АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/7039/2014
інстанції: Антонова Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства "Лізинг
інформаційних технологій" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 13 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПрАТ "Лізинг
інформаційних технологій" звернулося
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що 30 липня 2010 року між ЗАТ "Лізинг
інформаційних технологій",
правонаступником якого є ПрАТ "Лізинг
інформаційних технологій", (в особі ТОВ
"Матрікс", яке діяло на підставі
довіреності № 10060801 від 8 червня 2010 року)
та ОСОБА_1 був укладений договір № 120183012
про отримання обладнання в системі LeaseIT
на умовах фінансового лізингу. На
виконання умов договору позивач надав
відповідачу в оренду на умовах
фінансового лізингу обладнання
вартістю 7080 грн. 12 коп. Однак, взяті на
себе зобов'язання відповідачка не
виконала, у зв'язку з чим виникла
заборгованість в розмірі в розмірі 23400
грн. 67 коп.

Посилаючись на викладене, ПрАТ "Лізинг
інформаційних технологій" просило
стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості
за невиконання договірних зобов'язань
у розмірі 23400 грн. 67 коп.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 13 березня 2014 року
позов ПрАТ "Лізинг інформаційних
технологій" задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ
"Лізинг інформаційних технологій"
заборгованість в розмірі 18285 грн. 12 коп.,
а також судовий збір в розмірі 229 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. Скаржник
зазначає, що судом першої інстанції не
було враховано вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК
України щодо застосування позовної
давності до вимог про стягнення
неустойки, про що було заявлено
відповідачем в суді першої інстанції;
також суд першої інстанції не дослідив,
яка саме сума заборгованості виникла
за лізинговими платежами,
обґрунтованість та законність
нарахування суми пені за прострочення
здійснення платежів, розмір яких
визначений позивачем в сумі 15944 грн. 51
коп., і яким чином нараховувалась кожна
сума в графах "всього за місяць" та "за
не оплату рахунку"; крім того, суд
першої інстанції не звернув увагу на
невідповідність розміру пені
загальному розміру збитків.

Представник позивача ПрАТ "Лізинг
інформаційних технологій" - Янголь О.О.
в суді апеляційної інстанції
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вважала, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в суд
апеляційної інстанції не з'явилися, про
час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом установлено, що 30 липня 2010 року
між ЗАТ "Лізинг інформаційних
технологій", правонаступником якого є
ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій"
(в особі ТОВ "Матрікс", яке діяло на
підставі Довіреності № 10060801 від 8
червня 2010 року) та ОСОБА_1 був укладений
Договір № 120183012 про отримання
обладнання в системі LeaseIT на умовах
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт
бере участь в системі LeaseIT, зокрема
отримує IT-обладнання та інші товари від
постачальників - учасників системи
LeaseIT, а також отримує послуги на умовах,
визначених обраним клієнтом пакетом
фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT
зобов'язується на підставі заяви
клієнта забезпечити передачу клієнту
IT-обладнання (IT-обладнання, запасних
частин, комплектуючих, витратних
матеріалів тощо) обраним клієнтом
постачальником та надання клієнту
послуг за умови виконання клієнтом
вимог, передбачених пакетом LeaseIT.

Відповідно до п. 1.2 договору порядок
отримання ІТ-обладнання, інших товарів
та послуг клієнтом визначається
Правилами отримання обладнання, інших
товарів та послуг в системі LeaseIT, які є
невід'ємною частиною цього договору.
Передання клієнту ІТ-обладнання та
інших товарів відбувається за актом
прийому-передачі, який підписується
клієнтом і постачальником (п. 2.2.
договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що
клієнт сплачує на користь оператора
LeaseIT платежі згідно з умовами пакету
LeaseIT та цим договором. Клієнт отримує
рахунки оператора LeaseIT в строк до 10
числа поточного місяця та сплачує
платежі в строк до 20 числа поточного
місяця. Розрахунки між сторонами
здійснюються в гривнях.

У разі прострочення платежів, клієнт
сплачує прострочення платежів в
порядку та розмірах, визначених
правилами.

Згідно з п. 8.7 договору, клієнт
ознайомився з правилами отримання
IT-обладнання, інших товарів та послуг в
системі LeaseIT, зміст правил йому
зрозумілий, він погоджується їх
дотримуватися та виконувати.

Відповідно до п. 14.2 правил, у разі
несвоєчасного оплати клієнтом
нарахованого платежу клієнт сплачує на
користь оператора LeaseIT плату за
прострочення платежу: в розмірі п'яти
відсотків від погашеної суми
простроченого платежу, якщо погашення
простроченого платежу здійснюється у
розрахунковому періоді, на який
припадає дата оплати за договором; в
розмірі десяти відсотків від суми
простроченого платежу, якщо погашення
здійснюється після закінчення
розрахункового періоду, на який
припадає дата оплати за договором.
Сплата плати за прострочення платежу
не звільняє клієнта від обов'язку в
повному обсязі оплатити платежі,
передбачені пакетом LeaseIT.

Установлено, що позивач свої обов'язки
за договором виконав належним чином та
надав відповідачу обладнання на
загальну суму 7080 грн. 12 коп., що
підтверджується актом
прийому-передачі № 120183012 від 4 серпня 2010
року, а відповідач прийняла обладнання,
про що свідчить наявний в акті її
особистий підпис (а. с. 12).

У порушення взятих на себе зобов'язань,
відповідачка належним чином платежі за
договором не сплачувала, у зв'язку з чим
у неї виникла заборгованість перед
ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій"
в сумі 23400 грн. 67 коп., з яких: 2340 грн. 61
коп. - компенсація вартості наданого
обладнання, 21060 грн. 06 коп. - плата за
прострочення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
фінансовий лізінг" фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі
- договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 "Про фінансовий
лізінг" лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про
фінансовий лізінг" сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
заборгованості за договором
фінансового лізингу в сумі 2340 грн. 61
коп., є законним й таким, що відповідає
нормам матеріального права.

Разом із тим суд апеляційної інстанції
не може повністю погодитись із
висновком суду першої інстанції в
частині стягнення неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При стягненні суми пені, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
розмір заборгованості за кредитом
становить 2340 грн. 61 коп., а розмір
неустойки - 15944 грн. 51 коп.

На неправомірність стягнення такої
суми пені ОСОБА_1 вказувала у поданій
апеляційній скарзі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК
України вважає за необхідне зменшити
розмір пені, стягнутої з ОСОБА_1 на
користь ПрАТ "Лізинг інформаційних
технологій", з 15944 грн. 51 коп. до 2340 грн. 61
коп., відповідно загальної суми
заборгованості з 18285 грн. 12 коп. до 4681
грн. 22 коп.

Посилання скаржника на те, що судом
першої інстанції не було застосовано
позовну давність в один рік до вимог
про стягнення неустойки є
безпідставними, оскільки судом
обґрунтовано було зменшено розмір
неустойки за договором фінансового
лізингу в межах річного строку
позовної давності, передбаченого ч. 2
ст. 258 ЦК України, за заявою позивача у
справі.

Доводи апелянта про те, що відповідачем
в повному обсязі здійснені платежі за
спірним договором не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки, як
вбачається зі структури грошових
нарахувань та надходжень № від 11
вересня 2013 року (а. с. 13), відповідачем
здійснені місячні платежі за договором
на загальну суму 4739 грн. 51 коп. Різниця
між сумою договору, яка становить 7080
грн. 12 коп., та сумою сплачених платежів
складає 2340,61 грн.

Також підлягають відхиленню доводи
апеляційної скарги про те, що за
погодженням обох сторін було припинено
зобов'язання за договором, оскільки п.
8.1. договору визначено, що договір діє
до моменту розірвання з ініціативи
будь-якої зі сторін або з підстав,
передбачених цим договором та
правилами, але в будь-якому разі, до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань. Відповідач не в повному
обсязі виконав взяті на себе
зобов'язання за договором фінансового
лізингу.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 13 березня 2014 року
змінити.

Зменшити суму заборгованості, що
стягнута з ОСОБА_1 на користь
приватного акціонерного товариства
"Лізинг інформаційних технологій", з 18285
грн. 12 коп. до 4681 грн. 22 коп.

В іншій частині рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач