АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1148/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46, 48 Здоровило В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Єльцов В. О. УХВАЛА
23 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЄльцов В. О. суддівКарпенко
О. В. , Нерушак Л. В. при секретаріБражнюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Ватутніського міського суду
Черкаської області від 09 лютого 2010 року
по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6
про стягнення аліментів на утримання
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_6 про стягнення аліментів на
Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона та відповідач є батьками
двох неповнолітніх дітей, синів ОСОБА_9
та ОСОБА_10. В шлюбі з відповідачем вони
не перебувають. Діти проживають біля
неї і знаходяться на її повному
утримуванні. З січня 2008 року вони
припинили з відповідачем сімейні
відносини та ведення спільного
господарства. Відповідач участі у
вихованні дітей не приймає, ухиляється
від їх утримання, матеріальної
допомоги в добровільному порядку не
надає, хоч згідно діючого
законодавства зобов'язаний це робити.
За станом здоров'я та матеріальним
становищем відповідач має можливість
брати участь в утриманні дітей.
Дані обставини змусили її звернутися
до суду з даним позовом, в якому вона
просить стягнути з відповідача на свою
користь аліменти на утримання
неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх
видів його доходів кожного місяця,
починаючи з дня подачі заяви до суду і
до повноліття дітей, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку та 100 грн. понесених
витрат по оплаті правової допомоги.
Рішенням Ватутінського міського суду
Черкаської області від 09 лютого 2010 року
позов було задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3
частини всіх видів його доходів
кожного місяця, починаючи з дня подачі
позовної заяви до суду, а саме з 18 січня
2010 року і до досягнення старшою дитиною
повноліття, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 100
грн. понесених витрат по оплаті
правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_6 51 грн. судового збору
в доход держави.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допущено до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати
рішення Ватутінського міського суду
Черкаської області від 09 лютого 2010 року
як незаконне та ухвалити нове рішення,
яким закрити провадження по справі.

Заслухавши суддю доповідача,
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому Кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_6, позивачка в своїй позовній
заяві (а.с. 1 Т. 1) вказала, що відповідач
по справі, являється батьком її двох
неповнолітніх дітей, синів ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В шлюбі з відповідачем ОСОБА_8 не
перебуває і з січня 2008 року між
сторонами припинено сімейні відносини
та ведення спільного господарства.
Оскільки діти знаходяться на її
повному утримуванні, ОСОБА_6, який
являється батьком дітей, ніякої
матеріальної допомоги по утриманню
дітей не надає хоч і має таку
можливість, участі у вихованні дітей
також не приймає, тому просила стягнути
з нього аліменти на свою користь на
утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тими обставинами, що дійсно, чинним
законодавством покладено обов'язок на
обох батьків щодо виховання та
утримання своїх дітей до досягнення
ними повноліття, тому позовні вимоги
були задоволені.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7
вказала, що рішення суду є незаконне,
оскільки воно не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства та є
повністю побудоване на
сфальсифікованих фактах, які надала
позивачка до суду в обгрунтування
своїх позовних вимог, зокрема щодо
місця її проживання. Також вказала, що
проведені по справі ДНК-експертизи є
недійсними, оскільки висновком
експерта підтверджено батьківство
відповідача, але жодна експертна
установа не підтвердила висновки
експерта, тому вважає його
сфальсифікованим з використанням
експертів недійсних печаток.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, обґрунтованість рішення
районного суду та доводи апеляційної
скарги вважає, що такі доводи є
необґрунтовані, а висновки суду
вмотивовані та відповідають вимогам
чинного законодавства.

Так, судом було встановлено, що сторони
по справі мають двох неповнолітніх
дітей, синів ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач по справі є батьком обох
дітей, що підтверджується копіями
свідоцтв про їх народження.

Відомостей про те, що батьком дітей є
інша особа, ні в суді першої інстанції
ні під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції сторонами
надано не було.

Крім того, висновком експертизи записи
в свідоцтвах про народження дітей
батьківства ОСОБА_6 спростовано не було
і посилання представника апелянта в
апеляційній скарзі про підроблення
висновку експерта з використанням
недійсних печаток нічим не
підтверджено.

Посилання на ту обставину, що стороною
подавалися до прокуратури
Солом'янського району м. Києва заяви
повідомлення про злочини експертів по
факту видачі завідомо неправдивого
висновку, використання експертами
недійсних печаток з наданням копій
витягів із кримінальних проваджень і
довідок про занесення в єдиний реєстр
досудових розслідувань не є належними
доказами обгрунтування апеляційної
скарги відповідно до положень ст. 61 ЦПК
України. Крім того, під час розгляду
справи в апеляційному суді, стороною не
було надано правового документа,
винесеного прокуратурою, судом чи
слідчими органами про незаконність дій
експертів.

Як вже зазначалося вище, чинне
законодавство передбачає обов'язок
батьків щодо утримання дитини до
досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст. 156 СК України
батьки мають рівні права на виховання
дитини та спілкування з нею,
батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини.

Ст. 180 СК України вказує, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Такий
обов'язок є рівною мірою обов'язком як
матері, так і батька.

Стаття 157 СК України визначає порядок
вирішення питань щодо виховання
дитини.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

З урахуванням вищевикладених норм
законодавства, мати має право
звернутися до суду з позовом для
захисту прав дітей щодо їх утримання
обома батьками. Тому звернення
позивачки до суду з такими позовними
вимогами передбачено нормами закону і
позов є законний та обгрунтований.

Судом встановлено і дану обставину
сторони не заперечують, що діти на
даний час проживають разом з матір'ю та
знаходяться на її утриманню.

Також встановлено, що відповідач по
справі добровільно коштів на утримання
дітей не надає, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що такі кошти
необхідно стягнути в вигляді сплати
аліментів в примусовому порядку.

Посилання відповідача про заперечення
факту свого батьківства стосовно
дітей, судом першої інстанції
обгрунтовано не було взято до уваги,
оскільки як вже зазначалося вище,
такому твердженню не було надано
обгрунтованих доказів, які б
підтвердили даний факт.

Колегія суддів також критично
ставиться до посилання апелянта про те,
що до суду було подано сфальсифіковану
довідку про факт прописки позивачки,
оскільки над думку колегії суддів дана
обставина не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення суду.

Крім того, в матеріалах справи (а.с. 219-220
Т. 1) є заява представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 про поворот виконання рішення
суду від 09 лютого 2010 року, в якій ОСОБА_7
просить в порядку повороту виконання
рішення стягнути з ОСОБА_8 безпідставно
стягнуте за рішенням Ватутінського
міського суду Черкаської області від 09
лютого 2010 року.

Колегія суддів вважає, що враховуючи
те, що оскільки, рішення суду
залишається без змін, тому заява ОСОБА_7
про поворот виконання рішення суду від
09 лютого 2010 року теж підлягає залишенню
без задоволення, оскільки в даному
випадку чинне законодавство не
передбачає задоволення такої заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем
надано переконливі докази в
обґрунтування своїх позовних вимог,
крім того в суді апеляційної інстанції
підтверджено, що доводи апеляційної
скарги є необгрунтованими і не
підтверджені наявними матеріалами
справи та наданими сторонами доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Ватутніського міського суду
Черкаської області від 09 лютого 2010 року
по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6
про стягнення аліментів на утримання
дітей залишити без змін.

В задоволенні заяви представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про поворот виконання
рішення від 09 лютого 2010 року по справі
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів на утримання дітей
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :