Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/2171/14
Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
Запорізьке регіональне управління
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» на рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя від 24 березня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
Запорізьке регіональне управління
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» в особі філії Запорізьке
регіональне управління ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В позові зазначало, що 11 травня 2006 року
між ОСОБА_3 та ВАТ „Банк „Фінанси та
Кредит" (правонаступником якого є ПАТ
„Банк „Фінанси та Кредит"), був
укладений кредитний договір №594-056 К,
згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав
кредитні ресурси в сумі 39 000 доларів
США. строком повернення кредитних
ресурсів до 11 травня 2009 року, з оплатою
по процентній ставці 16,00 % річних.

Пунктом 6.1 кредитного договору
встановлена відповідальність
позичальника щодо прострочення
виконання договірних зобов'язань,
відповідно до якого, за прострочення
повернення кредитних ресурсів та/або
сплати процентів позичальник сплачує
Банку пеню з розрахунку 1 % від
простроченої суми за кожний день
прострочення.

Станом на 17.10.2013 року сума пені,
нарахована по кредитному договору №
594-056К від 11.05.2006 року, за період з 17.10.2012
року по 17.10.2013 року становить 2 564 000,82
грн.

Крім того, за період з 11.02.2008 року по
17.10.2013 року ОСОБА_3 має заборгованість
по процентам у розмірі 47 741,59 доларів
США, що згідно з курсом Національного
Банку України (799,3 грн. за 100 доларів США)
станом на 01.11.2013 року становить 381 598,53
грн.

Посилаючи по на викладені обставини,
просило суд стягнути з ОСОБА_3 на його
користь заборгованість по процентам у
розмірі 381 598,53 грн., пеню у розмірі 2 564
000,82 грн., а також судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 24
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Банк
„Фінанси та Кредит" в особі філії
„Запорізьке регіональне управління"
ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" пеню по
кредитному договору № 594-056К від 11.05.2006
року, за період з 17.10.2012 року по 17.10.2013
року у розмірі 11 749,42 доларів США
(еквівалент 93 913 грн. 11 коп.), проценти,
нараховані за період з 11.02.2008 року по
11.05.2009 року у розмірі 11 749,42 доларів США
(еквівалент 93 913 грн. 11 коп.), а також
судовий збір у розмірі 1 878 грн. 26 коп.,
всього стягнуто 189 704 грн. 48 коп.

В задоволенні позову про стягнення
процентів та пені у визначеному
позивачем розмірі - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в особі
філії „Запорізьке регіональне
управління" ПАТ „Банк „Фінанси та
Кредит" подало апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду змінити та постановити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з відповідача судові витрати
по сплаті судового збору за подання
апеляційної скраги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Задовольняючи позов частково та
меншуючи розмір пені та проценти за
користування кредитними ресурсами, суд
першої інстанції виходив з того, що
пеня значно перевищує основний борг, а
відсотки за користування кредитом
зменшив виходячи з строку повернення
кредиту, тобто стягнув нарахування до
11.05.2009року.

З таким висновком не можна погодитися,
оскільки він не відповідає обставинам
справи та положенням матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції, що
11 травня 2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ
„Банк „Фінанси та Кредит"
(правонаступником якого є ПАТ „Банк
„Фінанси та Кредит"), був укладений
кредитний договір №594-056 К, згідно з
умовами якого ОСОБА_3 отримав кредитні
ресурси в сумі 39 000 доларів США, строком
повернення кредитних ресурсів до 11
травня 2009 року, з оплатою по процентній
ставці 16,00 % річних(а/с 5-6).

Пунктом 6.1 кредитного договору
встановлена відповідальність
позичальника щодо прострочення
виконання договірних зобов'язань,
відповідно до якого, за прострочення
повернення кредитних ресурсів та/або
сплати процентів позичальник сплачує
Банку пеню з розрахунку 1 % від
простроченої суми за кожний день
прострочення.

Станом на 17.10.2013 року сума пені,
нарахована по кредитному договору №
594-056К від 11.05.2006 року, за період з 17.10.2012
року по 17.10.2013 року становить 2 564 000,82
грн.

Крім того, за період з 11.02.2008 року по
17.10.2013 року ОСОБА_3 має заборгованість
по процентам у розмірі 47 741,59 доларів
США, що згідно з курсом Національного
Банку України (799,3 грн. за 100 доларів США)
станом на 01.11.2013 року становить 381 598,53
грн.

Вказана заборгованість підтверджена
розрахунками позивача і не спростована
відповідачем(а/с 15-20).

В відповідності до положень ст.ст.
526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від
31.08.2010року, з ОСОБА_3, на користь АТ
„Банк „Фінанси та Кредит", стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№ 594-056К, станом на 01.03.2010року у розмірі
589328.95гр., однак це рішення не
виконане(а/с 55-57).

Відповідно до роз*ясень п.17
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30 березня 2012 року №5,
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Суд першої інстанції правильно
посилався на вищенаведене, проте
застосовуючи ч.3 ст.551 ЦК України, не
врахував її положення та роз*яснення
п.27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30 березня 2012 року №5.

За ч.3 ст.551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно роз'яснень, наданих у п.27
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30 березня 2012 року №5,
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч.
3 ст. 551 ЦК України можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, та на це вказує апелянт, в
матеріалах справи відсутні будь які
докази та посилання відповідача на
істотні обставини, які б дали підстави
для застосування судом першої
інстанції ч.3 ст.551 ЦК України.

Крім того, оскільки наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, проценти, як
сплата за користування боржником
коштами кредитора, підлягають сплаті
згідно з положеннями статей 1054 ЦК
України, п.4.2, 7.3 Кредитного договору
№594-056 К від 11.052006року, і не припинилися
11.05.2009року, як помилково вважає суд
першої інстанції.

Отже, зменшуючи розмір пені з 2 564
000гр., до 93913.11гр., та розмір процентів за
користування кредитними ресурсами з 381
598,53 грн до 93913.11гр суд першої інстанції
неповно з*ясував всі обставини, не
врахував положення норм матеріального
права, роз*яснення постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30 березня 2012 року №5,
припустився помилки яка призвела до
ухвалення рішення, яке не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
спростовують висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість
зменшення стягнень та дають підстави
для скасування рішення суду від
24.03.2014року, з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
Запорізьке регіональне управління
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»
задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 24 березня 2014 року
у цій справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту: «Позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії
Запорізьке регіональне управління
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Банк
„Фінанси та Кредит" в особі філії
„Запорізьке регіональне управління"
ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" пеню по
кредитному договору № 594-056К від 11.05.2006
року, за період з 17.10.2012 року по 17.10.2013
року у розмірі 2564000.82гр; прострочену
заборгованість по відсоткам,
нарахована за період з 11.02.2008 року по
01.11.2013 року у розмірі 381598.53гр., а також
судовий збір у розмірі 5268гр., всього
стягнуто 2950867.35гр.»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: