АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/5393/2014
інстанції: Лозинська М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 3 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Київської
міської ради, третя особа - Департамент
земельних ресурсів Київської міської
ради (КМДА), про визнання недійсним
державного акту на право власності
земельною ділянкою, усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою,
знесення самовільно встановленої
огорожі, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом ОСОБА_4, КМР, третя особа
Департамент земельних ресурсів КМР
(КМДА), у якому просила визнати
недійсним Державний акт на право
власності серії ЯЕ № 304034 на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, виданий
10.02.2011 на ім'я ОСОБА_4 та усунути їй
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою під АДРЕСА_2 шляхом
зобов'язання відповідача знести
самовільно встановлену ним на
земельній ділянці по АДРЕСА_1
капітальну огорожу (паркан).

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 3 березня 2014 року
вказаний позов залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити, визнати
недійсним державний акт на право
власності, усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення самовільно
встановленої огорожі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та
її представник ОСОБА_6 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

ОСОБА_4та його представник ОСОБА_7 проти
апеляційної скарги заперечували,
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 3 березня 2014 року
просили залишити без змін.

Інші учасники розгляду справи, а саме
представник відповідача Київської
міської ради та третьої особи
Департаменту земельних ресурсів
Київської міської ради (КМДА), належним
чином повідомлених про дату, час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не прибули, про причини
неявки суд не повідомили, у зв'язку із
чим колегія суддів вважала за можливе
слухати справу у їх відсутність на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що відповідач ОСОБА_4 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом, виданим
виконавчим органом Київської міської
ради (КМДА) 14 червня 2007 року № 1081-С/ЖБ.

Згідно архівної довідки, виданої 31
травня 2005 року Архівним відділом
Києво-Святошинського району Київської
області, у господарській книзі за 1986-1989
роки за ОСОБА_4 значиться особовий
рахунок НОМЕР_1, проживаючого в
житловому будинку 1960 року забудови із
земельною ділянкою 0,08 га за адресою:
АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що суміжними
землекористувачами відповідача є
позивач ОСОБА_3, яка є власником
житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори, реєстровий номер
7- 1061 , після смерті матері ОСОБА_8

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання рішення виконкому Київської
міської ради народних депутатів від 17
лютого 1992 року № 163 «Про проведення в
місті Києві інвентаризації земель і
ведення державного земельного
кадастру» 6 серпня 1994 року були
встановлені існуючі зовнішні межі
земельної ділянки в натурі, які
погоджені суміжними
землекористувачами відповідачем
ОСОБА_4, в тому числі є мати позивача -
ОСОБА_8, яка на той час була
користувачем земельної ділянки по
вулиці Горького 10 у місті Києві.

Відповідно до складеного акту, у
користуванні відповідача ОСОБА_4
знаходиться земельна ділянка площею
820,86 кв.м. по АДРЕСА_1.

Встановлено, що 27 листопада 2007 року
відповідач ОСОБА_4 звернувся із заявою
до Київської міської ради щодо
безоплатної передачі йому у власність
земельної ділянки площею 0,0820 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Київської
міської ради від 9липня 2009 року №987/2043,
відповідачу передано у приватну
власність земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, площею 0,0821 га.

У зв'язку з чим, 10 лютого 2011 року
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(КМДА) відповідачу ОСОБА_4 видано
Державний акт на право власності серії
ЯЕ № 305034 на земельну ділянку
кадастровий номер :72:517:0009) за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

На момент передачі земельної ділянки
відповідачу діяв Тимчасовий порядок
передачі (надання) земельних ділянок в
користування або у власність у м. Києві,
який викладений у новій редакції
згідно із Рішенням Київської міської
ради від 28.05.2009 року № 547/1603 III сесії IV
скликанням «Про внесення змін до
рішення Київської міської ради від
15.07.2004 року № 457/1867 «Про врегулювання
процедури передачі в користування
земельних ділянок в м.Києві».

Даний Порядок визначає загальні
положення і встановлює особливості та
процедуру надання в постійне
користування, передачі в оренду та у
власність земельних ділянок в м. Києві,
оформлення права користування землею
та посвідчення права власності на
землю на підставі прийнятих Київською
міською радою рішень.

Згідно з приписами Земельного Кодексу
та чинного на той час Порядку, передача
земельних ділянок у власність громадян
та набуття ними права власності
здійснювалось на підставі рішення
Київської міської ради, яке
приймається на підставі документації
із землеустрою, а у разі приватизації
громадянами земельних ділянок, які
перебувають у їх користуванні, - за
результатами розгляду технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Згідно з чинним Порядком Головне
управління земельних ресурсів
здійснює комплексний аналіз поданих
громадянином технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки, та, за умови їх
відповідності законодавству, готує
проект рішення Київської міської ради
про приватизацію земельної ділянки або
направляє громадянину повідомлення
про необхідність приведення поданих
громадянином технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки, у відповідність до
норм законодавства, або про
відсутність правових підстав для
приватизації земельної ділянки.

Звертаючись до суду з даним позовом та
обґрунтовуючи його позивач
стверджував про порушення
вищевказаного Порядку при
приватизації відповідачем земельної
ділянки, оскільки акт встановлення та
узгодження зовнішніх меж земельної
ділянки в натурі від 3 червня 2010 року,
який міститься в технічній
документації із землеустрою, не
погоджений з суміжними
землекористувачами, зокрема, з
позивачем.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що обставини на які посилався позивач
не можуть слугувати правовими
підставами для визнання державного
акту недійсним та свідчити про
неправомірність набуття відповідачем
права власності на землю з огляду на
існування рішення Київради про
передачу земельної ділянки у власність
ОСОБА_4, яке є чинним та не оспореним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК
України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Також колегія суддів вважає, що суд
дійшов вірного висновку і у відмові у
задоволенні вимог про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та знесення самовільно
встановленої огорожі, оскільки
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами порушення
відповідачем прав позивача щодо
користування нею земельною ділянкою,
яка перебуває у неї у користуванні.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що судом першої інстанції не
встановлено належним чином характеру
спірних правовідносин, не дано оцінки
посиланням позивача щодо порушенням
відповідачем будівельних та
санітарних норм та правил при
будівництві паркану не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
розгляді справи з огляду на характер
заявлених вимог про усунення права
користування земельною ділянкою, крім
того, такі вимоги є недоведеними.

Посилання скарги щодо того, що
отримуючи державний акт про право
власності на земельну ділянку
відповідач фактично сам визначив її
межі, оскільки не погоджував їх з
відповідачем, чим порушив вимоги
закону та порядок землекористування,
що склався історично, не беруться до
уваги апеляційним судом, який дійшов
висновку про належну оцінку зібраних у
справі доказів судом першої інстанції.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених статтею 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 3 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко