Справа №592/1193/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Котенко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/1414/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 44
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. ,
Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 26 червня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про виселення,

в с т а
н о в и л а:

04.10.2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулось з зазначеним
позовом та просило виселити ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що вказана квартира є іпотечним
майном, на яке звернуто стягнення за
рішенням суду.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 26 червня 2014 року позов
ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено
частково.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 14.07.2014 року
вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення в частині задоволених вимог
банку скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Обґрунтовує її тим, що суд не врахував
вимог Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 року
№1304-VII, який набрав чинності 07.06.2014 року,
та передчасно виселив її з квартири.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3, яка підтримала
доводи апеляційної скарги,
представника ПАТ КБ «Приватбанк» -
Гакаля Р.В., який заперечив проти її
задоволення, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що рішенням апеляційного
суду Сумської області від 15.05.2013 року
змінено рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 22.02.2013 року в
частині визначення розміру
заборгованості та стягнуто з ОСОБА_3 на
користь банку 21228,57 доларів США в
рахунок погашення заборгованості, що
утворилася станом на 18.09.2012 року за
кредитним договором № SUH6GA00000178 від
03.09.2007 року та звернуто стягнення на
предмет іпотеки - належну боржнику
ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» на
прилюдних торгах за початковою ціною
70700 грн. для подальшої реалізації, з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням
«Приватбанку» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
(а.с.44-46).

У іпотечній квартирі зареєстровані та
проживають ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4
(а.с.35).

Після ухвалення судом рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме, в серпні 2013 року, банк
звернувся до ОСОБА_3 з письмовою
вимогою звільнити зазначену квартиру
протягом тридцяти днів з дня отримання
цієї вимоги. 28.08.2013 року відповідачка
отримала цю вимогу, але у вказаний в ній
строк квартиру не звільнила (а.с.12, 13-15,
42,43).

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, керуючись вимогами
ч.3 ст.109 ЖК України та ч.1 ст.40 Закону
«Про іпотеку», виходив з наявності
підстав для виселення відповідачки з
іпотечної квартири, на яку звернуто
стягнення за рішенням суду.

Проте, повністю з таким висновком
погодитись не можна, оскільки судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи та не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Так, 07.06.2014 року набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Пунктом 1 ч.1 цього Закону передбачено,
що протягом його дії:

не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст.4 Закону
України "Про заставу" та/або предметом
іпотеки згідно із ст.5 Закону України
"Про іпотеку", якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1, надана в
забезпечення кредиту в іноземній
валюті та використовується
відповідачкою як місце постійного
проживання. За поясненнями обох сторін
ОСОБА_3 іншого житла на праві власності
не має. Загальна площа квартири
становить 42,37 кв.м, що не перевищує
передбачений законом розмір. Вона
знаходиться на території України, яка
не визнана тимчасово окупованою
відповідно до Закону України «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України». Відповідачка згоди
на відчуження іпотечного майна не
давала, вона не є особою, на яку
поширюється дія Закону України "Про
засади запобігання і протидії
корупції".

Зазначені обставини, що мають значення
для справи, суд першої інстанції не
з'ясував та не звернув увагу на норми
вище вказаного закону, яким
встановлена заборона щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки протягом
його дії та не застосував їх при
вирішенні вимоги про виселення
відповідачки, яка є похідною від
звернення стягнення на іпотечну
квартиру.

Системний аналіз норм ст.9 ЖК України та
положень Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» дає підстави для
висновку, що до зняття заборони на
примусове відчуження спірної квартири,
відповідачку не може бути виселено з
неї без її згоди.

За таких обставин, рішення місцевого
суду, в частині вирішення вимог про
виселення ОСОБА_3, з підстав
передбачених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні цих вимог.

Відповідно до вимог ч.5 ст.88 ЦПК України
понесені відповідачкою та
документально підтверджені судові
витрати, зокрема судовий збір у сумі
121,80 грн. за розгляд справи апеляційним
судом, підлягають компенсації за
рахунок банку.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 26 червня 2014 року, в частині
вирішення вимог про виселення ОСОБА_3,
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні цих вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_3 121 грн. 80
коп. на відшкодування судового збору
за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -