Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/630/14-ц

10 червня 2014 року
Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області

в складі
головуючого-судді Битківського Л.М.

секретар
Дякун М.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в
якому поставив питання про усунення
перешкод в користуванні належною йому
земельною ділянкою, які вчиняє ОСОБА_2
Зокрема, позивач просить зобов'язати
відповідачку демонтувати змонтовану
поза встановленою межею огорожу і
відновити межові знаки.

Заявлені вимоги в судовому засіданні
позивач мотивував тим, що проживає у
АДРЕСА_1 і відповідно до Державного
акту серії ЯЖ №989853 від 20.08.2009 року
являється власником земельної ділянки,
яка розташована за його садибою,
площею 0,6301 га і призначена для ведення
особистого селянського господарства.
Поруч знаходиться господарство ОСОБА_2,
яке раніше належало її покійному
батькові ОСОБА_3 З початку цього року,
встановлюючи огорожу на межі їх
ділянок, відповідачка порушила межові
знаки, відступила від межі на 0,87-0,80 м по
всій довжині ділянки і захопила
частину земельної ділянки орієнтовно
площею 0,0030 га, яку він щороку не
доорював і залишав для можливості
нормального підходу до грядок. На його
заперечення під час спорудження
огорожі відповідач не реагувала.
Комісія Росільнянської сільської ради,
яка була викликана ним на місце для
врегулювання спору, констатувала факт
самовільного захоплення частини
належної йому земельної ділянки
внаслідок порушення встановленої межі.
Однак відповідачка відмовилась
усунути допущене порушення
добровільно, хоч під час виготовлення
ним державного акту на право власності
в 2008 році вона особисто погоджувалась
із встановленими межами. Просив позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні заявлений позов не визнала.
Вказала, що відповідно до рішення
Росільнянської сільської ради від
28.12.1993 року її батькові ОСОБА_3 було
виділено у власність земельну ділянку
по АДРЕСА_1 площею 0,6966 га. Згідно плану,
який був виданий разом з рішенням, межі
земельних ділянок між ділянками батька
та ОСОБА_1 проходила по прямій. В 2006 році
після смерті батька вона прийняла
спадщину і рішенням сільської ради від
15.12.2006 року земельну ділянку загальною
площею 0,65 га по АДРЕСА_1 було передано
їй у власність. В цьому році вона
встановила огорожу між її та позивача
земельними ділянками по межі, яка
існувала протягом багатьох років. При
виготовленні ОСОБА_1 Державного акту
межу між їх ділянками вона не
погоджувала. На даний час вона
звернулась до землевпорядної
організації з приводу виготовлення
державного акту на право власності на
земельну ділянку. Просила в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
законним власником земельної ділянки,
на яку видано чинний Державний акт
серії ЯЖ №989853 на право власності на
земельну ділянку площею 0,6301 га в
АДРЕСА_1 (а.с.3)

ОСОБА_2 на підставі рішення
Росільнянської сільської ради від
15.12.2006 року та відповідно до норм
чинного Земельного кодексу України
отримала право на складання проекту
відведення земельної ділянки,
орієнтовною площею 0,65 га в АДРЕСА_1.
Межі земельної ділянки, якою
користується ОСОБА_2 в натуру не
виносилися, тому, підстав для
встановлення межових знаків і огорожі
відповідачка не мала.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Та обставина, що відповідачка
самовільно змінила межу, встановлену у
державному акті виданому на ім'я
ОСОБА_1, підтверджується актом,
складеним комісією Росільнянської
сільської ради за участю спеціаліста
проектної організації від 09.04.2014 р. та
схемою до нього. При винесенні меж
земельної ділянки в натурі встановлено
невідповідності (від 0,5 до 0,87 м) дійсних
меж земельної ділянки визначеними
межам у Державному акті, внаслідок чого
площа самовільно зайнятої ділянки, яка
належить позивачу складає 0,0030 га.

Таким чином, доводи позивача про
самовільне захоплення частини
земельної ділянки відповідачкою
знаходять своє об'єктивне
підтвердження.

Оскільки питання скасування
Державного акту не було предметом
судового розгляду, то оцінювати доводи
відповідача з приводу допущених
порушень при його видачі позивачу у
суду підстав немає.

Перешкоди, які чиняться відповідачкою
у можливості здійснення позивачем
своїх прав щодо володіння,
користування та розпорядження
належною земельною ділянкою, можуть
бути усунути у спосіб, який обраний
позивачем. Зокрема ст.16 ЦК України
передбачає як спосіб захисту цивільних
прав та інтересів відновлення
становища, яке існувало до порушення.
Тому суд вважає за можливе усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, що належить ОСОБА_1 шляхом
демонтажу самовільно встановленої
відповідачем огорожі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати по справі слід покласти на
відповідача.

Керуючись ст.213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити. Усунути перешкоди,
які чинить відповідач ОСОБА_2 у
користуванні земельною ділянкою, що
належить ОСОБА_1, шляхом демонтажу
встановленої з порушенням межових
знаків огорожі .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_1 243,60 грн. понесених
позивачем витрат на сплату судового
збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Івано-Франківської області через
суд першої інстанції шляхом подання в
10-ти денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий
Битківський Л.М.