У х в а л а

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Попович О.В.,

Cтупак О.В.,
Штелик
С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за невраховану
електроенергію, за касаційною скаргою
Державного підприємства «Регіональні
електричні мережі» на рішення
Димитровського міського суду
Донецької області від 21 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 17 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ДП «Регіональні
електричні мережі» звернулося до суду
з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1.

11 січня 2013 року представниками
Державного підприємства «Регіональні
електричні мережі» під час проведення
перевірки дотримання Правил
користування електричною енергією для
населення в зазначеній квартирі було
виявлено порушення вищезазначених
правил, яке полягало в самовільному
підключенні до електричної мережі
енергопостачальника, про що було
складено акт про порушення № 30587.

Оскільки в добровільному порядку
відповідачка заборгованість за
необліковану електроенергію не
відшкодувала, позивач просив стягнути
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь 3438
грн. 42 коп.

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 21 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 17 січня 2014 року, у задоволенні
позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Регіональні
електричні мережі» просить скасувати
ухвалені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що оскільки при складанні акту
перевірки Правил користування
електричної енергією для населення
ОСОБА_3 не була присутня, то відсутні
підстави для стягнення вартості
недооблікованої електроенергії за
вказаним актом.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1.

Між ОСОБА_3 та ДП «Регіональні
електричні мережі» існують договірні
відносини з постачання та користування
електроенергією.

11 січня 2013 року представниками
Державного підприємства «Регіональні
електричні мережі» під час проведення
перевірки дотримання Правил
користування електричною енергією для
населення в зазначеній квартирі було
виявлено порушення вищезазначених
правил, яке полягало в самовільному
підключенні до електричної мережі
енергопостачальника, про що було
складено акт про порушення № 30587.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язаний
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до абз. 2 п. 37 Правил
користування електричної енергією для
населення від 20 травня 2010 року № 86313
електропостачальник має право
перевіряти справність приладів обліку,
знімати показання відповідно до умов
договору та проводити обстеження
електроустановок споживачів щодо
виявлення споживання електричної
енергії поза приладами обліку.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником.

Споживач енергії зобов'язаний
додержуватися вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання енергії.

Безпечну експлуатацію енергетичних
установок споживача та їх належний
технічний стан забезпечує сам
споживач.

Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України.

Згідно із п. 53 Правил, у разі виявлення
представником енергопостачальника
порушення споживачем правил
користування електричною енергією, у
тому числі фактів розкрадання
електричної енергії, складається акт,
який підписується представником
енергопостачальника та споживачем.
Один примірник акта вручається
споживачу, другий залишається у
енергопостачальника. Споживач має
право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови споживача від підпису в
акті робиться позначка про відмову. Акт
вважається дійсним, якщо його
підписали три представники
енергопостачальника.

Як вбачається з матеріалів справи,
вказаний акт підписано трьома
представниками ДП «Регіональні
електричні мережі» та ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
не надали належної оцінки тому, що акт
перевірки містить підписи трьох
представників ДП «Регіональні
електричні мережі», а тому складений
акт перевірки відповідає вимогам
закону.

Висновки суду про те, що на
підтвердження порушення Правил
відповідачем не може бути наданий акт,
який складений за відсутності
споживача, є помилковим, оскільки саме
акт про порушення є відповідним
доказом про порушення споживачем
Правил та надає підстави для стягнення
збитків, заподіяних безобліковим
використання електричної енергії.

Не приймаючи зазначений акт як доказ
вини споживача в безобліковому
споживанні електроенергії, суди у
порушення вимог ст.
ст. 212-214 ЦПК України не дали йому
правової оцінки відповідно до положень
закону, не навели правової норми, яка б
звільняла відповідачів від
відповідальності.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду
Донецької області від 21
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 17
січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Cтупак

С.П. Штелик