Справа № 461/2633/14
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/3359/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м.
Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Фермерського
господарства «Бурка В.В.» - ОСОБА_2 на
ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 18 березня 2014 року про
відмову у відкритті провадження у
справі за позовом Фермерського
господарства «Бурка В.В.» до
Львівського апеляційного
адміністративного суду про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок неправомірних дій органу
владних повноважень, -

в с т а н о в и л а:

Представник фермерського господарства
«Бурка В.В.» - ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, у якому просив стягнути з
відповідача - Львівського апеляційного
адміністративного суду 100 тис. грн. у
відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок
незаконних дій посадових осіб цього
суду, які полягали у несвоєчасній
видачі тексту ухвали, спричинено
приниження його честі, гідності та
ділової репутації.

Ухвалою Галицького районного суду
м.Львова від 18 березня 2014 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою,
представник Фермерського господарства
«Бурка В.В.» - ОСОБА_2 оскаржив таку в
апеляційному порядку. Вважає, що при
постановленні даної ухвали судом
порушено норми матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначає, що судом не враховано, що
фермерське господарство має право
відповідно до ст.56 Конституції України
на відшкодування за рахунок держави
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішенням, діями
чи бездіяльністю Львівського
апеляційного адміністративного суду.
Також судом не враховано вимоги
ст.ст.22,64 Конституції України, які
гарантують права передбачені у ст.56
Конституції України. Вважає, що на
підставі ч.2 ст.21 КАС України даний спір
не підсудний адміністративним судам.
Просить оскаржувану ухвалу скасувати,
а справу направити для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з'явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
відкритті провадження, виходив з того,
що справа не підлягає розгляду у
порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
представник фермерського господарства
«Бурка В.В.» - ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, у якому просив стягнути з
відповідача - Львівського апеляційного
адміністративного суду 100 тис. грн. у
відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок
незаконних дій посадових осіб цього
суду, які полягали у несвоєчасній
видачі тексту ухвали, спричинено
приниження його честі, гідності та
ділової репутації.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року № 8 «Про незалежність судової
влади» зазначено, що виключне право
перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 6 «Про
деякі питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» судам роз'яснено, що у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням
положень статей 62, 126 і 129 Конституції
України, відповідно до яких майнова та
моральна шкода, заподіяна при
здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі у разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таке законодавче врегулювання
відповідає вимогам статей 6, 41
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, суд правильно відмовив у
відкритті провадження у такій справі
на підставі пункту 1 частини другої
статті 122 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом першої інстанції при розгляді
справи дотримано вимоги закону, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а ухвалу суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст.312, 313,
ч.2 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Фермерського господарства «Бурка В.В.»
- ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 18 березня 2014 року про
відмову у відкритті провадження -
залишити без змін .

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справа шляхом подання касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою Апеляційного
суду.

Головуючий:
О.М. Ванівський

Судді:
М.Я. Богонюк

С.А. Шашкіна