Справа № 360/884/13-ц Головуючий у І
інстанції Унятицький Д.Є.Провадження №
22-ц/780/2527/14 Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 19
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Бородянського районного
суду Київської області від 24 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: приватний
нотаріус Бородянського нотаріального
округу ОСОБА_4, Бородянська районна
державна нотаріальна контора
Київської області, про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним, витребування майна з
володіння добросовісного набувача та
визнання права власності на спадкове
майно, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - Бородянська районна
державна нотаріальна контора
Київської області, про визнання права
власності на обов'язкову частку у
спадщині.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, треті
особи: приватний нотаріус
Бородянського нотаріального округу
ОСОБА_4, Бородянська районна державна
нотаріальна контора Київської області,
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, витребування майна
з володіння добросовісного набувача та
визнання права власності на спадкове
майно, посилаючись на те, що вона,
ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 є
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5. ОСОБА_6 відмовився від своєї
частки спадщини на користь позивачки.
Після смерті ОСОБА_5 залишилась
спадщина у вигляді жилого будинку
АДРЕСА_1, який належав йому на праві
спільної сумісної власності, оскільки
придбаний в період шлюбу з
відповідачкою ОСОБА_5 Отже до спадкової
маси ввійшла ? частка вказаного
будинку, а позивачка як одна з трьох
спадкоємців, один з яких відмовився від
своєї частки на її користь, має право на
1/3 частину даного будинку. Проте,
відповідачка ОСОБА_5, скориставшись
тим, що будинок був оформлений на її
ім'я, продала його відповідачу ОСОБА_1 У
зв'язку з викладеним та уточненими
позовними вимогами ОСОБА_3 просила
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, а саме
в частині продажу його 1/3 частини;
витребувати на її користь із володіння
добросовісного набувача ОСОБА_1 1/3
частину жилого будинку за вказаною
адресою та визнати за нею право
власності на вказану 1/3 частину
спірного будинку.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Бородянська районна державна
нотаріальна контора Київської області,
про визнання права власності на
обов'язкову частку у спадщині,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер її чоловік ОСОБА_5, з яким вона
постійно проживала по день його смерті.
ОСОБА_5 за життя було складено заповіт
на ім'я ОСОБА_3, згідно з яким він
заповів їй житловий будинок АДРЕСА_2,
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,25 га та земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,17 га в с. Заруддя.
ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право
власності в порядку спадкування на
вказане нерухоме майно. Проте, ОСОБА_5,
як непрацездатна вдова за віком має
право на обов'язкову частку у спадщині
на вказане нерухоме майно. У зв'язку з
викладеним позивач просила визнати за
нею право власності на 1/6 частину
вказаного будинку, 1/6 частину земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,25 га в с. Заруддя Іванківського
району Київської області та 1/6 частину
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,17 га в с. Заруддя Іванківського
району Київської області.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу,
укладений 19 жовтня 2011 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_1 в частині купівлі-продажу 1/3
частини будинку АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_3 в порядку спадкування після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 право
власності на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Витребувано на
користь ОСОБА_3 з володіння
добросовісного набувача ОСОБА_1 1/3
частину житлового будинку АДРЕСА_1. В
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційні скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_5- батько ОСОБА_3 та
чоловік ОСОБА_5 (а. с. 71). 26 листопада 2010
року ОСОБА_5 склав заповіт на ім'я
доньки ОСОБА_3 (а. с. 70). Після смерті
спадкодавця до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини
звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а. с. 68-69).
ОСОБА_3 є донькою спадкодавця (а. с. 10-11).
ОСОБА_5 є дружиною померлого, яка
постійно проживала з ним до дня його
смерті (а. с. 13). 21 жовтня 2005 року ОСОБА_5
придбала житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с.
75). При посвідченні вказаного договору
купівлі-продажу ОСОБА_5 подав
приватному нотаріусу заяву, згідно
якою він не заперечував та давав згоду
на купівлю його дружиною спірного
житлового будинку за гроші, які вони
набули у період знаходження в
зареєстрованому шлюбі. (а. с. 82). 19 жовтня
2011 року житловий будинок АДРЕСА_1 був
проданий ОСОБА_5 ОСОБА_1 (а. с. 105).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_7, суд виходив з того, що
позовні вимоги ОСОБА_7 підлягають
судовому захисту, оскільки нею
доведено що 1/3 частина житлового
будинку АДРЕСА_1 була відчужена поза її
волею.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки він суперечить вимогам
закону та обставинам справи.

Згідно із положеннями ЦК України,
особа, яка вважає, що її речові права
порушені, має право звернутися до суду
з позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння (ст. ст. 330,
338 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України,
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває права власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребувано у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Отже захист прав особи, яка вважає себе
власником майна, можливий шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.

Одним із способів набуття права
власності є спадкування.

За правилами ст. ст. 1218, 1231 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкоємцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
прийняття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3, звертаючись до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, не вказала спірний житловий
будинок АДРЕСА_1, як спадкове майно, на
яке вона приймає спадщину (а. с. 68), і до
дня подання даного позову у квітні 2013
року жодних претензій на вказаний
будинок не пред»являла. У первинному
позові ОСОБА_3 просила стягнути з
відповідачки на її користь збитки у
розмірі 1/3 вартості проданого будинку.
У листопаді та грудні 2013 року позивачка
подала до суду позовні заяви у новій
редакції, у яких просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу
будинку, визнати за нею право власності
на 1/3 частку будинку та витребувати її у
ОСОБА_1 Судом першої інстанції позовні
заяви ОСОБА_3 у новій редакції були
прийняті до розгляду з порушенням
вимог ст.. 31 ЦПК України, відповідно до
яких позивач має право до початку
розгляду справи по суті шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову. Суд же прийняв до
розгляду позовну заяву ОСОБА_3, у якій
змінено і предмет і підставу позову,
після початку розгляду справи по суті.

Ухваливши рішення про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
укладеного 19 жовтня 2011 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_1 в частині купівлі-продажу 1/3
частини будинку АДРЕСА_1, суд у
порушення вимог ст..ст. 214, 215 ЦПК України
не навів у рішенні мотиви та правові
підстави визнання вказаного договору
недійсним.

Ухваливши рішення про визнання за
позивачкою права власності на 1/3 частку
спірного будинку у порядку
спадкування після померлого ОСОБА_5,
суд не врахував роз»яснення п.23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», відповідно до яких
позовні вимоги про визнання права на
спадкове майно можуть вирішуватись у
судовому порядку лише у разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення неповно встановив
фактичні обставини справи, не
визначився із характером
правовідносин сторін та правовою
нормою, яка підлягає до застосування
при їх вирішенні, тобто ухвалив рішення
з порушенням норм ст. ст. 212-214 ЦПК
України, а тому дане рішення підлягає
скасуванню в частині позовних вимог за
первісним позовом.з ухваленням в цій
частині нового рішення.

При ухваленні нового рішення колегія
суддів виходить з положень ст.. 388 ЦК
України, відповідно до яких майно,
придбане за відплатним договором, може
бути витребуване у добросовісного
набувача лише у разі, якщо воно вибуло з
володіння власника не з його волі.

По справі безспірно встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем спірного будинку, оскільки
при укладенні договору купівлі-продажу
цього будинку не знав і не міг знати про
наявність претензій позивачки на цей
будинок. Добросовісність ОСОБА_1
сторонами не оспорювалась. Позивачка
ОСОБА_3 у судовому засіданні не довела,
що спірна частина будинку вибула з її
володіння не з її волі, оскільки ця
частина будинку у володінні позивачки
ніколи не перебувала і на час
відчуження будинку позивачка не мала
права власності на цю частку та не
заявляла про свої права на її
успадкування. Враховуючи, що
відповідач ОСОБА_1 сплатив повну ціну
за будинок ОСОБА_5 до підписання
договору купівлі-продажу (а.с. 105),
позивачка ОСОБА_3 може претендувати на
відшкодування вартості належної їй
частки у разі доведеності таких
позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення позову про визнання
договору купівлі-продажу 1/3 частки
спірного будинку недійсним, оскільки
по справі не надано доказів порушення
прав позивачки при його укладенні. Не
встановлено по справі і обставин,
передбачених ст..ст. 215, 203 ЦК України,
які можуть бути підставами для
визнання договору недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за
нею права власності на 1/3 частку
будинку у порядку спадкування після
померлого ОСОБА_5 не підлягають
судовому розгляду з підстав, наведених
вище.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус
Бородянського нотаріального округу
ОСОБА_4, Бородянська районна державна
нотаріальна контора Київської області,
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, витребування майна
з володіння добросовісного набувача та
визнання права власності на спадкове
майно - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: