Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1933/12-ц
Головуючий у 1-й інст. Рожкова Олена
Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 18 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
комунального підприємства
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Житомирської обласної ради, треті
особи: Житомирська міська рада,
комунальне підприємство «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство №3», про скасування
технічного паспорта на житловий
будинок, скасування реєстраційних
номерів про право власності на
житловий будинок, встановлення факту
розміщення цокольного поверху в
будинку, зобов'язання повернути
цокольне приміщення у спільну сумісну
власність та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому зазначила, що є
співвласницею квартири АДРЕСА_1. Проте,
поверхом нижче, у цокольному
приміщенні, розташована належна ОСОБА_2
квартира №3, яка незаконно введена у
житловий фонд. Документом, який
підтверджує право власності останньої
на зазначене житло, є договір дарування
17/100 частин домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_3.

Таким чином, маючи право власності на
частину домоволодіння №15 відповідачка
фактично займає цокольне приміщення
будинку № 13.

Внаслідок порушення вимог
законодавства при виготовленні
технічної документації на належне
відповідачці приміщення, у технічному
паспорті домоволодіння АДРЕСА_1
кваліфіковано як садибний
індивідуальний житловий будинок.
Водночас, згідно з вимогами Державного
класифікатора будівель та споруд ДК
018-2000 спірне домоволодіння є житловим
будинком квартирного типу. Окрім того,
виконавець робіт, ввівши термін
«напівпідвал», розмістив у цокольному
приміщенні житло, що свідчить про
порушення Державних будівельних норм.

Такі дії призвели до порушення прав
позивачки щодо користування цокольним
приміщенням, яке призначене для
забезпечення потреб усіх мешканців
будинку. Окрім того, інформація, яка
зазначена у технічному паспорті, не
узгоджується зі змістом договору
дарування.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1,
уточнивши позовні вимоги, просила
скасувати технічний паспорт, виданий
ОСОБА_2 на садибний (індивідуальний)
житловий будинок по АДРЕСА_1, скасувати
реєстраційні номери на домоволодіння
№13-15 на ім'я ОСОБА_2, а також відновити
становище, яке існувало до порушення
своїх прав, шляхом виселення ОСОБА_2 із
напівпідвального приміщення в будинку
АДРЕСА_1. Окрім того, позивачка просила
встановити факт, що під квартирою
АДРЕСА_1 розташований цокольний поверх,
в якому не допускається розміщення
житлових квартир.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 18 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити позов.

Апелянт, зокрема, зазначає, що висновок
суду про існування домоволодіння
АДРЕСА_1, є помилковим, оскільки
фактично за даною адресою розташовані
два окремі житлові будинки, які мають
самостійні реєстраційні номери.

Та обставина, що у свідоцтві про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, а також
у технічному паспорті міститься
інформація про розташування
зазначеного житла в одноповерховому
будинку, свідчить про невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

Поза увагою суду залишилась та
обставина, що ОСОБА_2, маючи право
власності на 17/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_3, неправомірно займає
цокольне приміщення у будинку №13.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення апелянта, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

За правилами частин 1 та 2 статті 358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитись про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною власністю.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно зі свідоцтвом про право
власності на житло, виданим 20 жовтня 2006
року відділом приватизації державного
житлового фонду, ОСОБА_1 є
співвласником квартири АДРЕСА_2.

Зміст наявного в матеріалах справи
рішення виконкому Житомирської
міської ради від 23 листопада 1965 року за
№848 свідчить про те, що домоволодіння
по АДРЕСА_4 складалось з двох житлових
будинків ( №12,№14), які неможливо
розділити на самостійні ( т.1, а.с. 106, зв.).

Судом також встановлено, що відповідно
до рішення виконкому Житомирської
міської ради від 1 жовтня 1968 року №728
житловим будинкам, розташованим на
земельній ділянці по АДРЕСА_5, були
надані уточнені адреси: АДРЕСА_6 ( в
будинку, розташованому в глибині
двору). Ще одному житловому будинку,
розміщеному в глибині двору, була
надана адреса: АДРЕСА_7. Вказана
обставина підтверджується листом
Управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища Житомирської міської ради
від 14 березня 2014 року за №428 ( т.1 а.с. 71).

Згідно з рішенням виконкому
Житомирської міської ради від 11 травня
1995 року за №263 АДРЕСА_6 перейменована на
вулицю Миколи Лисенка ( т.1 а.с. 197-198).

Рішенням виконкому Житомирської
міської ради від 11 січня 1996 року за №12
впорядковані адреси будівель,
розташованих на новоутворених вулицях.
Зокрема, будинку АДРЕСА_6 присвоєний
номер АДРЕСА_1 (двохповерховий
житловий будинок), а одноповерховому
житловому будинку, розташованому по
АДРЕСА_6 ( т. 1, а.с.23-25).

Отже, на даний час зазначені житлові
будинки входять до складу єдиного
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1

Матеріали справи також свідчать, що
одним із співвласників зазначеного
домоволодіння є ОСОБА_4, якій належало
29/100 частин домоволодіння, зокрема,
приміщення в напівпідвалі ( план від 29
липня 2005 року): 1-1 коридор; 1-2 кухня;
житлова кімната площею 18,90 кв.м., 3-1
ванна; 3-2 кухня; 3-3 житлова кімната 3-3,
площею 28,10 кв.м.

На підставі договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 26 липня 2006 року, ОСОБА_4
подарувала ОСОБА_2 17/100 частин
домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_1, до складу якого входить
житловий будинок літ. «А», площею 141,6
кв.м., а також житловий будинок літ. «Б»,
площею 18,3 кв.м.

З наявного в матеріалах справи листа КП
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації» від 20 квітня
2010 року за №10 вбачається, що належні
ОСОБА_2 17/100 частин домоволодіння
складаються приміщень: 3-1 ванної, 3-2
кухні, 3-3 кімнати, площею 28,10 кв.м. ( а.с.
32).

Іншими співаниками домоволодіння
також є: ОСОБА_6 -1/4 ід.ч.; ОСОБА_7 - 1/10 ід.ч.;
ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 в рівних
частка, що становить 22/100 ід.ч. ( квартира
№2); Житомирський міськвиконком - 14/100
ід.ч. При цьому, в користуванні ОСОБА_7
перебуває житловий будинок №15, а в
користуванні інших співвласників -
житловий будинок №13.

Судом першої інстанції також
встановлено, що при оформленні
документів на ім'я співвласників
домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_2
помилково зазначена адреса: «Лисенка,
№15». Вказана обставина
підтверджується листами КП
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації» від 31 жовтня
2012 року, 24 квітня 2012 року та від 11
березня 2011 року. З огляду на цю
обставину, в матеріали
інвентаризаційної справи були внесені
відповідні зміни.

Згідно з повідомленням КП «Житомирське
обласне бюро технічної
інвентаризації» від 14 травня 2012 року
будинок АДРЕСА_1 з 1926 року
обліковується як житловий з квартирами
у напівпідвальному приміщенні. Даних
про те, що статус спірного житлового
приміщення змінився, матеріали справи
не містять.

Таким чином, правомірно набувши право
власності на частину спірного
домоволодіння, ОСОБА_2 користується
приміщеннями згідно зі встановленим з
іншими співвласниками порядком.

При вирішенні спору суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
допущена працівниками бюро технічної
інвентаризації помилка щодо адреси
спірного житла у документах, виданих на
ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_2, не свідчить про
порушення прав позивачки.

Посилання апелянта на ту обставину, що
у технічному паспорті на квартиру
АДРЕСА_1 є одноповерховим, не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки приміщення, які
перебувають у фактичному користуванні
ОСОБА_2, мають статус житлових.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що, пред'явивши позовні вимоги про
скасування технічного паспорта, ОСОБА_1
обрала неналежний спосіб захисту
суб'єктивного права. Так, технічний
паспорт за своєю правовою природою є
документом, який містить детальну
характеристику нерухомого майна на
момент обстеження. Інструкцією «Про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна», затвердженої Наказом Держбуду
України від 24 травня 2001 року за №127,
передбачена можливість заміни
технічного паспорта на новий у разі
виявлення змін щодо складу, технічного
стану, власників будинків тощо.
Водночас, чинним законодавством не
передбачена можливість скасування
технічного паспорта.

Враховуючи вищезазначене, підстави для
скасування чи зміни рішення суду
відсутні.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308, 313-315,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 18 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
Судді