такої сплати за
наявності певних обставин, однак не
зобов'язує суд в цьому навіть при їх
наявності.

В той же час, вирішуючи даний спір, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що наведені позивачем
доводи щодо наявності обставин для
звільнення його від сплати
заборгованості за аліментами чи
звільнення його від такої сплати не
заслуговують на увагу та не свідчать
про наявність таких підстав.

Обґрунтовано судом відмовлено і у
вирішенні питання щодо зняття
неправомірно накладеного арешту на
автомобіль позивача органами ДВС на
стадії виконання рішення суду щодо
стягнення аліментів, оскільки такі
вимоги повинні розглядатись в іншому
процесуальному провадженні в порядку
ст.383 ЦПК України.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 14 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.