22-ц/775/630/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 27
Р і ш е н н я

Іменем
України

04 червня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого -
Песоцької Л.І.

Суддів -
Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

При секретарі
- Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2, діючої від свого імені
та від імені неповнолітньої ОСОБА_3, до
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» про визнання
угод недійсними, треті особи: Служба у
справах дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради, приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, державний
нотаріус Четвертої маріупольської
державної нотаріальної контори
Постнова О.М., за апеляційними скаргами
ОСОБА_4 та публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк», в особі його
представника Анділахай В.С., на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
25 березня 2014 року,

В с т а н о в и л а:

В квітні 2013 року ОСОБА_2, від
свого імені та від імені
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
звернулась до суду з даним позовом до
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк» (далі ПАТ
«Укрсоцбанк або Банк), просила визнати
недійсними договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між нею,
яка діяла в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки з
однієї сторони та ОСОБА_4 з другої
сторони і договір іпотеки у відношенні
зазначеної квартири, укладений 26
березня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ
«Укрсоцбанк».

Посилалась на те, що спірна
квартира в порядку приватизації в
рівних частках перейшла у власність її
та неповнолітньої доньки, ОСОБА_3,
остання постійно по цей час проживає в
квартирі з 2001 року. В 2006 році до неї
звернувся син, ОСОБА_4 з проханням
передати тимчасово йому у власність
спірну квартиру, пояснював
необхідністю взяти кредит у банку та
обіцяв після повернення кредиту,
повернути їм квартиру у власність. Вона
погодилася з пропозицією сина,
підготовкою всіх документів для
вчинення правочину займався син, вона
до жодного органу не зверталася.
01вересня 2006 року між нею та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі - продажу квартири, а 26
березня 2008 року між останнім та Банком
було укладено договір іпотеки,
відповідно до якого квартиру було
передано в іпотеку з метою
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань.

Оскільки при укладанні спірних
угод були допущені істотні порушення
встановленого законом порядку, що
призвело до порушення житлових прав та
законних інтересів неповнолітньої
ОСОБА_3, а саме відчуження квартири без
попередньої згоди органу опіки і
піклування, просила задовольнити її
позов.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 25 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє від
свого імені та від імені
неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ПАТ
«Укрсоцбанк» про визнання угод
недійсними задоволено.

Визнано недійсмМаріупольської
державної нотаріальної контори
Постновою О.М. від 01 вересня 2006 року за
реєстровим № 3-1386.

Визнано недійсним договір
іпотеки № 215/26-166-60-1, укладений між
ОСОБА_4, з одного баку, та ПАТ
«Укрсоцбанк», з іншого, посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
від 26 березня 2008 року за реєстровим №
907, щодо квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто в рівних частках з
ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» на користь
ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору
у розмірі 229,40 грн., з них по 114,70 грн. з
кожного.

Не погоджуючись з цим рішенням і
посилаючись в апеляційній скарзі на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясувань обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
відповідач ОСОБА_4 просить апеляційний
суд скасувати рішення суду і ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачці
у задоволенні позову.

Зокрема, вказує, що судом не дана
оцінка тим обставинам, що позивачка
була обізнана про рішення опіки і
піклування, надала його особисто, не
заперечує укладання саме договору
купівлі - продажу.

В мотивувальній частині рішення
не зазначено чим керувався суд
приймаючи рішення, але наявність чи
відсутність Рішення адміністрації в
архіві міськради аж ніяк не може
вказувати на його дійсність чи
недійсність. Вказане рішення органу
опіки і піклування позивачкою взагалі
ні в якому органі не було оскаржене,
робоча комісія для проведення
службового розслідування з метою
встановлення винних у не передачі
справи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до архіву не
створювалась.

Судом не враховано пропуск
строків позовної давності відносно
самої ОСОБА_2 в частині її ? частині
квартири, що була продана за договором
купівлі - продажу.

Не погоджуючись з рішенням суду
ПАТ «Укрсоцбанк», в особі його
представника - Анділахай В.С., просить
рішення суду скасувати і в задоволенні
позову відмовити. Посилається на те, що
при укладанні спірного договору
купівлі - продажу були надані всі
необхідні документи, у тому числі і
рішення колегії Орджонікідзевської
районної адміністрації ММР № 29/3 від
22.08.2006 року, яким орган дав згоду на
правочин. Ніхто ні тоді, ні при судовому
розгляді не підставив під сумнів цей
документ, який відповідач ОСОБА_4
організаційно не міг отримати,
оскільки не є батьком дитини.

Позивачка при укладенні
договору купівлі - продажу
ознайомлювався з його тексом, в якому
було посилання на вказане рішення
органу опіки, і ніяких заперечень з
цього приводу від неї не поступило.

Спірний іпотечний договір між
Банком та ОСОБА_4 був укладений 26
березня 2008 року, тобто майже через 2
роки після купівлі- продажу квартири,
що спростовує твердження позивачки про
те, що відповідач ОСОБА_4 придбав у неї
квартиру для того, щоб взяти кредит у
банку.

Суд в рішенні не застосував
жодного нормативного акту, який би
давав суду законне право визнати
іпотечний договір недійсним.

Судом неправильно застосована
позовна давність, так як позивачка
просила визнати недійсним увесь
договір купівлі -продажу, тоді як їй
належить ? її частини, і суд не
зазначив, у чому порушені права ОСОБА_2
для визнання недійсним правочину
стосовно її частки у квартирі, та не
застосував до цієї частини
правовідносин позовну давність, про
яку заявляли відповідачі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності третіх осіб, які
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду справи.
Від приватного нотаріуса
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, Четвертої
маріупольської державної
нотаріальної контори та Служби у
справах дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради надійшли клопотання про
розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_8, які підтримали
доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, а
також підтримали і апеляційну скаргу
Банку, просили апеляційні скарги
задовольнити, рішення суду скасувати і
у задоволенні позову позивачу
відмовити, пояснення представника ПАТ
«Укрсоцбанк» - Анділахая В.С., який
підтримав апеляційну скаргу Банку, а
також і апеляційну скаргу ОСОБА_4,
просив апеляційні скарги задовольнити,
рішення суду скасувати і у задоволенні
позову позивачу відмовити, заперечення
позивачки ОСОБА_2 та її представника -
ОСОБА_9, які просили апеляційні скарги
відхилити, рішення суду залишити без
зміни, дослідивши матеріали справи і
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Встановив відсутність наданої у
встановленому порядку згоди органу
опіки і піклування на відчуження
квартири АДРЕСА_1, обтяженої правами
малолітньої ОСОБА_3, суд в сенсі ст. 215 ЦК
України, дійшов висновку щодо визнання
оспорюваної угоди купівлі - продажу
недійсною у повному обсязі та
задовольнив позов у цій частині.

При цьому, суд не взяв до уваги
заперечення представника відповідача
на необхідність застосування до
спірних правовідносин строку позовної
давності, оскільки відповідно до ч.4
ст.261 ЦК України у разі порушення
цивільного права або інтересу
неповнолітньої особи позовна давність
починається від дня досягнення нею
повноліття. З огляду на те, що ОСОБА_3,
права якої у даному випадку порушені,
станом і на сьогодення не набула
повноліття, суд дійшов висновку щодо
відсутності підстав вважати, що строк
позовної давності пропущено.

Задовольняючи позов в частині
визнання договору іпотеки недійсним,
суд виходив з того, що договір укладено
всупереч вимогам ст.203 ЦК України, ст. 17
Закону України «Про охорону дитинства»
та ст.12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», тобто
за відсутності відповідного на це
дозволу органу опіки та піклування.

Проте повністю погодитися з
висновком суду першої інстанції в
частині визнання недійсним договору
купівлі -продажу квартири погодитися
не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими ґрунтувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
данні (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Але цим вимогам рішення суду в
частині визнання недійсним договору
купівлі - продажу спірної квартири
повністю не відповідає з наступних
підстав.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1 ст.224 ЦК України
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (стаття 71 цього
Кодексу), є нікчемним.

Згідно ч.2, ч.3 ст. 215 ЦПК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Судом першої інстанції
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, 01 вересня 2006 року
між продавцем ОСОБА_2, яка діяла від
свого імені та від імені малолітньої
доньки ОСОБА_3, з одного боку, та
покупцем ОСОБА_4, з іншого, було
укладено договір Купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
державним нотаріусом Четвертої
маріупольської державної нотаріальної
контори Постновою О.М. за реєстровим №
3-1386 (а.с.10,70).

Зі свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1, виданого відділом РАГС
Орджонікідзевского РУЮ міста
Маріуполя Донецької області від 30.12.2002
року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1,
про що вчинено актовий запис № 08,
батьками зазначені: батьком - ОСОБА_10,
матір'ю - ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про
право власності на житло від 24 липня 2006
року, квартира АДРЕСА_1 на праві
спільної сумісної власності належала
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.71).

Згідно із витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 11338324 від 26 липня 2006 року
вказана квартира була зареєстрована за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності по ?
її частки за кожним з них,
реєстраційний № 15512527 (а.с.72).

З матеріалів нотаріальної
справи вбачається, що при укладанні
спірного договору купівлі - продажу
сторонами було надано копію рішення
колегії Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради № 29/3 від 22 серпня 2006 року, яким
дозволено ОСОБА_2 здійснити продаж
частини квартири АДРЕСА_1 від імені
малолітньої ОСОБА_3 (а.с.76).

Зазначений документ підписано
спеціалістом загального відділу
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, має печатку та помітку
«Відповідає оригіналу».

Крім того, батько малолітньої
ОСОБА_3 - ОСОБА_10 надав письмову згоду на
відчуження частки квартири донькою,
від імені якої діє ОСОБА_2 (а.с.79).

За інформацією наданою архівним
відділом Маріупольської міської ради
від 19.07.2012 року рішення колегії
Орджонікідзевської районної
адміністрації від 22.08.2006 року № 29/3 у
фондах архівного відділу відсутнє
(а.с.12).

Об'єктивно дана інформація була
підтверджена в ході судового розгляду
витребуваними від Маріупольської
міської ради архівними підшивками
рішень Орджонікідзевської районної
адміністрації, прийнятих протягом
вересня 2006 року, а також поясненнями
представника служби у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації ОСОБА_11 в суді першої
інстанції.

Про те, що колегією
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради 22 серпня 2006 року не приймалось
рішення № 29/3 , яким дозволено ОСОБА_2
здійснити продаж частини квартири
АДРЕСА_1 від імені малолітньої ОСОБА_3,
достовірно переконався і апеляційний
суд, дослідив протоколи № 9 від 22
серпня 2006 року і № 10 від 27 вересня 2006
року засідання колегії
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради (а.с. 206 - 212).

Так, протокол № 9 від 22 серпня 2006
року містить рішення з № 234 по № 260, і
рішення за № 29/3 від 22 серпня 2006 року,
яким дозволено ОСОБА_2 здійснити продаж
частини квартири АДРЕСА_1 від імені
малолітньої ОСОБА_3, протокол не
міститься.

Наступне засідання колегії
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради відбулося 27 вересня 2006 року.
Згідно протоколу № 10 були прийняті
рішення з № 261 по №295.

За таких обставин, колегія
суддів не погоджується з доводами
апеляційних скарг щодо надання при
укладенні спірного договору купівлі -
продажу рішення органу опіки і
піклування про надання дозволу на
відчуження частки квартири, яка
належала неповнолітній ОСОБА_3,
оскільки як встановлено під час
судового розгляду справи, таке рішення
колегією не приймалось.

Неспроможні з цих підстав і
доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_4, що вказане рішення органу опіки
і піклування позивачкою взагалі ні в
якому органі не було оскаржене, робоча
комісія для проведення службового
розслідування з метою встановлення
винних у не передачі справи ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 до архіву не створювалась,
оскільки рішення про надання дозволу
на відчуження не приймалось, а тому не
могло бути і передано.

Крім того, як вбачається з
довідки слідчого відділу
Орджонікідзевського РВ
Маріупольського МУ ГУМВС України в
Донецькій області триває досудове
розслідування, відкрите за заявою
позивачки ОСОБА_2 про кримінальне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК
України за фактом заволодіння спірною
квартирою (а.с. 227).

Доводи апеляційних скарг
відповідачів про обізнаність
позивачки про вказане рішення органу
опіки і піклування являються
безпідставними, оскільки остання
заперечує проти надання особисто нею
цього рішення, її пояснення в цій
частині не спростовані. Згідно її
пояснень, підготовкою всіх документів
займався відповідач ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», вчинення будь-яких правочинів
щодо нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким
мають діти, необхідний попередній
дозвіл органів опіки і піклування, що
надається відповідно до закону.

За положеннями ч.3 ст.177 СК
України, ч.3 ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства» № 2402-Ш від 26 квітня
2001 року, батьки або особи, що їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки і піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та/ або державній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Зі справи вбачається, що 26
березня 2008 року між іпотекодавцем
ОСОБА_4, з одного боку, та
іпотекодержателем Акціонерним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», з іншого, було укладено
договір іпотеки № 215/26-165-60 -1,
посвідчений приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстром № 907 (а.с.54 - 57).

Відповідно до п.1.1 Договору
іпотеки іпотекодавець ОСОБА_4 передав в
іпотеку у якості забезпечення
зобов'язань за договором кредиту №
215/26-165-60 від 26.03.2008 року нерухоме майно,
а саме квартиру АДРЕСА_1.

Матеріали нотаріальної справи
стосовно договору іпотеки містять
особисту заяву зі підписом ОСОБА_4 про
відсутність малолітніх чи
неповнолітніх дітей, які б були
зареєстровані за адресою розташування
предмету іпотеки, а також довідку,
видану ЖКП «Новий Східний» від 24.03.2008
року, про відсутність у квартирі будь -
яких мешканців (а.с.63,65).

В апеляційному суді відповідач
ОСОБА_4 не міг пояснити походження
довідки, видано ЖКП «Новий Східний» від
24.03.2008 року, про відсутність у квартирі
будь - яких мешканців, але підтвердив,
що в квартирі, як позивачка ОСОБА_2, так
і неповнолітня ОСОБА_3, після укладання
спірного договору купівлі - продажу,
залишились проживати і проживають в
ній по теперішній час, з реєстраційного
обліку в ній не знімались. Також
пояснив, що відповідного дозволу
органу опіки і піклування на вчинення
правочину - укладення договору іпотеки,
він не отримував і питання з цього
приводу перед компетентними органами
не порушував.

Зазначені пояснення
відповідача ОСОБА_4 підтверджуються
даними особового рахунку № НОМЕР_2,
витребуваним від ККП КК «Східна», з
яких вбачається, що станом як на день
укладання договору іпотеки, так і на
сьогодення, у квартирі АДРЕСА_1 є
зареєстрованими: ОСОБА_2 з 24.12.2002 року,
ОСОБА_3 з 03.06.2003 року. Даних про зняття
неповнолітньої ОСОБА_3 з
реєстраційного обліку в цій квартирі
не мається (а.с.126,127).

Відповідно до ст.3 Конвенції
«Про права дитини» від 20 листопада 1989
року, ратифікованою постановою
Верховної Ради України від 27 лютого 1991
року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Отже, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що як під час укладення
договору купівлі - продажу, так і при
передачі квартири в іпотеку, права
неповнолітньої ОСОБА_3, яка мала право
на ? частку спірної квартири та право
користуватися житловою площею в
квартирі були порушені і підлягають
захисту.

Разом з тим, погодитися з
рішенням суду в частині визнання
недійсним договору купівлі - продажу ?
частки вказаної квартири, яка належить
на праві власності позивачу ОСОБА_2, не
можливо, оскільки звертаючись до суду з
позовом (а.с.2 - 5) вона не навела, в чому
становить недійсність договору
купівлі - продажу належної їй частки
квартири і яким чином були порушені її
права при укладенні договору купівлі -
продажу її частки квартири.

Визнаючи недійсним договір
купівлі - продажу квартири в цілому, суд
також в рішенні не зазначив, в чому
становить порушення прав позивачки та
не навів правових підстав, для визнання
недійсним договору купівлі - продажу
квартири ? частки квартири, яка
належить і зареєстрована на праві
власності за нею.

За таких обставин, позов ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 в ?
частині, яка належала їй на праві
власності, не підлягає задоволенню.

Оскільки, рішенням суду
повністю визнано недійсним договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
рішення в цій частині підлягає
скасуванню, з ухваленням в цій частині
позову нового рішення про визнання
недійсним договору купівлі - продажу в
? частині, яка належить на праві
власності неповнолітній ОСОБА_3 та
відмови у задоволенні позову про
визнання недійсним вказаного договору
в ? частині, яка належала на праві
власності позивачу ОСОБА_2

В решті рішення, ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційних скарг не приводять
апеляційний суд до висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які є
підставами для скасування
оскаржуваного судового рішення в
апеляційному порядку.

Суд першої інстанції всебічно,
повно та об'єктивно розглянув справу що
визнання недійсним договору іпотеки,
правильно встановив обставини, наданим
доказам дав правильну оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

В и
р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», в особі його
представника Анділахай В.С.
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 25 березня 2014 року
в частині визнання недійсним договору
купівлі - продажу квартири скасувати.

Визнати недійсним договір
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від
01 вересня 2006 року в ? частині, яка
належить на праві власності ОСОБА_3,
посвідчений Четвертою маріупольською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 3-1386.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1 від 01 вересня
2006 року в ? частині, яка належить їй на
праві власності, відмовити.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І.Песоцька

Судді
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева