________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/5313/2012
Провадження № 2-р/520/20/14
УХВАЛА

21.08.2014 року суддя Київського районного
суду міста Одеси Літвінова І.А.,
ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про
роз’яснення рішення суду у цивільній
справі № 1512/5313/2012,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2014 року до Київського
районного суду міста Одеси надійшла
заява ОСОБА_1 про роз’яснення рішення
суду, якою остання просить «встановити
порядок користування квартирою № 43,
будинку № 10/1, по вул. Космонавта
Комарова в м. Одесі, виділивши їй та її
неповнолітньому сину ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 одну із житлових кімнат;
підсобні приміщення квартири: балкон,
коридори, кухню, ванну кімнату, туалет
та кладочку залишити в загальному
користуванні».

21 серпня 2014 року при ознайомлені з
матеріалами цивільної справи №
1512/5313/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ГУ ДМС в
Одеській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та за зустрічним
позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради, як орган опіки та
піклування про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та встановлення порядку
користування житловим приміщенням
встановлено, що вона дійсно
розглядалась Київським районним судом
міста Одеси.

Розгляд справи завершився 25 лютого 2014
року ухваленням рішення, яким
відмовлено у задоволені позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ГУ ДМС в Одеській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням;
зустрічний позов ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради, як орган опіки та
піклування про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та встановлення порядку
користування житловим приміщенням
задоволено частково.

Судовим рішенням від 25.02.2014 року
вирішено вселити ОСОБА_1 та її сина,
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартиру АДРЕСА_1;
зобов’язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
чинити перешкоду у проживанні та
користуванні квартирою № 43, буд. № 10/1,
по вул. Космонавта Комарова в місті
Одесі. В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
сторонами не оскаржувалось.

Виходячи зі змісту ст. 221 ЦПК України,
заява про роз’яснення рішення суду
розглядається у судовому засіданні у
присутності осіб, які брали участь у
справі.

З огляду на це, судом були витребувані
відомості щодо місця реєстрації осіб,
що приймали участь при розгляді справи.

21 серпня 2014 року, ознайомившись з
інформацією Відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області
встановлено, що гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та гр. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_6, що співпадає з даними,
зазначеними у заяві. Проте гр. ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_7 за відомостями ВАДР ГУ ДМС
України в Одеській області
зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8,
що суперечить відомостям, зазначеним
заявником та потребує відповідних
уточнень.

Порядок оформлення заяв про
роз’яснення рішення та відкриття
провадження у справі за такими заявами
спеціальними процесуальними нормами
діючого Цивільного процесуального
кодексу України не передбачений.

За положеннями ч. 8 ст. 8 ЦПК України,
якщо спірні відносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (аналогія закону), а за
відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України,
суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на
підставі заяви, поданої і оформленої
в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок подання та оформлення позовних
заяв встановлений статтями 119, 120 ЦПК
України, якими визначенні вимоги до
форми та змісту позовної заяви та
порядок подання копій позовної заяви
та доданих до неї документів. Цей
порядок є загальним та застосовується
також і до заяв про роз’яснення
рішення суду.

При ознайомлені з заявою ОСОБА_1 та
додатками до заяви, встановлені
підстави для залишення її без руху, у
зв’язку з невідповідністю вимогам
ст.ст. 119, 120, 221 ЦПК України при оформлені
заяви.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
встановлено, що позовна заява повинна
містити ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі.

Заявником не вказані номери засобів
зв’язку ОСОБА_3 та КРА ОМР як органу
опіки та піклування, що свідчить про
неналежне виконання вимог чинного
законодавства.

Дані обставини мають істотне значення
для здійснення в наступному судових
викликів за правилами ст. 74 ЦПК України.

Крім цього, п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позивач зобов’язується зазначити в
позовній заяві докази, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Заявник дані зобов’язання не виконав,
в заяві не зазначив докази в
підтвердження обставини, на яку
особисто посилається, а саме – щодо
наявності труднощів у виконанні
рішення суду через його
незрозумілість.

Більше того, матеріали справи №
1512/5313/2012 взагалі не містять відомостей,
що судом видано, а заявником в свою
чергу отримано виконавчий лист на
примусове виконання рішення суду.

Заявник не зазначає і наявність
підстав для звільнення від
доказування.

Як роз’яснено в п. 7 Постанови № 2 від 12
червня 2009 року Пленуму Верховного суду
України, позовна заява за змістом
повинна відповідати вимогам статті 119
ЦПК. У зв’язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 60 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Частиною 1 ст. 120 ЦПК України, позивач
зобов’язується додати до позовної
заяви її копії та копії всіх
документів, що додаються до неї,
відповідно до кількості відповідачів
і третіх осіб.

Вимоги ч. 1 ст. 120 ЦПК України позивач не
виконав, копії заяви та додатків до неї
для направлення відповідачу –
відсутні.

Окремо увага заявника звертається на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

За змістом вказаної норми закону при
вирішенні питання про роз'яснення
рішення, суд має роз'яснити положення
постановленого ним рішення, які
нечітко ним сформульовані, що
позбавляє можливості його реалізації.

Як вбачається зі змісту зустрічної
позовної заяви (т.1 а.с. 211) ОСОБА_1
заявлялись наступні вимоги:

«1. Вселити мене та мого
неповнолітнього сина ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру № 43 у будинку за
№ 10/1 по вул. Космонавта Комарова в
місті Одесі.

2. Встановити порядок користування
квартирою № 43 у будинку за № 10/1 по вул.
Космонавта Комарова в місті Одесі,
виділивши мені та моєму
неповнолітньому сину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 одну із житлових кімнат,
підсобні приміщення квартири – балкон,
коридори, кухню, ванну кімнату, туалет
та кладочку залишити в загальному
користуванні.

3. Зобов’язати відповідачів – ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди у
проживанні та користуванні квартирою
№ 43 у будинку за № 10/ по вул. Космонавта
Комарова в місті Одесі».

Як було вказано вище, рішенням суду від
25.02.2014 р. зустрічний позов ОСОБА_1
задоволено частково, у задоволені
вимог щодо встановлення порядку
користування квартирою відмовлено.

В той же час у своїй заяві про
роз’яснення судового рішення ОСОБА_1
повторно просить суд встановити
порядок користування квартирою та
виділити їй та сину одну з жилих кімнат,
посилаючись на те, що без відповідних
роз’яснень рішення суду неможливо
виконати.

Отже, заявник у своїй заяві фактично
просить суд розглянути вимоги, у
задоволенні яких йому вже було
відмовлено, що не узгоджується зі
змістом ст. 221 ЦПК України.

До відома заявника – сторона, яка не
згодна з рішенням суду повністю або
частково має право на апеляційне та
касаційне оскарження такого рішення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

При усуненні недоліків заяви, ОСОБА_1
слід звернути увагу на роз’яснення, що
містяться у п. 21 Постанови Пленуму ВСУ
«Про судове рішення у цивільній
справі» від 18.12.2009 № 14 - якщо фактично
порушено питання про зміну рішення або
внесення в нього нових даних, у тому
числі й роз'яснення мотивів ухваленого
рішення, суд ухвалою відмовляє в
роз'ясненні рішення.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Разом з тим, Європейський суд
зазначає, що не повинно бути занадто
формального ставлення до передбачених
законом вимог, так як доступ до
правосуддя повинен бути не лише
фактичним, але й реальним (Рішення Суду
у справі Жоффре де ля Прадель проти
Франції від 16.12.1992 року).

За положеннями ст. 121 ЦПК України, суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119-120 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 про
роз’яснення рішення суду у цивільній
справі № 1512/5313/2012.

Надати заявнику строк для усунення
недоліків протягом п’яти днів з дня
отримання ним ухвали.

Роз’яснити заявнику, якщо він
відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 ЦПК України
заява буде вважатись поданою в день
первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається заявникові, що не
перешкоджає повторному зверненню до
суду з цією заявою у встановленому
порядку.

Копію ухвали направити позивачу для
виконання.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя

Літвінова І. А.