№2-3797/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Курапрокс» та
ОСОБА_2 про поновлення на роботі,
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Курапрокс» з вимогами про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
стягнення моральної шкоди та інших
витрат.

В подальшому в якості співвідповідача
за заявою Позивача було залучено
директора ТОВ «Курапрокс» ОСОБА_2

Позивач зазначає, що наказом від 07
березня 2014 року її було звільнено з
посади менеджера (управителя) в оптовій
торгівлі та посередництві у торгівлі,
на якій вона працювала з 01.07.2013р.

При цьому, як вказує Позивач, вона не
мала наміру та бажання звільнятись,
проте під психологічним тиском з боку
директора товариства ОСОБА_2 вона
написала заяву про звільнення за
власним бажанням в день написання цієї
заяви, тобто 07 березня 2014 року.

ОСОБА_1 вказує, що в зазначений день
директор викликала її до себе в
кабінет, де віддала трудову книжку, в
якій вже містився запис про звільнення
за власним бажанням з 07.03.2014р. Побачивши
вже зроблений у трудовій книжці запис,
Позивач, як вона пояснює, піддалась
тиску директора і написала заяву про
своє звільнення за власним бажанням в
цей же день. Крім того, навіть отримавши
від ОСОБА_1 заяву про звільнення,
Відповідач не здійснив остаточного
розрахунку, і частково заборгованість
була погашена лише в червні 2014 року,
проте з розміром виплати Позивач не
погоджується.

Позивач зазначає, що внаслідок
незаконного звільнення їй було
заподіяно моральну шкоду, вона
протягом тривалого часу перебувала у
стресі, зверталась за медичною
допомогою, була позбавлена засобів до
існування, у зв'язку з чим просить суд
стягнути з Відповідача компенсацію за
спричинену моральну шкоду, яку оцінює в
15000 гривень.

У судовому засіданні Позивач, яка за
своїм клопотанням була допитана в
якості свідка, підтвердила суду, що
вона не мала наміру звільнятись з
роботи в ТОВ «Курапрокс». 07 березня 2014
року, коли вона прийшла зранку на
роботу, директор ОСОБА_2 запросила її до
себе в кабінет, де віддала трудову
книжку з уже внесеним записом про
звільнення, та сказала, що більше не
хоче її бачити на роботі. Під таким
тиском Позивач написала заяву про
звільнення за власним бажанням, хоча це
і не відповідало справжній її волі.
Свою позицію Позивач підтверджує тим,
що вже 14 березня 2014 року вона
звернулась до Відповідача із заявою
про надання документів, необхідних для
звернення до суду з метою захист своїх
прав.

Крім того, Позивач звернула увагу суду
на те, що в цей же день таким же чином
була звільнена ще один працівник
компанії - ОСОБА_3, якій також було
вручено трудову книжку зі вже внесеним
записом про звільнення, а потім
поставлено вимогу про написання заяви
про звільнення. Разом з тим, на
уточнююче запитання суду Позивач
зазначила, що директор товариства
ОСОБА_2 не підвищувала голосу у розмові
з нею, жодним чином не погрожувала,
проте сам факт видачі трудової книжки
із записом про звільнення Позивач
вважає тиском, під яким вона вимушена
була написати заяву про звільнення за
власним бажанням.

Представник Позивача підтримав подану
заяву, наполягаючи на тому, що Позивач
не мала ніякого бажання звільнятися з
ТОВ «Курапрокс», заява про звільнення
Позивачем написана під
морально-психологічним тиском, навіть
без зазначення про 2-тижневий період
відпрацювання.

Представники Відповідача, а також
Відповідач ОСОБА_2, яка була допитана
судом в якості свідка, проти
задоволення позову заперечували,
наполягаючи на тому, що Позивач
добровільно виявила бажання
звільнитись з компанії, сама просила
оформити звільнення одним днем, що і
було зроблено. Ніяких конфліктів у
Позивача з директором не було, як
зазначає сторона Відповідачів,
розійшлись нормально, без скандалів.

Відповідач ОСОБА_2 зазначила, що у неї
була інформація про те, що ОСОБА_1
шукала нове місце роботи, оскільки її
не влаштовувала заробітна плата та
кар'єрні перспективи, у зв'язку з чим
протягом кількох днів в одній з
компаній проводила стажування. Саме з
підшуканням нового місця роботи, як
припускає Відповідач, ОСОБА_1 попросила
її звільнити без відпрацювання 2
тижнів, передбачених ст. 38 КЗпП України.
Ніяких проблем у цьому директор
товариства не бачила, а тому пішла
назустріч Позивачу, оформивши її
звільнення в той же день.

Причиною подання Позивачем заяви про
визнання звільнення незаконним
Відповідач допускає можливе зникнення
варіанту з новим місцем
працевлаштування, на який претендувала
ОСОБА_1 Ці ж обставини стосуються і
іншого працівника компанії - ОСОБА_3,
яка в той же день виявила бажання
звільнитись за власним бажанням з
компанії, а потім таким же чином
оскаржувала своє звільнення.

Свідок ОСОБА_4, яка працює бухгалтером в
компанії ТОВ «Курапрокс» суду
пояснила, що 07 березня 2014 року ОСОБА_5
висловила бажання поспілкуватись з
директором, у зв'язку з чим, зайшла до
неї в кабінет. Після недовгої розмови
ОСОБА_5 вийшла з кабінету та надала
свідку заяву про своє звільнення за
власним бажанням в той же день для
оформлення відповідних кадрових
документів, оскільки саме бухгалтер у
товаристві займається кадровою
документацією. Ніяких сварок,
скандалів в той день свідок не чула, і
враховуючи, що офіс компанії
розміщений у приміщенні звичайної
квартири, переконана, що їх не було.
Свідок зазначила, що їй було відомо про
наявність у ОСОБА_5 змінити місце
роботи, у зв'язку з чим вона вже
проходила стажування в іншій компанії.
В той же день, як пояснила свідок, нею
було підготовлено наказ про звільнення
ОСОБА_5, внесений запис в трудову
книжку, а також розрахунок виплат при
звільненні. Проте Позивач розрахунку
не дочекалась і пішла з офісу ще до
того, як він був готовий. Враховуючи
нездійснення розрахунку при
звільненні і подальшу неявку ОСОБА_5 за
належними їй коштами, товариством було
направлено листа, в якому Позивачу
пропонувалось з'явитись в офіс
компанії для їх отримання. Натомість, з
посиланням на наявність спору між
сторонами ОСОБА_1 написала у відповідь,
що не уявляє можливим отримати належні
їй кошти та запропонувала реквізити
для їх безготівкового перерахунку.
Саме на зазначені реквізити в
подальшому і були перараховані кошти в
сумі 1118,29 грн.

Свідок ОСОБА_3 суду повідомила, що 07
березня 2014 року спочатку її, а потім і
ОСОБА_1 викликала до себе директор ТОВ
«Курапрокс», в якому вони працювали, та
надавши трудову книжку з внесеним
записом про звільнення, поставила
перед цим фактом і не пояснюючи причин
звільнення попросила написати
відповідні заяви. Не маючи юридичної
освіти та під тиском директора вони
змушені були погодитись на написання
заяви про звільнення за власним
бажанням, хоча фактично це не
відповідало їх волі. Свідок
підтвердила, що ОСОБА_1 в січні 2014 року
мала пропозицію перейти на іншу роботу,
стажувалась там, проте від пропозиції
відмовилась, і мала намір продовжувати
працювати в ТОВ «Курапрокс».

Заслухавши пояснення Позивача та її
представника, представника
Відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступні
обставини.

Судом встановлено, що 01 липня 2013 року
наказом №18 ОСОБА_1 була прийнята на
посаду менеджера (управителя) в оптовій
торгівлі та посередництві у торгівлі в
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Курапрокс». (а.с. 46)

07 березня 2014 року Позивачем ОСОБА_1
написано заяву про звільнення з
компанії ТОВ «Курапрокс» за власним
бажанням з 07.03.2014р. Цією ж датою
директором ТОВ «Курапрокс» ОСОБА_2 було
видано наказ №4 про звільнення ОСОБА_1 з
посади у відповідності до ст.38 КЗпП
України.

Пояснення Позивача про те, що запис в
трудовій книжці внесений був без її
відома ще до написання нею заяви про
звільнення, і використовувався якості
тиску на Позивача належними доказами
не обґрунтоване. Так, на противагу
свідченням Позивача, допитана в якості
свідка директор ОСОБА_2 пояснила, що
ініціатива на розірвання трудового
договору виходила саме від ОСОБА_1, і
ніякого тиску на неї не чинилось. Крім
того допитана також в якості свідка
бухгалтер ОСОБА_4 підтвердила, що
Позивача ОСОБА_1 ніхто не просив писати
заяву про звільнення, і це було її
власним бажанням.

До пояснень свідка ОСОБА_3 слід
віднестись критично, оскільки
безпосереднім свідком подій під час
написання діалогу ОСОБА_1 та
директором, а також написання заяви про
звільнення з посади вона не була,
оскільки в цей час вже залишила офіс.

Крім того, суд також звертає увагу і на
пояснення самого Позивача, яка
зазначила, що ОСОБА_2 під час розмови з
нею не підвищувала голосу, не ображала
і не погрожувала. Один лише факт
надання трудової книжки із внесеним
записом про звільнення із пропозицією
написати заяву за власним бажанням не
може розцінюватись як неподоланний
тиск, оскільки Позивач не була
поставлена в безальтернативні умови. А
тому навіть пояснення самої Позивача
не дають підстав для задоволення її
позову про визнання звільнення
протиправним.

У зв'язку з цим не можуть бути
задоволені вимоги про стягнення з
Відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, а також
компенсація за спричинену моральну
шкоду, оскільки саме з незаконним
звільненням Позивач пов'язує її
настання у позові.

Що стосується вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, то суд
керується наступним.

Безспірно встановлено, що 07 березня 2014
року після написання заяви про
звільнення за власним бажанням Позивач
зібравши свої речі залишила офіс ТОВ
«Курапрокс», не очікуючи розрахунку, і
до нього більше не поверталась.

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься розрахунок виплат за
невикористану відпустку та загальна
розрахункова відомість, складена 07
березня 2014 року та затверджена
директором ОСОБА_2 на суму в розмірі
1118,29 гривень. З урахуванням місячного
окладу в розмірі 1600 гривень та 5
відпрацьованих днів у березні 2014 року
Відповідачем вірно визначено до сплати
Позивачу 400 гривень.

У зв'язку з неявкою Позивача за
розрахунком при звільненні 25 березня
2014 року від імені директора ТОВ
«Курапрокс» на її адресу було
направлено лист, в якому запропоновано
з'явитись в офіс компанії для отримання
належних їй коштів, проте у своїй
відповіді від 28 травня 2014 року Позивач
зазначила про неприпустимість
отримання нею будь-яких коштів
готівкою у зв'язку з наявністю спору
між сторонами, але при цьому повідомила
реквізити для перерахування їх на
банківський рахунок.

23 червня 2014 року, після виходу
бухгалтера товариства з відпустки,
розрахована для виплати Позивачу сума
в розмірі 1118,29 грн була перерахована в
повному обсязі на зазначений ОСОБА_1
рахунок.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що затримка розрахунку при
звільненні ОСОБА_1 сталась не з вини
Відповідача, а тому підстав для
покладення на нього відповідальності
суд не вбачає.

З огляду на не доведеність заявлених
Позивачем вимог щодо визнання
протиправними дій Відповідача суд
також не вбачає підстав для
задоволення вимог про стягнення
компенсації за понесені Позивачем
витрати, пов'язані з отриманням
правової допомоги.

Керуючись ст. 38, ст.237-1 КЗпП України, ст.
ст. 10, 11, 81, ч. 3 ст. 88, ст. ст. 213, 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: