АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1225/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Совгира І. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Єльцов В. О. УХВАЛА
23 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЄльцов В. О. суддівКарпенко
О. В. , Нерушак Л. В. при секретаріБражнюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Чигиринського
районного суду Черкаської області від
24 березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ТОВ «Гранфінресурс» про
визнання кредитного договору
недійсним та стягнення матеріальної та
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до
ТОВ «Гранфінресурс» про визнання
недійсним кредитного договору та
стягнення матеріальної та морально
Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовувала тим, що 08 грудня 2012 року
між нею та ТОВ «Гранфінресурс» було
укладено кредитний договір № 217876 з
двома додатками - Додаток № 1 та Додаток
№ 2 та додатковою угодою від 08 грудня 2012
року, метою якого є придбання
відповідної грошової суми у позику на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна», яка базується на створенні
груп учасників, метою яких є придбання
бажаних послуг чи товарів, з
розстроченням платежу на досить
Згідно умов договору ТОВ
«Гранфінресурс» виступає виконавцем
певних послуг, зазначених у статті 1
цього договору, а позивач є їх
З метою отримання позики на суму 40 000
грн. для проведення газової установки
позивач звернулася до цієї
Вважає, що при укладенні цього
договору, підприємство
«Гранфінресурс» ввело її, як споживача
в оману, здійснюючи свою діяльність з
використанням нечесної
підприємницької практики, що прямо
На вимоги адміністратора ТОВ
«Гранфінресурс» позивач сплатила
одноразовий комісійний внесок в
розмірі 2 800 грн. та протягом року
вносила щомісячні внески загальною
сумою 9 933,10 грн. але позику не отримала.
Тоді позивач зрозуміла, що її ввели в
оману, тому просила визнати договір №
217876 від 08 грудня 2012 року з додатками до
нього, укладений між нею та ТОВ
«Гранфінресурс» недійсним, як такий, що
укладений внаслідок здійснення
відповідачем нечесної підприємницької
практики та стягнути з відповідача на
її користь суму матеріальних збитків 19
866,20 грн., сплачених за договором № 217876
від 08 грудня 2012 року та 5 000 грн. завданої
Рішенням Чигиринського районного
суду Черкаської області від 24 березня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати рішення
Чигиринського районного суду
Черкаської області від 24 березня 2014
року як незаконне та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому Кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовною заявою
до ТОВ «Гранфінресурс» (а.с. 1-3) ОСОБА_6
вказала, що між нею та відповідачем по
справі було укладено кредитний
договір, згідно якого вона сподівалася
отримати кредит в розмірі 40 000 грн. на
проведення газопроводу. Вважає, що зі
своєї сторони нею належно виконані всі
умови договору, сплачені щомісячні
внески та одноразовий комісійний
внесок, однак відповідач ввів її в
оману і кредитних коштів вона не
отримала. Вказаними діями, відповідач
завдав позивачу матеріальної шкоди на
суму сплачених ОСОБА_7 коштів та при
цьому завдав моральних страждань. Тому
просить визнати кредитний договір
недійсним та відшкодувати їй завдану
шкоду за рахунок відповідача.

Аналогічні доводи ОСОБА_6 приводить і в
обгрунтування апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції свої
висновки мотивував тим, що вимоги
позовної заяви ОСОБА_6 є
необґрунтованими, позивачка не надала
жодного належного доказу у
підтвердження таких вимог, тому і
підстав для задоволення таких вимог у
суду не має.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, (а.с.
4) сторони по справі 08 грудня 2012 року
уклали договір № 217876, укладенням якого
позивач сподівалася отримати позику в
розмірі 40 000 грн..

На виконання умов договору в день
його підписання, позивач перерахувала
одноразовий комісійний внесок в сумі 2
800 грн. відповідачу.

Відповідно до ст. 1 укладеного договору
передбачено, що відповідач
зобов'язується надати систему послуг,
спрямованих на придбання учасником
грошової суми, зазначеної в додатку 1 по
договору, зокрема формує реєстр
учасників, проводить заходи щодо
надання дозволу на придбання учасником
вказаної грошової суми, організовує та
проводить процедуру з надання цієї
суми учаснику на умовах діяльності
програми.

Отже, судом встановлено, що предметом
угоди сторін у даній справі, укладеної
в рамках функціонування програми
«Альянс Україна» є надання учаснику
програми адміністративних послуг, у
тому числі фінансового характеру, з
метою придбання ним певної грошової
суми.

Згідно ст. 2 договору ТОВ
«Гранфінресурс» гарантує надання
кожному учаснику права на отримання
заявленої ним грошової суми за умови
виконання ним всіх зобов'язань,
передбачених договором. Передбачені
договором умови, дозволяють учаснику
здійснювати оплату грошової суми,
заявленої для придбання невеликими
щомісячними внесками, які названі в
договорі «чисті внески», зокрема
відповідно до ст. 1 додатку № 2 до
договору «Визначення термінів»
«чистий внесок» - це частина Загального
платежу, за рахунок якої Адміністратор
здійснює оплату грошової суми,
заявленої для придбання на умовах
діяльності програми «Альянс Україна»
та розмір якої визначається шляхом
ділення відповідної грошової суми на
кількість платежів, зазначених у
додатку № 1 по договору та відповідає
графіку платежів.

Крім того, як вбачається з заяви,
написаної ОСОБА_6 08 грудня 2012 року, вона
уважно прочитала та зрозуміла умови
договору, отримала всі відповіді від
консультанта по умовах договору, що
свідчить про добровільність
заключення договору.

Отже, судом встановлено, що договором
передбачена щомісячна сплата
споживачем грошової суми, заявленої
для придбання, а не плата за можливість
одержання прав на отримання цієї суми.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що за
умовами програми «Альянс Україна»
кожний з учасників, який належним чином
виконує зобов'язання за договором,
отримує заявлену ним для придбання
грошову суму з фонду реєстру,
створеного за рахунок щомісячних
внесків учасників програми.

Так, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Колегія суддів вважає, що приведені
позивачкою підстави для визнання
договору недійсним, приведені у її
позовній заяві та апеляційній скарзі
не є підставою для визнання договору
недійсним, виходячи з слідуючого.

Судом достовірно було встановлено, що
діяльність ТОВ «Гранфінресурс» з
адміністрування фінансових коштів
підпадає під поняття «фінансова
послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 ЗУ «Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Посилання ОСОБА_6 про те, що її введено в
оману, оскільки у відповідача відсутня
ліцензія на здійснення фінансової
діяльності є необґрунтованою і
спростовується вказаним відповідачем
ЗУ від 02 червня 2011 року № 3462-ІV «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (введено в дію з 09
січня 2012 року), яким внесено зміни до ч. 1
ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено п. 111, відповідно до якого
до фінансових послуг віднесено послуги
з адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.
Фінансові установи зобов'язані
протягом 1 року з дня набарання
чинності цим законом привести свою
діяльність у відповідність із вимогами
цього закону. Тобто, до 09 січня 2013 року.

Договір між сторонами було укладено до
08 грудня 2012 року, тобто, достовірно було
встановлено, що на момент його
укладення діяльність відповідача
відповідала вимогам законодавства.

Тому, посилання ОСОБА_6 про введення її
в оману є безпідставними і суперечать
вище приведеним нормам чинного
законодавства, оскільки обман,
відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України
має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Крім того, посилання в апеляційній
скарзі, як на підставу скасування
оскаржуваного рішення порушення
відповідачем положень ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» є
також не вірним виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень,
закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Зокрема,
відповідно до п.7 ч.3 ст.19 цього Закону
забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Право чини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми: в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Вказана позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року №6-40цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою для судів.

Крім вищезазначених доводів
незаконності рішення суду, апелянт в
своїй апеляційній скарзі не навела
будь-яких обгрунтованих мотивів, які б
давали змогу для зміни чи скасування
рішення суду.

Оскільки судом було законно відмовлено
в задоволенні позовних вимог щодо
визнання кредитного договору
недійсним, тому районний суд правильно
відмовив також і в задоволенні позову
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, так як підстав такого
задоволення в даному випадку чинним
законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
надано переконливих доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог,
крім того в суді апеляційної інстанції
підтверджено, що доводи апеляційної
скарги є необгрунтованими і не
підтверджені наявними матеріалами
справи та наданими сторонами доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Чигиринського районного суду
Черкаської області від 24 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ
«Гранфінресурс» про визнання
кредитного договору недійсним та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :