Справа № 523/3295/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.
м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючого - судді
Дяченко В.Г.,

при секретарі
Строіч Л.І.,

за участю представників сторін :
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
витребування майна, звернення
стягнення на предмет застави по
договору позики

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами
про витребування у відповідача ОСОБА_6
та передачу на зберігання позивачу
предмету застави - автомобіля Хонда
Цивік д/з НОМЕР_1, ключів та
реєстраційних документів на
автомобіль. Також, в рахунок
заборгованості за договором позики від
25.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 в сумі 13 300 доларів США, звернути
стягнення на предмет застави
автомобіль Хонда Цивік д/з НОМЕР_1,
кузов НОМЕР_2, 2008 року випуску, що
належав ОСОБА_5, а на даний час належить
ОСОБА_6, шляхом продажу позивачем
вказаного автомобіля з укладанням від
імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, зі зняттям вказаного
автомобілю з обліку в органах ДАІ
України, а також надання позивачу всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги
посилаючись на ч.2ст.17, ст.ст.19,20,44-48,
ч.1ст.27 Закону України «Про заставу»,
ч.3ст.9, ст.ст.10,25,26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», ст.ст.388,568,586 ЦК
України.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти
позову заперечувала та пояснила, що
договору позики та договору застави
від 25.12.2012 року не укладала.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти
позову заперечував посилаючись на те,
що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем,
автомобіль придбала в спеціалізованій
торгівельній організації з продажу
транспортних засобів, не була стороною
в вищевказаних договорах, не знала про
обмеження на відчуження спірного
автомобіля.

Судом встановлено:

25.12.2012 року між ОСОБА_8, що діяла від
імені ОСОБА_4 відповідно до
довіреності, і ОСОБА_5 укладено договір
позики грошових коштів у сумі 13 300
доларів США, без сплати відсотків,
строком на 1 рік, до 25.12.2013 року. Договір
посвідчено приватним нотаріусом
Одеського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за №1789 (а.с.9).

Позикодавець передає на картковий
рахунок позичальника за НОМЕР_6 в
«Приватбанкі», а позичальник отримав
вказану суму грошових коштів та
зобов'язаний повертати борг
позикодавцю на картковий рахунок
НОМЕР_3 в «Приватбанкі», щомісячно, в
розмірі 360 доларів США.

25.12.2012 року, ОСОБА_8, що діяла від імені
ОСОБА_4 відповідно до довіреності, і
ОСОБА_5 укладено договір застави
автомобіля Хонда Цивік д/з НОМЕР_4,
кузов НОМЕР_2, 2008 року випуску, в
забезпечення договору позики від 25.12.2012
року (Р-1789). Відповідно до п.2.2.2 договору
застави, заставодавець має право
передавати предмет застави в оренду
або користування виключно за письмовою
згодою заставодержателя. Договір
посвідчено приватним нотаріусом
Одеського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за №1790 (а.с.10).

Згідно витягу №39592511 від 25.12.2012 року, в
державному реєстрі обтяжень рухомого
майна зареєстровано заборону на
відчуження автомобіля Хонда Цивік д/з
НОМЕР_4, кузов НОМЕР_2, 2008 року випуску
(а.с.11).

12.08.2013 року ОСОБА_5 надала довіреність
ОСОБА_10 на право користування та
відчуження автомобіля Хонда Цивік д/з
НОМЕР_4, кузов НОМЕР_2, 2008 року випуску.
Довіреність посвідчено приватним
нотаріусом Одеського нотаріального
округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі
за №794 (а.с.82).

13.08.2013 року ОСОБА_10 зняв зазначений
автомобіль з обліку в ВРЕВ-1 ДАІ м.Одеси
для реалізації (а.с.81).

17.08.2013 року ОСОБА_6 придбала автомобіль
Хонда Цивік, кузов НОМЕР_2, 2008 року
випуску, в спеціалізованій
торгівельній організації з продажу
транспортних засобів ТОВ «ЯНГОЛЗ» за
107300 гривень та отримала
довідку-рахунок №582668 (а.с.77) і 30.08.2013
року зареєструвала вказаний
автомобіль в ВРЕВ-1 ДАІ м.Одеси за д/з
НОМЕР_5 (а.с.76).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ст.572 ЦК України
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставного
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.2 ст.586 ЦК
України, заставодавець має право
відчужувати предмет застави,
передавати його в користування іншій
особі або іншим чином розпоряджатися
ним лише за згодою заставодержателя,
якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положення ч.2 ст.17
Закону України «Про заставу»,
заставодавець може відчужувати майно
тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 19 Закону
України «Про заставу», за рахунок
заставленого майна заставодержатель
має право задовольнити свої вимоги в
повному обсязі, що визначаються на
момент фактичного задоволення,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання забезпеченого
заставою, воно не буде виконано.

Частинами 1 та 7 ст.20 Закону
України «Про заставу», передбачено, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо на момент настання терміну
виконання зобов'язання забезпеченого
заставою, воно не було виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Реалізація заставленого майна,
на яке звернено стягнення, проводиться
державним виконавцем на підставі
виконавчого листа суду або наказу
господарського суду, або виконавчого
напису нотаріусів у встановленому
порядку, якщо інше не передбачено цим
законом або договором.

Відповідно до ст.589 ЦК України, у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до ч.1,2 ст.590 ЦК
України звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно до ст.10 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі відчуження
рухомого майна боржником, який не мав
права

його відчужувати, особа, що придбала
це майно за відплатним

договором, вважається його
добросовісним набувачем згідно зі
статтею 388 Цивільного кодексу України
за умови відсутності в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна (далі
- Державний реєстр) відомостей про
обтяження цього рухомого майна.
Добросовісний набувач набуває право
власності на таке рухоме майно

без обтяжень.

Згідно до ст.25 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
застосування однієї із процедур,
передбачених ст.26 цього закону,
положення якої передбачено такий
спосіб звернення стягнення на предмет
застави, як продаж обтяжувачем
предмета забезпечувального обтяження
шляхом укладання договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем.

Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ч.1ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.330 ЦК
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Судом встановлено обставини
невиконання зобов'язання ОСОБА_5 за
договором позики 25.12.2012 року та
відчуження заставного майна без згоди
заставодержателя.

Вимога ст.10 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» ґрунтується на
положенні ст.388 ЦК України та
стосується інших правовідношень.

Обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права відповідає
вимогам ч.2 ст.16 ЦК України, а тому
підлягає задоволенню на підставі п.4 ч.2
ст.25 та п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» за умови визнання
правочину (за яким ОСОБА_6 набула права
власності на спірний автомобіль) -
недійсним, вимога про що позивачем не
заявлялась.

Отже, з вищенаведених підстав
позов є необґрунтованим та задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,11,57-59,60,61,209,212,214-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про витребування майна,
звернення стягнення на предмет застави
по договору позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Одеської області
через суд Суворовського району м.Одеси
в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя:
В.Г. Дяченко