Провадження № 2/225/779/2014
Справа № 225/1993/14-ц
Головуючий у справі: Челюбєєв Є.В.
РІШЕННЯ

іменем України

23 травня 2014 року
Дзержинський міський суд Донецької
області у складі :

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

за участю

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сивцової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду Дзержинського
міського суду Донецької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства
«Дзержинськвугілля» про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
моральну шкоду, заподіяну умовами
виробництва.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він
знаходився у трудових відносинах з ДП
«Дзержинськвугілля», зокрема з ВП
«Шахтою «Південна». При проходженні
медичного огляду 31.07.2012 року у нього
було вперше виявлено захворювання:
хронічний бронхіт пилової етіології.
Легенева недостатність першого
ступеня. Згідно з актом розслідування
хронічного професійного захворювання
відповідною комісією було проведено
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання та його
пов'язано з умовами виробництва на
підприємстві відповідача. Цим же актом
підтверджено й вину відповідача, що
виражається в незабезпеченні його
засобами індивідуального захисту.
Згідно висновку МСЕК від 31.07.2012 року
позивачу з 19.07.2012 року була встановлена
стійка втрата працездатності у розмірі
20 %, первинно, без встановлення групи
інвалідності, з повторною датою
переогляду в 2013 році.

У зв'язку з отриманням професійного
захворювання він відчуває моральні
страждання, фізичний біль, який призвів
до втрати звичайних для нього життєвих
зв'язків, докладанні додаткових зусиль
для організації свого життя.
Пошкодженням здоров'я йому заподіяно
моральні страждання, на відшкодування
яких він просить стягнути 100 000 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився,
його інтереси за довіреністю
представляв ОСОБА_2, який в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав повністю, наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги не
визнала, оскільки вважає їх
необґрунтованими і недоведеними в
суді, у зв'язку з чим просила в
задоволенні позовних вимог повністю
відмовити.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази в їх сукупності, суд вважає, що
заявлений позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач у період
часу з 19.05.2000 року по 10.01.2014 року
знаходився в трудових відносинах з ДП
«Дзержинськвугілля» ВП «Шахта
«Південна». Однак 10.01.2014 року був
звільнений з займаної посади за
власним бажанням по ст. 38 КЗпП України
по досягненню пенсійного віку (а.с. 7-8).

Згідно медичного висновку ЛЕК № 1242/1198
від 13.06.2012 року у ОСОБА_4 встановлене
професійне захворювання: хронічний
бронхіт пилової етіології. Легенева
недостатність першого ступеня (а.с. 15).

Із пояснень представника
позивача, що визнано представником
відповідача, висновком МСЕК позивачу з
19.07.2012 року вперше було встановлено 20%
втрати працездатності від
професійного захворювання, без
встановлення групи інвалідності, з
датою повторно переогляду в 2013 році.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП
України, згідно якої відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Зазначене випливає з рішення
Конституційного суду України від 08
жовтня 2008 року у справі про страхові
виплати, в пункті 5 якого зазначено, що
статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1
КЗпП України застрахованим громадянам,
що потерпіли на виробництві від
нещасного випадку або професійного
захворювання, надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків щодо
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП
України на всіх підприємствах, в
установах, організаціях створюються
безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 6 Закону України від 14 жовтня
1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в
редакції Закону України від 21
листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на
робочому місці, безпека технологічних
процесів, машин, механізмів,
устаткування та інших засобів
виробництва, стан засобів колективного
та індивідуального захисту, що
використовуються працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Враховуючи зазначені положення
основного Закону України та КЗпП
України підприємство мало створити
потерпілому, як і іншим працівникам
належні небезпечні умови праці, за яких
факт настання професійних захворювань
або іншого пошкодження здоров'я були
неможливими.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Сукупність проаналізованих та
досліджених в судовому засіданні
доказів дає можливість суду зробити
висновок про те, що ушкодження здоров'я
на виробництві спричинило позивачу
моральну шкоду, яка полягає в фізичному
болю та в моральних переживаннях, що
призвело до змін звичайного образу
життя та потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.
Внаслідок порушення відповідачем
права позивача на безпечні умови праці
у останнього виникло професійне
захворювання - хронічний бронхіт
пилової етіології. Легенева
недостатність першого ступеня. Позивач
постійно знаходиться на лікуванні,
йому встановлена стійка втрата
працездатності, він відчуває інші
неприємні відчуття від незадовільного
стану здоров'я. Перелічені негативні
явища дійсно не можуть не турбувати
потерпілого, не можуть не викликати
переживання, страждання, стрес,
депресію. Отже, факт моральних
страждань є очевидним і не потребує
доказування іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошової
компенсації суд враховує, що моральну
шкоду не можна відшкодувати в повному
обсязі, так як не має і не може бути
точних критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою. Будь-яка
компенсація моральної шкоди не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати суто
умовний вираз.

Отже, з врахуванням ступеня та глибини
моральних страждань позивача,
керуючись принципом розумності та
справедливості, суд знаходить можливим
стягнути на користь позивача 6000 грн. як
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалене
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212 ЦПК України,
ст. 233, 234, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію у відшкодування
моральної шкоди у сумі 6000 (шість тисяч)
грн.

Стягнути з державного підприємства
«Дзержинськвугілля» в доход держави
судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не було
скасовано, набирає законної сили після
прийняття рішення судом апеляційної
інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Дзержинський міський суд на
протязі десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: