Справа № 583/552/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в складі: головуючого Мовчан
Н.В., за участю секретаря Верби Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, центру надання послуг,
пов’язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування м. Охтирка, Охтирського,
Великописарівського та Тростянецького
районів, підпорядкований УДАІ УМВС,
Управління державної автомобільної
інспекції УМВС України в Сумській
області про встановлення факту
проживання однією сім’єю, визнання
майна спільним майном подружжя, поділ
майна подружжя, скасування свідоцтва

та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 , яка
є законним представником ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання права власності на
майно, зобов’язання вчинити певні
дії,-

встановив:

17 лютого 2014р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з вказаним позовом, в якому, після
уточнення позовних вимог просила:

- встановити факт спільного проживання
ОСОБА_1 з ОСОБА_8 однією сім’єю без
реєстрації шлюбу з 21.04.2012р. по 26.01.2014р.;

- визнати автомобіль марки ВАЗ-21009 ЗНГ,
легковий седан-В, номер шасі (кузова,
рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого 29.08.2013р., та причеп
вантажний “Лев” до легкового
автомобілю –В модель 183121 марки
“Кремінь”, заводський номер С0005526,
2012року випуску, червоного кольору, шасі
(кузов, рама) Y8R183121C0005526 державний
реєстраційний номер ВМ 4363ХТ спільним
майном ОСОБА_1 та ОСОБА_8;

- визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії САТ № 172559
на автомобіль ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий
седан-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА
210990W2274252, сірого кольору, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого 29.08.2013р. та свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
серії САК № 879083, виданого Охтирським
відділенням РЕР ДАІ УМВС України в
Сумській області, виготовленого та
виданого на ОСОБА_9 на причеп вантажний
“Лев” до легкового автомобілю –В
модель 183121 марки “Кремінь”,
заводський номер С0005526, 2012року випуску,
червоного кольору, шасі (кузов, рама)
Y8R183121C0005526державний реєстраційний
номер ВМ 4363ХТ;

- визнати, що ідеальні частки у
автомобілі марки ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий
седан-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА
210990W2274252, сірого кольору, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого 29.08.2013р., та у причепі
вантажному “Лев” до легкового
автомобілю –В модель 183121 марки
“Кремінь”, заводський номер С0005526,
2012року випуску, червоного кольору, шасі
(кузов, рама) Y8R183121C0005526 державний
реєстраційний номер ВМ 4363ХТ, рівними по
1/2 частини , з визнанням за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частку вказаного
автомобілю і причепу.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 12.10.2011р. шлюб між
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірвано, рішенням
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 11.04.2012р. шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_10 розірвано. Ще до
квітня 2012р. позивачка стала проживати з
ОСОБА_8 разом, як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу. 18.11.2012р. ОСОБА_8 та
ОСОБА_1 повінчалися. 04.05.2013р. народився
їх спільний син ОСОБА_11. 28.06.2012р. за
накладною б/н був придбаний причеп
вантажний “Лев” до легкового
автомобілю –В модель 183121 марки
“Кремінь”, заводський номер С0005526,
2012року випуску, червоного кольору,
державний реєстраційний номер ВМ 4363ХТ
і зареєстрований на матір ОСОБА_8-
ОСОБА_9, причеп придбаний за спільні
кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_1. З ОСОБА_9 була
домовленість, що причеп буде
зареєстрований за нею, але з
виготовленням заповіту на ОСОБА_8.
17.08.2011р. був складений заповіт ОСОБА_9 на
ОСОБА_8 20.04.2013р. на ОСОБА_1 був оформлений
поліс обов’язкового страхування –
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів №
АС/2563229 на даний причеп. 27.08.2013р. був
придбаний автомобіль марки ВАЗ-21009 ЗНГ,
легковий седан-В, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який також
зареєстрований на матір ОСОБА_8 –
ОСОБА_9, а поліс страхування на ОСОБА_8
Фактично даний автомобіль
використовував, володів та керував ним
ОСОБА_8 Позивачка спілкувалася з
сім’єю ОСОБА_8 26.01.2014р. ОСОБА_8 помер,
позивачка приймала участь у його
похованні, замовляла ритуальні
послуги. Після поховання чоловіка його
родичі стали пред’являти позивачці
претензії, щодо утримання майна у
вигляді автомобіля та причепа. 12.02.2014р.
померла мати чоловіка ОСОБА_9 З 14.02.2014р.
позивачці родичі чоловіка вимагають
видати їм причеп з автомобілем.
Спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_1
не визнають. Причеп та автомобіль були
придбані за спільні кошти ОСОБА_8 та
ОСОБА_1, автомобіль за 18400грн., а причеп
за 4500грн., що і стало причиною звернення
до суду.

19 березня 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду
з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1,
в якій, після уточнення, просить:

- визнати за ним право власності на 1/2
частину автомобіля марки ВАЗ-21009 ЗНГ,
легковий седан-В, номер шасі (кузова,
рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого 03.07.2012р. на його
дружину ОСОБА_9, та причепу вантажного
“Лев” до легкового автомобілю – В,
модель 183121, марки “Кремінь”,
заводський номер С0005526, 2012року випуску,
червоного кольору, шасі (кузов, рама)
Y8R183121C0005526, державний реєстраційний
номер ВМ 4363ХТ, зареєстрованого 03.07.2012р.
на його дружину ОСОБА_9, як спільне
майно подружжя;

- витребувати з незаконного володіння у
ОСОБА_1 легковий автомобіль марки
ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В, номер шасі
(кузова, рами) ХТА 210990W2274252, сірого
кольору, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, зареєстрованого 03.07.2012р. на його
дружину ОСОБА_9, яка незаконно без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2004р. він
разом з дружиною та своїми дітьми
продали квартиру, та за отримані кошти
придбали будинок та автомобіль
“Фіат”,яким користувались всі члени
сім’ї по дорученню від попереднього
власника. Автомобіль “Фіат” продали у
2007р. і в 2008р. він купив автомобіль ВАЗ-2106
по дорученню, який в 2011р. продав за 2400,00
доларів США. В серпні 2011р. він з
дружиною ОСОБА_9 добавили 1400,00 доларів
США і за 3800,00 доларів США придбали
автомобіль ВАЗ-21099 сірого кольору,
довіреність було виписане на їх сина
ОСОБА_12, з метою в подальшому
переоформити цей автомобіль на
дружину. Позивач та його дружина давали
автомобіль користуватися всім синам. В
серпні 2013р. дружина зареєструвала
автомобіль на своє ім’я, автомобіль
стояв в гаражі в с. Високе, брали
користуватися сини ОСОБА_13 та ОСОБА_12.
26.01.2014р. помер син ОСОБА_12, перед смертю
взяв в користування даний автомобіль
собі і ставив його вдома у хрещеної
ОСОБА_14. У ОСОБА_8 була барсетка при собі
з усіма документами на автомобіль. В
розмові з ОСОБА_14 позивачу стало
відомо, що 25.01.2014р. знайома його сина
ОСОБА_15 прийшла до ОСОБА_14 і звідти
поїхала на його автомобілі ВАЗ-21099 до
себе до дому та взяла берсетку сина з
документами. З того часу автомобіль не
повернула. 12.02.2014р. померла його дружина
– ОСОБА_9 і фактично він та сини є
спадкоємцями частини її майна, тобто
автомобіля та причепа “ Кремній”, який
був придбаний ним у 2012р. за кредитні
кошти, та який зареєстрований на ім’я
дружини ОСОБА_9 07.02.2014р., за життя
дружини, син ОСОБА_13 звернувся з заявою
до Охтирського МВ УМВС, про те, що
ОСОБА_1 незаконно заволоділа
автомобілем ВАЗ-21099. Була проведена
перевірка і складено висновок, в якому
зазначено, що даний автомобіль
знаходиться у користуванні ОСОБА_1, що і
стало причиною звернення до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала, просила задовольнити
в повному обсязі. Зустрічний позов не
визнала, просила відмовити в його
задоволенні. Пояснила, що за час
спільного проживання з ОСОБА_8 вони
вели спільне господарство. ОСОБА_12 на
той час займався гральним бізнесом,
тому мав заробіток. Зі свого боку вона
вклала в автомобіль кошти у сумі
2000,00доларів США, які їй передав
колишній чоловік ОСОБА_10 після
розірвання їх шлюбу. Причеп купляли в
Богодухові. При укладенні договорів
купівлі-продажу транспортних засобів
присутня не була. Автомобілем і
причепом користувався її чоловік
ОСОБА_8, брат ОСОБА_4 брав причеп щоб
перевезти зерно. Оскільки бізнес
ОСОБА_8 був незаконним, з метою
приховання майна, ОСОБА_8 зареєстрував
транспортні засоби на матір – ОСОБА_9,
яка склала на його користь заповіт.
Надати конкретну відповідь чому спірне
майно ОСОБА_8 зареєстрував на матір, а
не на неї, - не змогла.

Представник позивача ОСОБА_16 в
судовому засіданні просив позов
задовольнити, з підстав викладених у
ньому, зазначив, що зустрічний позов не
підлягає задоволенню. Додатково
пояснив, що автомобіль ОСОБА_8 купив у
2011році, користувався ним, у серпні
2013року уклав договір купівлі-продажу
автомобіля з матір’ю, оскільки в цей
час він перебував під слідством за
зайняття незаконним гральним бізнесом.
Причеп ОСОБА_1 та ОСОБА_8 купили в червні
2012року та зберігали у брата.

Представник відповідача ОСОБА_2 –
ОСОБА_17 в судовому засіданні при
вирішенні позову ОСОБА_1 в частині
встановлення факту проживання однією
сім’єю поклався на розсуд суду, в іншій
частині позовних вимог просив
відмовити в задоволенні. Зустрічний
позов підтримав, просив задовольнити в
повному обсязі. Звертав увагу суду на
те, що спірні транспортні засоби
придбані в період шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_9, джерела походження коштів
детально викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 –
ОСОБА_18 в судовому засіданні при
вирішенні позову ОСОБА_1 в частині
встановлення факту проживання однією
сім’єю поклався на розсуд суду, в іншій
частині позовних вимог просив
відмовити в задоволенні. Просив
зустрічний позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 –
ОСОБА_19 в судовому засіданні проти
задоволення позову ОСОБА_1 заперечував,
просив зустрічний позов задовольнити в
повному обсязі.

Від центру надання послуг, пов’язаних
з використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування м. Охтирка,
Охтирського, Великописарівського та
Тростянецького районів,
підпорядкований УДАІ УМВС надійшло
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності.

Інші особи, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлені про час,
дату та місце розгляду справи, в судове
засідання не з’явились, про причину
неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, надавши оцінку
доказам по справі, вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а позов ОСОБА_2 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям під час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За ст. 63 СК України, дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно із вимогами ст. 70 СК у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 12.10.2011р., яке
набрало законної сили, розірвано шлюб
між ОСОБА_8 та ОСОБА_20. (а.с.9)

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 11 квітня
2012року, яке набрало законної сили
21.04.2012р., розірвано шлюб між ОСОБА_21 та
ОСОБА_10, що підтверджується
матеріалами справи. (а.с. 10)

ОСОБА_8 був зареєстрований з 29.05.2012року
за адресою проживання ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
аркушу з домової книги та копією
сторінок паспорту.(а.с. 11, 134)

18.11.2012року відбулося вінчання ОСОБА_8 та
ОСОБА_1, що підтверджується копією
свідоцтва. (а.с. 12)

04 травня 2013року народився син ОСОБА_11,
батьками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження від 14.05.2013р. (а.с. 13)

26 січня 2014року ОСОБА_8 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть від 27.01.2014р.. (а.с. 25)

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні
пояснила, що вона є рідною сестрою
ОСОБА_1 і часто була у неї вдома за
адресою вул. Нахімова, 15, м. Охтирка.
Підтвердила, що в період з січня 2012року
по час смерті ОСОБА_8 , вони з ОСОБА_1
проживали однією родиною, вели спільне
господарство, у них народився спільний
син.

З огляду на викладене, враховуючи, що
обставини щодо факту спільного
проживання однією сім’єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 в період з 21.04.2012р. по 26.01.2014р.
відповідачами не спростовані, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій
частині є обґрунтованими, тому
підлягають задоволенню.

Щодо визначення частки у спільному
майні подружжя суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 14 вересня 1974року
укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_23, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб від 12.11.2009р.(а.с. 107)

Відповідно до свідоцтва про смерть,
виданого 13 лютого 2014року ОСОБА_9
померла 12.02.2014року, що підтверджується
матеріалами справи. (а.с. 73)

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 проживали
у шлюбі з 14 вересня 1974року по 12 лютого
2014року.

Встановлено, що 09 лютого 2004року ОСОБА_2,
ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали
ОСОБА_24 належну їм на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 за 42 400,00грн., що
підтверджується копією договору
купівлі продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Охтирського
міського нотаріального округу ОСОБА_25
за реєстровим номером 341. (а.с. 49)

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що вона є хрещеною матір’ю
ОСОБА_8, тому вона добре знала сім’ю
ОСОБА_8: ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та їх синів :
ОСОБА_25, ОСОБА_4 та ОСОБА_25. У 2004 році
вони продали квартиру в Охтирці та
купили будинок у с. Високе Охтирського
району, куди переїхали жити. За кошти,
які залишилися після купівлі будинку,
сім’я придбала автомобіль “Фіат”.
Водійські посвідчення були у ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 . У 2008-2009роках продали “Фіат” та
купили ВАЗ 2106, а восени 2011року, продали
ВАЗ 2106 за 2700,00доларів США, та добавивши
кошти купили ВАЗ 21099. На купівлю
останнього автомобіля ОСОБА_9 позичала
у неї (ОСОБА_14М.) 10000,00грн.. Щодо купівлі
причепа пояснила, що він придбаний за
кошти, які отримала у кредит ОСОБА_9 у
сумі 2000,00грн..Заповіт ОСОБА_9 склала на
користь ОСОБА_8 за власною ініціативою,
оскільки на час складання заповіту –
влітку 2011року, ОСОБА_25 мав свій будинок,
а ОСОБА_4 і ОСОБА_25 – ні. Так як ОСОБА_8
любили і довіряли йому більше, то за
умови, що він не скривдить братів, все
майно ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_8. Разом з
цим пояснила, що за тиждень до смерті
ОСОБА_12 проживав у неї, бо в цей період у
них з ОСОБА_1 виникли непорозуміння. Він
приїхав на спірному автомобілі та мав
при собі барсетку з документами. 25
січня 2014року його на таксі відвезли до
батьків у село, а 26 січня ОСОБА_8 помер.
ОСОБА_26 передав документи та
автомобіль ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні
пояснив, що він 25 01.2014року відвіз на
таксі ОСОБА_8 до його батьків. Коли
повернувся до ОСОБА_14, з’ясувалося, що
машина не закривається, тоді він
зателефонував ОСОБА_1, яка приїхала та
відігнала автомобіль до себе, забравши
документи ОСОБА_8.

Судом встановлено, що 17 серпня 2011року
ОСОБА_9 склала заповіт згідно якого все
її майно, де б воно не було і з чого б
воно не складалось заповіла на користь
ОСОБА_8, що підтверджується матеріалами
справи. (а.с. 20)

Встановлено, що свідоцтво про право
власності на автомобіль НОМЕР_2 видане
29.08.2013року на ім’я ОСОБА_9, як власнику
автомобіля відповідно до договору
купівлі-продажу, укладеного 27 серпня
2013року, при цьому право користування
надано ОСОБА_8. Свідоцтво про право
власності на причеп марки “Кремінь”
183121 д.н.з. НОМЕР_3 видане 03.07.2012року на
ім’я ОСОБА_9, як власнику причепа
відповідно до акту приймання-передачі
транспортного засобу від 28 червня
2012року, при цьому право користування
надано ОСОБА_8 та ОСОБА_27, що
підтверджується матеріалами справи.
(а.с. 126-146)

Таким чином, суд вважає доведеним, що
придбання спірних транспортних
засобів здійснювалось за кошти
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_9 за час їх
спільного проживання.

Частиною 3 ст. 10 та частиною 1 ст. 60 ЦПК
України встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Доводи ОСОБА_28 щодо визнання спірних
автомобіля та причепа спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8
суд розцінює критично з наступних
підстав.

До матеріалів справи ОСОБА_1 надано
копії трудових книжок її та ОСОБА_8, з
яких вбачається, що останній запис в
трудовій книжці ОСОБА_1 здійснено
28.08.2011році, відповідно до якого їй
припинено виплату по безробіттю, а в
трудовій книжці ОСОБА_8 – 04.08.2009р.,
відповідно до якого його звільнили за
власним бажанням, що підтверджується
матеріалами справи. (а.с. 202-208)

Відповідно до вироку Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 вересня 2013 року ОСОБА_8 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, що
підтверджується матеріалами справи.
(а.с. 243-244)

Однак, належних та допустимих доказів,
які б підтверджували джерела
походження спільних коштів ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 на придбання спірних
транспортних засобів, позивачем до
суду не надано.

З копії накладної б/н від 28 червня
2012року вбачається, що Аграрна
механізація Богодухів відпустила
ОСОБА_8, який діяв за дорученням серія
ВМВ №048088 від 27.06.2009р., підстава:
транспортування по Україні: лев-18, тент
фура та колеса. (а.с. 14) Суд вважає
вказаний доказ неналежним, оскільки,
він не підтверджує, що товар
придбавався ОСОБА_8 для себе особисто, в
накладній не зазначено ціна придбаного
товару, не додано доказу фактичної
сплати коштів за товар ОСОБА_8.

Посилання позивачки на те, що заповіт
складний ОСОБА_9 за домовленістю з
ОСОБА_8 для можливості переходу йому
при спадкуванні права власності на
транспортні засоби суд вважає
необґрунтованими, оскільки заповіт
складено 17 серпня 2011року, тобто ще до
розірвання шлюбу ОСОБА_8 з ОСОБА_5,
предметом заповіту є все майно
спадкодавця, а не виключно причеп та
автомобіль.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, суд вважає
необхідним визнати, що спірні
транспортні засоби: автомобіль та
причеп, є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_2, та визнати
за ОСОБА_2 право власності на ? частини
транспортних засобів, що є підставою
для задоволення його позову та
виключає можливість задоволення в цій
частині зустрічного позову ОСОБА_1.

Розподіл судових витрат вирішити
відповідно до ст. 88 ЦПК України
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
129 Конституції України, ст.ст. 60, 61, 70, 74
Сімейного кодексу України, ст. 16 ЦК
України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Встановити факт спільного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім’єю без
реєстрації шлюбу як подружжя
починаючи з 21 квітня 2012року по 26 січня
2014року.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину автомобілю марки ВАЗ-21009 ЗНГ,
легковий/седан-В, номер шасі (кузова,
рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого 29.08.2013р., та на 1/2
частину причепу вантажного “Лев” до
легкового автомобілю – В модель 183121
марки “Кремінь”, заводський номер
С0005526, 2012року випуску, червоного
кольору, шасі (кузов, рама) Y8R183121C0005526,
державний реєстраційний номер ВМ 4363ХТ,
як частка в спільному майні подружжя.

Витребувати з володіння у ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 легковий автомобіль
марки ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В,
номер шасі (кузова, рами) ХТА 210990W2274252,
сірого кольору, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого 29.08.2013р..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн.
60коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20коп.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Сумської області через
Охтирський міськрайонний суд Сумської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 30 травня
2014року.

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області
ОСОБА_29