22-ц/775/725/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Ковтуненко
Доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П.,
Попової С.А.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
01 квітня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» про визнання договору іпотеки
припиненим, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду із даним позовом, в
якому зазначили, що 18.04.2006р. між банком і
ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду №
1207 про відкриття кредитної лінії у
розмірі 30000 доларів США терміном на 72
місяці, в межах якої згодом укладено
договір про надання траншу № 8.11174/1207
від 23.06.2008р. із внесенням змін, якими
встановлено розмір кредиту 30000 доларів
США зі строком користування 36 місяців,
процентною ставкою 19% річних, кінцевою
датою повернення 21.06.2011р. Кредитні
зобов'язання позичальника забезпечені
договором іпотеки від 18.04.2006р.,
укладеного між банком і іпотекодавцями
- ОСОБА_2 та ОСОБА_1, предметом якого є
належна позивачам квартира АДРЕСА_1.
Строк дії договору іпотеки та іпотечні
відносини закінчилися 21.06.2011р. Однак,
відповідач вимагає виселення їх зі
спірної квартири. У зв'язку з чим ОСОБА_1
та ОСОБА_2 просили визнати припиненим
договір іпотеки від 18.04.2006р., укладений
між сторонами, із наступними змінами до
нього від 23.06.2008р.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 01 квітня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання
договору іпотеки припиненим -
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просили рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення їх
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
яка підтримала доводи скарги,
розглянувши справу відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України у відсутність
повідомлених про дату і час розгляду
справи співпозивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
представника відповідача ПАТ
"ПроКредит Банк", від яких надійшли
заяви про вирішення справи у їх
відсутність, дослідивши письмові
матеріали справи, заперечення
відповідача проти скарги, обговоривши
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.04.2006р. між ЗАТ «ПроКредит Банк» (нині -
ПАТ "ПроКредит Банк") і ОСОБА_1 укладено
рамкову угоду №1207, викладену у новій
редакції відповідно до Договору № 1 від
23.06.2008р. про внесення змін та доповнень
до неї, згідно якої, банк відкрив
позивачці кредитну лінію з лімітом
загальної суми за договорами в межах
цієї угоди не більше 30000 доларів США;
угода укладена на строк дії ліміту
кредитування у п.2.2. угоди - 120
календарних місяців.

В межах рамкової угоди між банком і
позичальником укладено 23.06.2008р. Договір
про надання траншу № 8.11174/1207, за яким
позивачці був наданий кредит у розмірі
30 000 доларів США строком на 36 місяців із
процентною ставкою 19 % річних,
повернення якого має здійснюватись
періодичними платежами згідно графіку,
що є невід'ємною частиною договору про
надання траншу; дата повернення
кредиту (внесення останньої частки) -
21.06.2011р.

Виконання кредитних зобов'язань
забезпечено договором іпотеки від
18.04.2006р., укладеним між банком та ОСОБА_1
і ОСОБА_2, предметом якого є належна
позивачам квартира АДРЕСА_1. До цього
договору іпотеки внесені зміни за
договором № 1 від 23.06.2008р. з огляду на
зміни до договору про основне
зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору іпотеки від
18.04.2006р. цей договір діє до повного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором та
до повного виконання іпотекодавцями
своїх зобов'язань за кредитним
договором. А договір № 1 від 23.06.2008р.
згідно із п. 5 набирає чинності з
моменту його укладання і є невід'ємною
частиною договору іпотеки та діє до
моменту припинення дії договору
іпотеки, якщо інше не буде погоджено
сторонами.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 23.10.2012р., зміненим
апеляційним судом Донецької області
28.01.2013р., з ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнуто на
користь ПАТ «ПроКредит Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 8.11174/1207 в розмірі 429829,05 гривень, що
утворилась станом на 29.08.2012р.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд виходив з умов
договору іпотеки від 18.04.2006р. і змін до
нього від 23.06.2008р., якими передбачено, що
договір діє до повного виконання
позичальниками і іпотекодавцями своїх
зобов'язань, а також доведення
рішеннями судів першої і апеляційної
інстанції у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором
невиконання позичальником ОСОБА_1 і
поручителем ОСОБА_2 своїх зобов'язань.
Враховуючи наведене, суд вважав
відсутніми підстави для припинення
договору іпотеки.

З такими висновками суду не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, а майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника за основним
зобов'язанням на підставі договору,
закону або рішення суду.

Правова природа іпотеки полягає у
забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
одержати задоволення за рахунок
переданого в іпотеку нерухомого майна
переважно перед іншими кредиторами
боржника. Відносини майнової поруки, що
за юридичними ознаками є заставою,
регулюються нормами параграфа 6 (статті
572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним
законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону
встановлено підстави припинення
іпотеки, істотні умови договору
іпотеки і внесення змін і доповнень до
іпотечного договору.

За змістом положень ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17
Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України
право застави припиняється у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

За положеннями ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У п. 7.2 Договору іпотеки від 18.04.2006р.
сторони визначили дію цього договору -
до повного виконання позичальником
своїх зобов'язань за основним
зобов'язанням; а у п. 5 договору № 1 до
цього Договору від 23.06.2008р. сторони
визначили термін його дії - до моменту
припинення дії договору іпотеки, якщо
інше не буде погоджено сторонами.
Остаточна дата повернення кредитних
коштів у основному договорі - 21.06.2011р.;
строк дії ліміту кредитування спливає
18.04.2016р.

Позивачі у змісті апеляційної скарги
посилаються на не реалізацію банком
свого права іпотекодержателя до
закінчення строку дії договору 21.06.2011р.,
з огляду на виникнення прострочки ще
03.11.2010р.

Але ці доводи покласти в основу рішення
про задоволення позову не можна.

Так, як з'ясовано, банком пред'являвся
позов до боржників про стягнення суми
боргу до спливу кінцевого строку
повернення кредитних коштів за
договором по основному зобов'язанню
(21.06.2011р.), що завершилось ухваленням
позитивного рішення на користь
кредитора 23.10.2012р. із змінами за
рішенням суду апеляційної інстанції
від 28.01.2013р.

Однак, судове рішення зі стягнення
боргу, як не заперечував представник
позивачки в апеляційному суді, на
сьогодення не виконано, виконується
шляхом відрахувань по 20% з доходів
позивачів.

З огляду на те, іпотекою забезпечено
повне і належне виконання рамкової
угоди зі спливом строку ліміту
кредитування 18.04.2016р., зважаючи на те, що
кредитні відносини не завершились
належним виконанням, в тому числі з
боку майнових поручителів, то відсутні
підстави вважати припиненим договір
іпотеки, зважаючи на положення ст. 599 ч. 1
ЦК України, ст. 17 Закону України "Про
іпотеку".

Посилання у змісті апеляційної скарги
на ст. 252 ЦК України і невідзначення у
тексті договору іпотеки певної
календарної дати щодо закінчення
строку його дії не впливають на
правильність висновку суду про
невиконання основного зобов'язання, і
відсутність підстав вважати договір
іпотеки припиненим.

А вмотивування позовних вимог тим, що
кредитор намагається виселити
позивачів з іпотечної квартири, не є
тими обставинами, з якими законодавець
пов'язує можливість визнання договору
іпотеки припиненим.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
відповідні їм правовідносини,
поясненням сторін та наданим доказам
дав належну оцінку. Суд правильно
застосував матеріальний закон, вимоги
ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність підстав для припинення
договору іпотеки.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
представником позивачки не надано і в
суді апеляційної інстанції. Порушень
норм процесуального права, які б могли
призвести до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивачів
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 01 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді