Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2014 Справа №607/19086/13-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

- Головуючої судді
Черніцької І.М.

- за участю секретаря Круцько
О.Б.

- з участю
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника
банку - Глущенка І.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства »Укрсоцбанк»,
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог - ОСОБА_5 про визнання поруки
припиненою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (далі банк) про
визнання поруки за договором №770/43-143-08
від 26 березня 2008 року, укладеного між
АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_4
припиненою з 31.07.2008 року.

В обґрунтування вимог посилається на
те, що 26 березня 2008 року між ОСОБА_4 та
банком було укладено кредитний
договір. В забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору, між
банком та ОСОБА_1 було укладеного
договір поруки за №770/43-143-08 від 26
березня 2008 року. 31.07.2008 року банк, без
його згоди як поручителя, підвищив
процентну ставку за договором кредиту,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності поручителя. На
підстав вимог ст. 559 ЦК України просить
визнати поруку припиненою.

Згодом, позивач доповнив позовні
вимоги та вказав, що порука є
припиненою у зв'язку з припинення
забезпеченого нею зобов'язання. Так,
основне зобов'язання позичальника по
кредитному договору №770/42-41-08 від 26
березня 2008 року припинилося
виконанням, проведеним належним
виконанням, що підтверджується
квитанцією №kr06310 від 08 серпня 2008 року
про сплату ОСОБА_4 кредиту в розмірі
399994,57 гривень та відсотків у сумі 1777,75
гривень. Посилаючись на наведене та те,
що банк не визнає право поручителя на
припинення зобов'язання поруки,
просить позов задовольнити.

У ході судового розгляду справи, до
участі у справі в якості третьої особи,
без самостійних вимог було залучено
ОСОБА_5

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав, з підстав викладених у
позові.

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились,
хоча про час та місце його були
повідомлені належним чином. Попередньо
від представника ОСОБА_4 надійшла заява
про слухання справи у її відсутності,
позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник банку Глущенко І.Г. позов
не визнав та просив відмовити за
пропуском строку позовної давності.
Крім того, вказав, що банк правомірно
збільшив процетну ставку, оскільки
відповідно до умов п. 2.7 кредитного
договору №770/42-41-08 від 26 березня 2008 року
кредитор має право змінити (збільшити
або зменшити) процентну ставку за
користування кредитом. Кредитна ставка
збільшена у зв'язку з підняттям НБУ
облікової ставки з 10% (на момент
укладення договору) до 12% згідно
постанови НБУ від 21.04.2008 року №107. Про
підняття процентної ставки за
кредитним договором ОСОБА_4 було
повідомлено листом за №15-15/96-444 від
04.08.2008 року та в телефонному режимі,
проте вона не погодилася на підписання
додаткової угоди. Також, 08.08.2008 року за
заявою ОСОБА_4, між позичальником,
банком та поручителями були укладені
додаткові угоди до договору кредиту,
якими змінено валюту кредитування з
гривні на долар, зафіксовано порядок
розрахунків та відсотку ставку за
користування коштами. Посилаючись на
наведене, просить відмовити у позові.

Судом встановлено, що 26 березня 2008 року
між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «УКРСОЦБАНК»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та
ОСОБА_4 було укладений договір
споживчого кредиту №770/42-41-08 від 26
березня 2008р. (надалі - кредитний
договір).

Відповідно до умов п.1.1 кредитного
договору банк надає позичальнику
грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання в сумі 400 000
гривень зі сплатою 13,25% річних.

Для забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору, між
банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено
договір поруки №770/43-143-08, за умовами
якого ОСОБА_1 зобов'язався перед банком
у повному обсязі солідарно відповідати
за виконання ОСОБА_4 зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
комісій, а також можливих штрафних
санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в
строки та в порядку, передбаченому
договором кредиту.

Положеннями п.п. 2.1.2 п.2.1 договору
поруки, визначено зміст забезпеченого
порукою зобов'язання, його розмір,
строк та порядок виконання, зокрема:
сплата процентів за користування
кредитом у розмірі 13,25 процентів
річних.

Згідно з умовами п.3.3.2 договору поруки,
кредитор зобов'язаний до припинення
цього Договору не змінювати умов
Договору кредиту без попередньої
письмової згоди поручителя, якщо
внаслідок цього збільшується обсяг
його відповідальності.

Листом за №15-15/96-444 від 04.08.2008 року банк
повідомив ОСОБА_4 про підвищення
розміру процентної ставки за договором
кредиту до 20% річних з 31 липня 2008 року.

Факт підвищення банком процентної
ставки з 31.07.2008 року з 13, 25% річних до 20%
річних, яка діяла до 08 серпня 2008 року, в
судовому засіданні визнано сторонами
спору, а тому в силу ст. 61 ЦПК України,
дана обставина доказуванню не
підлягає.

06 серпня 2008 року ОСОБА_4 звернулася до
банку із заявою, в якій просила змінити
валюту кредитування з гривні на долар
США згідно договору кредиту від 26.03.2008
року.

08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4
укладено додаткову угоду за №1, згідно
умов якої здійснено перерахунок
кредиту в іноземну валюту - долар США,
за курсом 459 грн. за 100 доларів США на
суму 87 145 доларів США та встановлено
відсоткову ставку у розмірі 13,5 % річних.

Також, 08.08.2008 року між баком, ОСОБА_4 та
поручителем ОСОБА_1 було укладеного
додаткову угоду за №1 про внесення змін
до договору поруки від 26.03.2008 року,
згідно умов якої порукою
забезпечується повернення кредиту у
сумі 87 145 доларів США у строк до 15.03.2033
року, сплата відсотків за користування
кредитом у розмірі 13, 5 % річних. Інші
умови договору поруки залишаються
незмінними. ( п. 3 додаткової угоди ).

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду справи, оцінивши в
сукупності наявні у справі докази,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
до задоволення за безпідставністю,
виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 553 ЦК України
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

В силу вимог ч. 1 ст. 554 ЦК у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель
(чч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 654 ЦК України
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до роз'яснень викладених у
п.8 Постанови Пленум Верховного Суду
України за №9 від 08.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Право кредитора, в даному випадку банку
на зміну процентної ставки за
договором кредиту, передбачене п.2.7.
договору кредиту, яким визначено, що
про намір зміни процентної ставки
позичальник повідомляється кредитором
за 10 днів до змін, а також банк
зобов'язаний надати позичальнику
проект двох примірників додаткової
угоди.

При цьому, умовами п.2.7.2. договору
кредиту передбачено, що якщо
позичальник погодиться з
запропонованими банком змінами
розміру процентної ставки він протягом
10 днів з дня отримання від кредитора
двох примірників додаткової угоди,
підписує примірники та повертає їх для
підписання кредитору. Після підписання
примірників додаткової угоди, один
екземпляр кредитор передає
позичальнику, й цей договір вважається
зміненим в частині розміру процентів
після підписання позичальником і
кредитором і скріплення печаткою
відповідної додаткової угоди, й зміни
вводяться в дію з дати, вказаної у
відповідній додатковій угоді.

За правилами частини 1 ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Аналізуючи дії банку в частині
направлення листів позичальнику
ОСОБА_4 про збільшення процентної
ставки в односторонньому порядку
шляхом доведення до відома
позичальника про розмір зміненої
процентної ставки, суд вважає, що такі
дії банку не узгоджуються із змістом
п.2.7. договору кредиту щодо дотримання
форми змін до договору кредиту. За
умовами зазначеного пункту кредитного
договору зміни повинні бути викладені
у двох письмових примірниках
додаткових угод до договору кредиту,
підписаних обома сторонами та
скріплених печаткою банку.

Вказані обставини справи встановлені
також рішенням Тернопільського
міськрйонного суду від 22 липня 2013 року,
яке в цій частині не оскаржувалось та
вступило у законну силу.

Таким чином, підвищення процентної
ставки з 13, 25% річних до 20% річних з 31.07.2008
року по 08 серпня 2008 року, було здійснене
банком в односторонньому порядку,
всупереч узгоджений сторонами спору в
п.2.7. договору спосіб. Договір між
банком та ОСОБА_4 в частині збільшення
розміру процентної ставки не може бути
визнано укладеним, а тому, право
позивача, як поручителя, не є порушеним
й відсутні підстави застосування
вимог ст. 559 ЦК України до спірних
відносин сторін.

Що ж до вимоги позивача про визнання
припиненою поруки у зв'язку з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, зокрема, виконанням
основного зобов'язання проведеним
належним виконанням, суд вважає за
необхідне, зазначити наступне.

Як вбачається із змісту додаткових
угод від 08.08.2008 року до договорів
кредиту та поруки від 26.03.2008 року,
сторони внесли зміни у вказані
договори лише щодо валюти
кредитування, змінивши її з гриві на
долар США, і щодо сплати коштів за
користування кредитом з 13,25 % річних до
13,25 % річних та встановлено новий графік
погашення заборгованості.

Відповідно до умов п. 3 додаткових угод
від 08.08.2008 року до договорів кредиту та
поруки від 26.03.2008 року, інші умови
договорів кредиту та поруки від 26.03.2008
року залишаються незмінними, чинними і
сторони підтверджують з них свої
зобов'язання.

В силу вимог ст. 638, ч. 3 ст. 639 ЦК України
договір набирає чинності з моменту
його підписанням сторонами.

З матеріалів справи встановлено, що
додаткові угоди від 08.08.2008 року до
договорів кредиту та поруки від 26.03.2014
року підписані банком, позичальником
ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_1 До того ж
самий ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не заперечують
підписання ними договорів кредиту,
поруки та додаткових угод до них від
08.08.2014 року. Факт внесення змін до
кредитного договору підтверджується
також заявою ОСОБА_4 від 16 лютого 2009
року адресованою банку про відстрочку
повернення кредиту.

Тому, суд вважає, що у даному випадку
відбулася зміна основного зобов'язання
шляхом заміна валюти кредитування, а
тому підстав для визнання поруки
припиненою на підстав вимог ст.559 ЦК суд
не вбачає. Суд критично оцінює
посилання позивача на квитанцію за №
kr06310 від 08 серпня 2008 року - де
відображено погашення кредиту в сумі
399994,57 гривень та відсотків у сумі 1777,75
гривень, як на доказ виконання
основного зобов'язання за договором
кредиту від 26.03.2013 року, оскільки
вказана квитанція видана у зв'язку з
перерахуванням заборгованості
позичальника за кредитним договором в
сумі 399994,57 грн. за курсом 459,00 гривень за
100 доларів США та встановленням ліміту
заборгованості на позичковому рахунку
позичальника в сумі 87145,00 дол. США.

Суд не приймає до уваги висновок за №12
експертного економічного дослідження
від 14.04.2014 року, оскільки висновки
викладені у експертному дослідження не
мають правового значення для
вирішення даного спору по суті.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач
ОСОБА_1 пропустив трирічний строк
звернення до суду. Як вбачається із
змісту позову, позивач дізнався про
підвищення банком процентної ставки
із листа банку за № 52.2-08/107 від 30.04.2010
року. До суду із вказаним позовом
звернувся лише 17 жовтня 2013 року, тобто з
пропуском трирічного строку звернення
до суду за захистом порушеного права.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 215, 222 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.16, 202
- 204, 215, 626, 638, 1046, 1054 Цивільного кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
»Укрсоцбанк», ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог - ОСОБА_5 про
визнання поруки припиненою відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом .

Головуюча -підпис:

З оригіналом згідно

Суддя
І.М. Черніцька

Головуючий суддяІ. М. Черніцька