АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2376/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Слюсар Л.П. Доповідач - Петренко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Романюк М.М.,Котушенко С.П.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" про визнання
недійсним кредитного договору
№DNDZAK00510671 від 24 червня 2005 року,-

В С Т
А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом та просило ухвалити рішення,
яким в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNDZAK00510671 від 24.06.2005 станом на 16.08.2011
року у розмірі 67369 грн.87 коп. звернути
стягнення на предмет застави:
автомобіль DAEWOO, модель М1Т13110, рік
випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан В, №
кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер: НОМЕР_3, що належить на праві
власності ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1) шляхом
продажу вказаного автомобіля
Публічним Акціонерним Товариством
Комерційний Банк «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ « ПриватБанк» всіх необхідних
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідно до
кредитного договору № DNDZAK00510671 від 24
червня 2005 року відповідач ОСОБА_3
отримав кредит у сумі 41361 грн., зі
сплатою відсотків за користування за
кредитом у розмірі 13,56% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 24 червня
2010 p., проте в порушення умов договору
свої зобов'язання належним чином не
виконував, що стало підставою для
звернення до суду. Вимоги до
відповідача ОСОБА_3, що випливають зі
згаданого кредитного договору, були
забезпечені шляхом укладання з
відповідачем договору застави
рухомого майна від 24 червня 2005р.

В обґрунтування своїх позовних вимоги
позивач за зустрічним позовом
посилався на те, що в порушення умов
кредитного договору п.2.3.1 банк
самовільно, без узгодження з
позичальником, збільшив ставку
відсотків за користування кредитом
майже вдвічі, з 13,56% до 26.76%, ніяким чином
не повідомивши його про це.

Оскільки ставка відсотків за
користування кредитом є істотною
умовою договору, банк повинен був не
тільки повідомити позичальника
письмово, а і укласти з ним додаткову
угоду, але цього зроблено не було.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 23 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, а
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково. Визнано частково недійсним
кредитний договір №DNDZAK00510671 від 24
червня 2005р. укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 з 01 лютого 2009
року в зв'язку одностороннім
збільшенням ПАТ КБ « ПриватБанк»
відсоткової ставки за кредитним
договором з 13,56% до 26,76%.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 та позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити , рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідно до кредитного договору №
DNDZAK00510671 від 24 червня 2005 року ( ар. сп.13-16)
відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у
сумі 41361 грн., зі сплатою відсотків за
користування за кредитом у розмірі 13,56%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 24 червня 2010 p., проте в
порушення умов договору свої
зобов'язання належним чином не
виконував, що стало підставою для
звернення до суду позивача за основним
позовом . Вимоги до відповідача ОСОБА_3,
що випливають зі згаданого кредитного
договору, були забезпечені шляхом
укладання з відповідачем договору
застави рухомого майна від 24 червня
2005р. ( ар. сп.17-20) , а саме в заставу було
передано автомобіль DAEWOO, модель М1Т13110,
рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан
В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер: НОМЕР_3, що належить на праві
власності ОСОБА_3.

Позивач за зустрічним позовом
посилався на те, що в порушення умов
кредитного договору п.2.3.1 банк
самовільно, без узгодження з
позичальником, збільшив ставку
відсотків за користування кредитом
майже вдвічі, з 13,56% до 26.76%, ніяким чином
не повідомивши його про це. Оскільки
ставка відсотків за користування
кредитом є істотною умовою договору,
банк повинен був не тільки повідомити
позичальника письмово, а і укласти з
ним додаткову угоду, але цього зроблено
не було.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив із того , що
оскільки позивачем за зустрічним
позовом не заявлялись позовні вимоги
щодо розірвання кредитного договору , а
заявлені вимоги щодо визнання
кредитного договору недійсним з
моменту його укладання , то оскільки на
момент укладання кредитного договору
умови кредитного не суперечили чинному
на той час законодавству , а збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитом в односторонньому порядку з 1
лютого 2009 року суперечило договору , то
позовні вимоги позивача за зустрічним
позовом підлягають задоволенню
частково в частині визнання частково
недійсним кредитного договору від 24
червня 2005 року з 1 лютого 2009 року в
зв»язку з одностороннім збільшенням
банком відсоткової ставки з 13,56 % до 26,76
%.

Однак , з такими висновками погодитись
не можна. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215
та ст. 217 ЦК України підставою
недійсності окремої частини правочину
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх та непрацездатних дітей.
Вказаних порушень судом не
встановлено.

Так , як вбачається з матеріалів справи
при укладенні договору, було дотримано
всі передбачені законом істотні умови
договору, котрі були обумовлені згодою
сторін, як узгодженні сторонами так і
прийняті ними як обов'язкові умови
договору.

Відповідно до положень ч.І ст.212 , ч.2
ст.632 ЦК України, договір укладений
сторонами, має умови, згідно яких банк
має право в односторонньому порядку
підвищувати розмір процентної ставки.
Позивач, зі свого боку погодився і
такими умовами договору, підписавши
кредитний договір особисто , зокрема
положення , що передбачало порядок та
умови , при яких можлива зміна
відсоткової ставки за кредитом.

Відповідно до положень п.2.3.1 укладеного
договору, банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом у випадку : - при
зміні кон'юнктури ринку грошового
ресурсу в Україні, а саме: зміна курсу
долара США до гривні більше ніж на 10% у
порівнянні з курсом долара США до
гривні, встановленого НБУ па момент
укладення даного Договору; зміні
облікової ставки НБУ; зміні розміру
відрахувань у страховий (резервний)
фонд або середньозваженої ставки по
кредитах банків у відповідній валюті
(по статистиці НБУ).

У відповідності з вимогами ч. 2 , 3 ст. 1056-1
ЦК України, яка набрала законної сили з
09.01.2009р., встановлений договором розмір
процентної ставки не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку. Умова договору, щодо права
банку змінити розмір процентної ставки
є нікчемною. Однак , як вбачається з
наданого апеляційній інстанції наказу
по КБ «ПриватБанк» від 5 січня 2009 року №
КТ-БТ-СП-2009-1/1 зміна ставки сталася до 9
січня 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні основного
позову , суд зазначив на те , що не може
прийняти до уваги наданий банком
розрахунок , оскільки він виконаний по
збільшеним безпідставно процентам.
Однак , при цьому судом не було
враховано , що ОСОБА_3 24 червня 2005 року
отримав кредит у розмірі 41361.00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13.56 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 24 червня
2010 року і в зв»язку з не виконанням
зобов»язань перед банком у нього
утворилась заборгованість.

Згідно до положень ст.ст. 509, 526, 527, 629 ЦК
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення , в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (виконати роботу, сплатити
гроші тощо), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто. Кожна із сторін у
зобов'язанні має право вимагати
доказів того, що виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Виходячи з вище наведеного в
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити , а основний позов -
задовольнити , оскільки відповідно до
положень ст. 19 закону України « Про
заставу» за рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі , що визнаються на момент
фактичного задоволення .
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі , якщо в момент настання терміну
виконання зобов»язання забезпеченого
заставою , воно не буде виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України
«Про заставу», заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором, ч.1
ст.20 Закону України «Про заставу»
передбачено що, звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави.

Однак , як роз»яснено в п. 42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ « Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів , що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року резолютивна частина рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки має відповідати
вимогам як ст. 39 закону України « Про
іпотеку» , так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215
ЦПК України. Зокрема, у ньому в
обов»язковому порядку має зазначатись
: загальний розмір вимог та всі його
складові , що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іподекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації (
при цьому суд може зазначити , що
початкова ціна встановлюється на рівні
, не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна , на підставі оцінки , проведеної
суб»єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Виходячи з вище наведеного , колегія
суддів вважає , що апеляційну скаргу
слід задовольнити , рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті заявлених позовних вимог ,
оскільки суд першої інстанції повно
з"ясував обставини справи , проте при
вирішенні справи дійшов до висновку ,
що не відповідає встановленим
обставинам і , що у відповідності до
положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення .

Керуючись ст.ст.303,307, ч.1 ст.309,313,314,316 ЦПК
України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 23 грудня
2013 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNDZAK00510671 від 24
червня 2005 року, яка складала станом на 16
серпня 2011 року 67369 грн.87 коп., звернути
стягнення на предмет застави :
автомобіль DAEWOO, модель М1Т13110, рік
випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан В, №
кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер: НОМЕР_3, що належить на праві
власності ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1) шляхом
продажу вказаного автомобіля
Публічним Акціонерним Товариством
Комерційний Банк «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ « ПриватБанк» всіх необхідних
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" 1130 грн. 55
коп. понесених судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" про визнання недійсним
кредитного договору №DNDZAK00510671 від 24
червня 2005 року - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення ,
однак може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді