У х в а л а

26 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Мазур Л.М.,

Кадєтової О.В.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня

2014 року у справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи:
Дніпропетровська обласна психіатрична
лікарня, комунальне підприємство
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації», про визнання
дублікату договору купівлі-продажу
недійсним, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, визнання
недійсним договору дарування,
скасування державної реєстрації
договору дарування, усунення
спадкоємця від спадщини, поділ
спадщини між спадкоємцями та визнання
права власності в порядку спадкування,
за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, який неодноразово уточнювали
та остаточно просили визнати недійсним
дублікат договору купівлі-продажу від
30 вересня 1969 року, визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 21 серпня 2007 року на ім'я
ОСОБА_6, скасувати державну реєстрацію
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21 серпня 2007 року на ім'я
ОСОБА_6, відповідно до якого за

ОСОБА_6 визнано право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, визнати
недійсним договір дарування від 15
квітня 2008 року та скасувати державну
реєстрацію вказаного договору,
відповідно до якого за ОСОБА_3 визнано
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1, усунути від прав на спадщину,
яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємця за
законом першої черги ОСОБА_9; поділити
спадкове майно наступним чином:
визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_9, визнати за ОСОБА_5 право
власності на Ѕ частину вказаного вище
житлового будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9

В обґрунтування позову позивачі
посилалися на те, що згідно з договором
купівлі-продажу від 3 листопада 1969 року
дід позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_10, придбав
будинок ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане майно
ОСОБА_10 придбав до одруження з
відповідачем ОСОБА_6, тому набув права
особистої власності на будинок та мав
право розпоряджатися ним самостійно.
За життя ОСОБА_10 житловий будинок
подарував матері позивача - ОСОБА_9, яка
проживала за адресою: АДРЕСА_2, що
підтверджується договором дарування
АБН № 971675 від 22 вересня 2000 року.
Позивачі вважали, що при укладенні
договору дарування також була присутня
і відповідач за основним позовом
ОСОБА_6 ОСОБА_9 прийняла в дар житловий
будинок. За домовленістю між ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, останній з відповідачем за
основним позовом - ОСОБА_6,
проживатимуть у спірному житловому
будинку до смерті, а ОСОБА_9, як
обдарована, не буде в цьому
перешкоджати. Умови домовленості
ОСОБА_9 виконала.

ОСОБА_9 перебувала у шлюбі з ОСОБА_9,
який ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавив її життя, але
під час злочину не усвідомлював
значення своїх дій та не керував ними і
був визнаний судом недієздатним.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями
першої черги є ОСОБА_9 - чоловік, який
визнаний судом недієздатним і
знаходиться в Дніпропетровській
обласній психіатричній лікарні, опікун
над ним не призначений, а тому
опікунсто над ним здійснює цей заклад.

Також спадкоємцями першої черги за
законом є: позивач за основним позовом
ОСОБА_4, як донька померлої; позивач за
основним позовом ОСОБА_5, онука
померлої в порядку представництва
після смерті сина померлої - ОСОБА_11;
ОСОБА_10, як батько померлої; відповідач
за основним позовом ОСОБА_6, як мати
померлої; інші спадкоємці відсутні.

Спадкоємці першої черги: ОСОБА_4, ОСОБА_9
та

ОСОБА_5, на підставі ст. 1268 ЦК України
прийняли спадщину, так як вони постійно
проживали разом зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини і не заявляли про
відмову від неї. Крім того, ОСОБА_5 на
час відкриття спадщини була
неповнолітньою, тому також вважається
такою, що прийняла спадщину.

Спадкоємці першої черги - ОСОБА_12 та
ОСОБА_6, спадщину не прийняли, так як
вони на час відкриття спадщини не
проживали постійно зі спадкодавцем та
не подали до нотаріальної контори
заяви про прийняття спадщини. Заочним
рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 28 листопада 2006 року
відповідачу за основним позовом ОСОБА_6
було надано додатковий строк для
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на два
місяці від дня набрання рішенням суду
чинності. Однак, ОСОБА_6 заяву до
нотаріальної контори у визначений
судом строк не подала.

Таким чином, спадщину, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_9, прийняли тільки
ОСОБА_9, як чоловік померлої,
неповнолітня ОСОБА_5, як онука померлої
в порядку представництва після смерті
сина померлої - ОСОБА_11, та дочка
померлої - позивач ОСОБА_4 Однак,
відповідач ОСОБА_6, приймаючи спадщину
після смерті свого чоловіка ОСОБА_10,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, не повідомивши
нотаріуса про те, що ОСОБА_10 за життя
розпорядився належним йому будинком та
подарував його ОСОБА_9, незаконно
отримала свідоцтво про спадщину за
законом після смерті ОСОБА_10 та
незаконно розпорядилася спірним
нерухомим майном, уклавши з
відповідачем за основним позовом -
ОСОБА_3, договір дарування будинку з
надвірними спорудами.

У квітні 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3
звернулися до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
неодноразово уточнивши позовні вимоги,
просили суд визнати договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 від 22
вересня 2000 року недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову
вказували, що позивачі за первісним
позовом як на підставу своїх вимог
посилаються на договір дарування від 22
вересня 2000 року. За вказаним договором
чоловік позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_10,
начебто розпорядився належним йому
житловим будинком та подарував його, як
вказано у позові «своїй дочці - ОСОБА_9».
Але ОСОБА_10 ніколи не був батьком
ОСОБА_9, так як вона є донькою ОСОБА_6 від
першого шлюбу і коли вони
зареєстрували з чоловіком шлюб 16
лютого 1977 року, то її донька вже
перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 та мешкала
окремо. Спірний житловий будинок був
придбаний ОСОБА_10 у вересні 1969 року,
задовго до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6
Коли позивач за зустрічним позовом -
ОСОБА_6, стала мешкати з ОСОБА_10 однією
сім'єю, всі її діти були вже дорослими.

З ними мешкав лише її менший син -
ОСОБА_3 Згідно з долученими до
основного позову документами, договір
дарування був посвідчений «на дому»,
але нотаріус ніколи не відвідував їх на
дому. Крім того, останній час її чоловік
хворів катарактою обох очей та
страждав туговухістю, що позбавляло
його можливості самостійно, без
сторонньої допомоги, укладати будь-які
угоди, оскільки прочитати самостійно
тест договору він не міг, а в договорі
дарування не зазначено, що його текст
прочитаний дарувальнику та що він
зрозумів його зміст.

За період сумісного проживання
протягом 23 років ОСОБА_6 з чоловіком
проводили до будинку воду, ремонтували
його, як зовні так і в середині, а також
спільно були збудовані та введені в
експлуатацію такі надвірні будівля як
гараж, баня, сарай для твердого палива.
Вказані будівлі були збудовані ними
спільно за їх спільні кошти та
узаконенні рішенням виконавчого
комітету Тернівської районної ради м.
Кривого Рогу від

8 серпня 1986 року за № 318. Протягом 1999-2000
років займалися газифікацією будинку.
24 жовтня 2000 року ОСОБА_10 уклав договір з
газопостачальною організацією
«Криворіжгаз» на постачання газу в
його будинок. Договір на постачання
газу укладений ОСОБА_10 у жовтні

2000 року, тоді як договір дарування, на
який посилаються позивачі за основним
позовом, укладений у вересні цього ж
року. Це свідчить про те, що ОСОБА_10 у
жовтні 2000 року вважав себе власником
будинку, продовжував його благоустрій
та утримання. В БТІ своє право
власності ОСОБА_9 не зареєструвала та
жодним іншим чином не вступала у
володіння, користування чи
розпорядження подарованим майном. Крім
того, ОСОБА_6 вважає договір дарування
недійсним, оскільки його предметом
були не тільки будинок, але й
перераховані вище надвірні будівлі,
більшу частину з яких вони будували в
шлюбі, а отже ОСОБА_10 не міг сам
розпорядитися майном, що було набуто у
шлюбі та складало спільну сумісні
власність подружжя, без письмової
згоди ОСОБА_6, а вона згоди на таке
відчуження не надавала.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 15 листопада 2012 року
первісний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання дублікату
договору купівлі-продажу недійсним,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, скасування державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, визнання недійсним договору
дарування, скасування державної
реєстрації договору дарування,
усунення спадкодавця від спадщини,
розподіл спадщини між спадкоємцями та
визнання права власності в порядку
спадкування задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування
ВКІ № 560366 від 15 квітня 2008 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом
Шостої Криворізької державної
нотаріальної контори Донченко В.Л. та
зареєстрований в реєстрі за № 2-1000 на
ім'я ОСОБА_3, скасовано державну
реєстрацію договору дарування ВКІ №
560366 від 15 квітня 2008 року, посвідченого
державним нотаріусом Шостої
Криворізької державної нотаріальної
контори Донченко В.Л. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1000 на
ім'я ОСОБА_3, відповідно до якого за
ОСОБА_3 визнано право власності на
житловий будинок

АДРЕСА_1.

Усунуто від права на спадщину, яка
відкрилася після смерті

ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
спадкоємця за законом першої черги
ОСОБА_9 В іншій частині позову
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку
задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір дарування
АВН № 871675 від 22 вересня 2000 року
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 15
листопада 2012 року в частині визнання
недійсним договору дарування ВКІ № 560366
від 15 квітня 2008 року, укладеного між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідченого
державним нотаріусом шостої
Криворізької державної нотаріальної
контори Донченко В.Л. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1000;
скасування державної реєстрації
договору дарування ВКІ № 560366 від 15
квітня 2008 року; в частині визнання
недійсним договору дарування АВН № 971675
від 22 вересня 2009 року житлового будинку
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_10 та
ОСОБА_9 та в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
недійсним дублікату договору
купівлі-продажу від 30 вересня 1969 року;
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 21 серпня 2007
року; поділу спадкового майна та
визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права
власності по Ѕ частині за кожною
житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
правонаступником якої є ОСОБА_3, та
ОСОБА_3 про визнання дублікату договору
купівлі-продажу недійсним, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, скасування державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, визнання недійсним договору
дарування, скасування державної
реєстрації договору дарування,
розподіл спадщини між спадкоємцями та
визнання права власності в порядку
спадкування задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 21 серпня 2007
року на ім'я ОСОБА_6 на спадкове майно:
житловий будинок з господарчими
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, видане державним нотаріусом
шостої Криворізької державної
нотаріальної контори Донченко В.Л. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2414.

Скасовано держану реєстрацію
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21 серпня 2007 року на ім'я
ОСОБА_6 на спадкове майно: житловий
будинок з господарчими спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, видане
державним нотаріусом шостої
Криворізької державної нотаріальної
контори Донченко В.Л. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2414.

Визнано недійсним договір дарування
ВКІ № 560366 від 15 квітня 2008 року
житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6
та ОСОБА_3, посвідчений державним
нотаріусом шостої Криворізької
державної нотаріальної контори
Донченко В.Л. та зареєстрованого в
реєстрі за № 2-1000 на ім'я ОСОБА_3 В решті
позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_3,
та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору дарування
житлового будинку відмовлено. Вирішено
питання про стягнення судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 січня

2014 року з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
закону, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 243 ЦК УРСР, що
потягло ухвалення різних за змістом
рішень у подібних правовідносинах.

До заяви долучено клопотання про
поновлення строку на звернення до суду
з відповідною заявою.

Клопотання про поновлення строку на
звернення із заявою про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року підлягає
задоволенню.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3
долучив до заяви витяг з Єдиного
державного реєстру судових рішень
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року, яким рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська, залишене без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року, скасовано в частині
задоволення позовних вимог про
визнання житлового будинку з
господарськими будівлями спільною
сумісною власністю спадкодавця та її
чоловіка, встановлено факт прийняття
спадщини чоловіком та сином
спадкодавця, визнано за сином
спадкодавця право власності на Ѕ
частину спірного будинку, у позові в
цій частині відмовлено. У решті рішення
залишено без змін.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська позов було
задоволено. Визнано житловий будинок з
господарськими будівлями спільною
сумісною власністю спадкодавця та її
чоловіка; встановлено факт прийняття
спадщини чоловіком та сином
спадкодавця; визнано за сином
спадкодавця право власності на Ѕ
частину спірного будинку; встановлено
факт прийняття позивачами спадщини
після смерті сина спадкодавця; визнано
частково недійсним договір дарування
спірного будинку з господарськими
будівлями, укладений чоловіком
спадкодавця на користь свого онука,
щодо Ѕ частини такого будинку; визнано
за дружиною сина спадкодавця право
власності на 1/8 частину вказаного
житлового будинку з господарськими
будівлями в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка;
витребувано на користь позивачів
частину будинку з незаконного
володіння.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки зі змісту заяви, ухвали, про
перегляд якої подано заяву, рішень,
постановлених у вказаній вище справі,
та з долучених до заяви витягу з
Єдиного державного реєстру судових
рішень рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року не вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
підстави позовів не є тотожними,
встановлені у справах фактичні
обставини не є однаковими, у допуску
справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 73, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із
заявою про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 січня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи:
Дніпропетровська обласна психіатрична
лікарня, комунальне підприємство
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації», про визнання
дублікату договору купівлі-продажу
недійсним, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, визнання
недійсним договору дарування,
скасування державної реєстрації
договору дарування, усунення
спадкоємця від спадщини, поділ
спадщини між спадкоємцями та визнання
права власності в порядку спадкування,
за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку,
за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: М.В.
Дем'яносов

О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

Д.О. Остапчук