провадження 2/331/908/14
справа 0808/1954/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 р. Жовтневий районний суд
м. Запоріжжя у складі

головуючого судді
Смолки І.О.,

при секретарі
Жовнерчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
арбітражний керуючий ОСОБА_3, Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
про поділ спільного майна подружжя,
визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У березні 2012 р. ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя та
визнання права власності на
чотирьохкімнатну квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

У позові зазначила, що з
відповідачем ОСОБА_2 з 04.06.1999 р.
знаходилась у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1

В період шлюбу подружжя за сумісні
кошти придбало чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Вищезазначена
квартира зареєстрована за
відповідачем і на теперішній час
перебуває в іпотеці у ПАТ «УкрСиббанк».

Постановою господарського суду
Запорізької області відносно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 відкрита
ліквідаційна процедура і
вищезазначена квартира буде продана на
торгах з метою погашення грошових
вимог забезпеченого кредитора -ПАТ
«УкрСиббанк».

На підставі рішення Жовтневого
райсуду м. Запоріжжя від 03.11.2010 р. шлюб
між сторонами було розірвано.

Угоди про поділ спільного майна при
розірванні шлюбу сторони не досягли.

З огляду на те, що, спірна квартира
перебуває в іпотеці у ПАТ «УкрСиббанк»,
який є заставним кредитором у справі
про банкрутство ФОВ ОСОБА_2, подальша
реалізація даного майна у ході
здійснення ліквідаційної процедури у
справі про банкрутство буде порушувати
права позивачки вільно володіти,
користуватись та розпоряджатися
спільною сумісною власністю подружжя.
За таких обставин позивачка просила
суд поділити спірну квартиру,
виділивши по 12 частки вищезазначеної
спірної квартири їй і відповідачу
ОСОБА_2

Заявами від 26.03.2012 р. і 03.05.2012 р.
ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги,
зазначила, що у первісному позові
просила поділити спільне майно
подружжя у рівних частках відповідно
до ст..70 СК України. Але, вважає, що має
право на визнання при поділі спільної
сумісної власності на 2/3 частини
спірної квартири з тих підстав, що
неповнолітня донька ОСОБА_4 постійно
проживає з позивачкою. Після
розірвання шлюбу відповідач аліменти
на утримання доньки не сплачує, а
виховання та утримання доньки вимагає
суттєвих фінансових витрат. Тому,
позивачка вважає, що на підставі ч.3 ст.70
СК України вона має право на 23 частини
спірної квартири, що в грошовому
еквіваленті з урахуванням середньо
ринкової вартості квартири складає 501
445,32 грн.

Крім того, зазначає, що вона
отримала від своїх батьків в дарунок 89
195,81 грн. За ці кошти придбала
будівельні матеріали, сантехніку і
провела у квартирі ремонтні роботи на
загальну суму 110 000,00 грн.

У випадку визнання за позивачкою
права власності на 2/3 частини спірної
квартири на підставі ч.3 ст.70 СК України,
за відповідачем визнається право
власності на 13 частину. За таких
обставин частка відповідача у спірному
нерухомому майні є незначною, виходячи
із співвідношення середньо ринкової
вартості квартири (752 168,00 грн.) і
вартості 13 частки (250 722,66 грн.). і не може
бути виділена в натурі, оскільки у
спірній квартирі існує тільки один
вихід. Спільне користування спірною
квартирою між сторонами не можливе.
Тому, на думку позивачки, припинення
права власності відповідача на 13
частину спірної квартири не задасть
останньому істотної шкоди. Оскільки
сумарна вартість придбаних позивачкою
за власні кошти будівельних
матеріалів, сантехніки і іншого
обладнання, а також проведених за
рахунок позивачки ремонтних робіт
складає 199 195,81 грн., вона вважає за
можливе визнати за нею право власності
на 13 частку спірної квартири, що в
грошовому еквіваленті дорівнює 250 722,66
грн.

На підставі ч.3 ст.70 СК України,
ст.ст.365,367,376 ЦК України, позивачка в
уточненому позові просить суд
припинити право спільної сумісної
власності її та відповідача на спірну
квартиру і визнати за нею право
власності на самочинно переобладнану
чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, як
на самостійний об»єкт права власності,
що підлягає державній реєстрації в ОП
«ЗМБТІ».

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала.

Відповідач у судове засідання не
з»явився. Суд належним чином, у
відповідності до вимог ст..74 ЦПК
України викликав відповідача
неодноразово у судові засідання.
Повістки повертались на адресу суду з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

Арбітражний керуючий у своїй заяві
просить суд розглядати справу у його
відсутності.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» проти
позову заперечує, мотивує заперечення
тим, що позов не доказаний.

Позивач і представник банку просять
суд розглядати справу у відсутності
належним чином повідомленого про
судове засідання відповідача, який
знає про існування позову (по справі
Ухвалою суду від 13.09.2012 р. було визнано
мирову угоду за участю відповідача,
Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 06.03.2014 р. ухвалу про
визнання мирової угоди було
скасовано).У разі зміни місця
проживання відповідач відповідно до
вимог ст..77 ЦПК України повинен був
сповістити про це суд, що ним зроблено
не було.

На підставі викладеного суд
розглядає справу у відсутності
відповідача.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав:

як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
04.06.1999 р. по 03.11.2010 р., який розірвано
рішенням Жовтневого райсуду м.
Запоріжжя від 03.11.2010 р.

Від шлюбу мають неповнолітню
дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом з позивачкою.

В період шлюбу сторони придбали 4-х
кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 27.08.2007 р.
Право власності на квартиру
зареєстровано на ім»я відповідача.

27.08.2007 р. між ОСОБА_2 (іпотекодавець)
та ПАТ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель)
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого іпотекодавець (відповідач по
даній справі) передав в іпотеку
іпотекодержателю - банку житлове
приміщення - квартиру АДРЕСА_1 за
кредитним договором № 0 від 27.08.2007
р.

Вимагаючи відступити від засад
рівності часток подружжя та визнати за
позивачкою при поділі спільної
сумісної власності права власності на
23 спірної квартири, позивачка
посилається на норми ч.3 ст.70 СК України,
в якій зазначено, що за рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син,дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатні для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Позивачкою не надано суду жодного
доказу того, що аліменти на її користь
на утримання доньки стягнуті з
відповідача, що вона їх одержує, чи не
одержує, а якщо - одержує, то розмір цих
аліментів недостатній для виховання і
розвитку дитини.

Згідно ст..10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Згідно ст..60
ЦПК України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім
випадків,встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Рішенням Жовтневого райсуду м.
Запоріжжя від 03.11.2010 р. при розгляді
позову про розірвання шлюбу було
встановлено, що подружжя ОСОБА_2
припинили сумісне господарство та
життя з лютого 2010 р. У позовній заяві по
даній справі позивачка зазначає, що у
2008 р. за кошти отримані в дарунок від
батьків вона робила у спірній квартирі
ремонт. Доказів в підтвердження цього
позивачкою не надано. Крім того, як
вбачається з копій договорів,
рахунків-фактур, квитанцій, ремонт
робився на протязі 2008, 2009 років, коли
сторони перебували у шлюбі і відсутні
докази того, що відповідач не приймав
ніякої участі в ремонті.

Таким чином, суд прийшов до
висновку, що позов не доказаний, а тому,
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст..ст.10,11,212-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення, особами, які були
відсутні у судовому засіданні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Смолка І.О.