Провадження 2/127/5752/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Забіяці К.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Староміський відділ ДВС
Вінницького МУЮ про виключення майна з
акту опису та звільнення з-під арешту, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 мотивував позов тим, що є
фізичною особою-підприємцем і 01.01.2014
року із ОСОБА_3 уклав договір оренди
приміщення (ракушки) під магазином
АДРЕСА_1, наповнив орендоване місце
своїм товаром. 16.06.2014 року до магазину
зайшов державний виконавець Заплетнюк
Б.І. та пред`явив постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
43642556 від 10.06.2014 року на підставі ухвали
Вінницького міського суду Вінницької
області про забезпеченню позову ОСОБА_4
шляхом накладення арешту на майно в
приміщенні магазину АДРЕСА_1 і заборони
продажу майна будь-яким особам, зокрема
ОСОБА_3 Незважаючи на його пояснення,
зокрема що майно не належить ОСОБА_3 і
що приміщення він орендує, державний
виконавець описав все майно (товар),
наклав арешт, про що склав відповідний
акт 16.06.2014 року. Проте, дане майно є
його власністю, яке він придбав за
особисті кошти для реалізації і не є
предметом спору між подружжям ОСОБА_3.
На підставі ст. 321 ЦК України, ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» просив виключити з акту
опису і арешту майна та звільнити з-під
арешту належний на праві власності
товар, який був описаний головним
державним виконавцем Староміського
ВДВС Заплетнюком Б.І. 16.06.2014 року за
адресою АДРЕСА_1 та включений до акту
опису і арешту майна від 16.06.2014 року.

Ухвалою суду від 26.08.2014 року
первісного відповідача - Староміський
ВДВС Вінницького МУЮ замінено на
належного - ОСОБА_3 та притягнуто до
участі в справі в якості
співвідповідача ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2
підтримали позов, суду пояснили, що
право власності на описане майно
(товар) відповідно до переліку, що
зазначений в позовній заяві,
підтверджується видатковими
накладними, доказів сплати коштів за
його придбання, товарних чеків немає.
Переважну частину майна він купляв для
реалізації без документів.

Відповідач ОСОБА_3 визнав позов,
суду пояснив, що товар, яким торгує
ОСОБА_1 не є спільною сумісною
власністю подружжя, тому поділу не
підлягає. Також пояснив, що приміщення
АДРЕСА_1 належить йому на праві
власності і він здає в оренду ОСОБА_1
відповідно до договору від 01.01.2014 р.

Відповідачка ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_5 позов не визнали,
оскільки майно є спільною сумісною
власністю подружжя, придбаний за
спільні кошти, і є предметом спору в
справі № 127/9250/14 за позовом ОСОБА_4 Майно
описане на виконання ухвали суду від
04.06.2014 року про забезпечення позову, а
ОСОБА_1 не довів належними доказами те,
що товар належить йому на праві
власності. Крім того, ОСОБА_4 додала, що
по окремим торговим маркам вона є
офіційним дистриб`ютором по Вінницькій
області, а ОСОБА_1 фактично працює
реалізатором і кошти від продажу
товару здає в касу спільної
бухгалтерії та отримує заробітну
плату.

Державний виконавець
Староміського ВДВС Заплетнюк Б.І. в
судове засідання не з`явився, про день
та час розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, що
беруть участь в справі, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, суд прийшов до висновку,
що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
фізичною особою - підприємцем, 01.01.2014
року уклав із ОСОБА_3 договір оренди
приміщення під магазином АДРЕСА_1 для
ведення торгівлі (а.с. 9).

16.06.2014 року державним виконавцем
Староміського ВДВС Вінницького МУЮ
Заплетнюком Б.І. на виконання ухвали
Вінницького міського суду Вінницької
області від 04.06.2014 року у справі 127/9250/14-ц
про забезпечення позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя було описане майно, що
знаходиться в приміщенні магазину
АДРЕСА_1 та заборонено продаж будь-яким
особам, зокрема ОСОБА_3 (а.с. 11-17).

Відповідна ухвала суду міститься
в матеріалах справи (а.с. 35-36).

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 визнав, що йому належить магазин
АДРЕСА_1, і фактично опис майна, яке
просить звільнити з-під арешту ОСОБА_1,
було проведено саме в цьому приміщенні,
а корпус № 2 йому не належить. Дані
обставини підтвердили інші учасники
процесу, а також відповідачка надала
відповідний договір купівлі-продажу
від 29.12.2000 року та реєстраційне
посвідчення.

Тому зазначення в ухвалі суду від
04.06.2014 року і в акті опису й арешту
майна від 16.06.2014 року про те, що
накладено арешт на майно в приміщенні
магазину АДРЕСА_1 суд вважає очевидною
опискою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутись до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Перелік майна, яке ОСОБА_1 вважає
своєю власністю, наведений ним у
позовній заяві та зазначений в акті
опису і арешту від 16.06.2014 року.

Статтею 328 ЦК визначено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

В судовому засіданні було
запропоновано позивачу надати
відповідні документи, що підтверджують
факт придбання ним майна, проте позивач
і представник пояснили, що крім
видаткових накладних, що містяться в
матеріалах справи, інших розрахункових
документів немає (а.с. 18-28).

Разом з тим, надані суду
ксерокопії накладних (а.с. 18-28) не є
належним доказом придбання ОСОБА_1
товару, що зазначений у переліку. Крім
того, накладні не є розрахунковим
документом та не підтверджують
здійснення господарської операції,
також вони не відповідають вимогам,
визначеним ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та які
пред`являються до первинних
бухгалтерських документів.

Інших належних доказів перебування у
власності ОСОБА_1 вказаного майна
немає.

Таким чином, ОСОБА_1 не довів
позовні вимоги, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст. 328,
391 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214,
215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Староміський відділ ДВС Вінницького
МУЮ про виключення майна з акту опису
та звільнення з-під арешту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: