Справа № 318/1987/14-ц Номер
провадження №2/318/433/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.
м. Кам'янка-Дніпровська

Кам'янсько-Дніпровський районний суд
Запорізької області

У складі головуючий судді
Яковлєвої М.С.

При секретарі
Зіпа А.І.

Розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності за
набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до
Кам'янсько-Дгіпровського районного
суду Запорізької області, з позовом в
якому вказує, що вона проживає в
будинку №? АДРЕСА_1 з 1997 року.

Вказаний будинок та земельна ділянка
при ньому розміром 0,14 га належали
ОСОБА_3 на праві приватної власності, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 11.08.1987 року,
засвідченого Запорізьким міжміським
БТІ 20.03.1992 року та державним актом на
право приватної власності на землю
серії ЗП.

Ще за життя ОСОБА_3 вона домовилась з
нею, що буде проживати в цьому будинку,
за що заплатила їй грошову суму в
розмірі 11 000 грн., що підтверджується
написаними розписками. Всі
правовстановлюючі документи на
будинок знаходяться у неї.

Нажаль, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1.

Спадкоємицею першої черги після
померлої є її дочка - ОСОБА_2, відповідач
по справі. Але вже на протязі багатьох
років після смерті матері відповідач
жодного разу не заявляла своїх прав на
будинок. факт родинних стосунків між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується
доданими до позову свідоцтвами.

Вона обробляє землю, господарює у
будинку, сплачує податки. На сьогодні
вона залишилась єдиним добросовісним
володільцем та користувачем вказаного
домоволодіння. Вважає, що її право на
будинок, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 ґрунтується на давності
володіння нею.

Просить визнати за нею право власності
за набувальною давністю.

Позивачка у судове засідання не
з'явилась, просить справу розглянути у
її відсутність, представник позивачки
позовні вимоги підтримала, просить
задовольнити вимоги позивачки.

Відповідачка з'явилась,позовні вимоги
підтримує.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
вважає позовні вимоги обгрунтовані та
підлягають задоволенню.

Як вказує пленум ВССУ з розгляду
цивільних та кримінальних справ у п. 13
постанови «Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав», можливість
пред'явлення до суду позову про
визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності. Відповідачем за позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю є попередній
власник майна або його правонаступник.
У разі якщо попередній власник
нерухомого майна не був і не міг бути
відомим давнісному володільцю, то
відповідачем є орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

Відповідно п. 9, 10 вищевказаної
Постанови, при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК). Не переривається набувальна
давність, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, заволоділа чужим майном на
підставі договору з його власником
(оренди, зберігання тощо), який після
закінчення строку договору не
пред'явив вимоги про його повернення,
вона набуває право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
через п'ятнадцять, а на рухоме майно -
через п'ять років з часу спливу
позовної давності за відповідними
вимогами (частина третя статті 344 ЦК).
При цьому строк позовної давності
починає обчислюватись з моменту
закінчення строку дії договору, якщо
інший строк повернення речі не був
установлений самим договором.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Набувальна давність
визначається як засіб закріплення
майна за суб'єктами, що ним володіють, у
випадках, коли вони не мають можливості
через певні обставини підтвердити
підстави виникнення прав, а також в
інших ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності ЦК або раніше
тобто до 1 січня 2001 року. Як мною
зазначено вище, я земельною ділянкою
користуюсь з 1997 року.

Оскільки жодна особа не заявляє
вимог щодо повернення вказаного
нерухомого майна, отже визнання права
власності не суперечить закону і не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, я вважаю, що є підстави для
визнання за мною права приватної
власності за набувальною давністю.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України, право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за
рішенням суду.

Згідно витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки та висновку
про вартість майна, їх вартість складає
84 456 грн. Виходячи з цієї суми
позивачкою сплачено судовий збір.
Таким чином суд вважає позовні вимоги
позивачки підлягають повному
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 114 ЦПК України,
ст. ст. 328, 344 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності за
набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
право власності на житловий будинок
(літ А) з господарськими забудовами (Д -
вбиральня, Е - навіс, Ж - сарай, З - сарай,
№ 1 - паркан), який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
право власності на земельну ділянку
розміром 0,14 га яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Запорізької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Яковлєва М.С.