Номер провадження: 22-ц/785/7032/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової шкоди,-

за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 27 травня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року Державне підприємство
(далі ДП) «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
майнової шкоди завданої незаконним
звільненням працівника, що складається
із середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у розмірі 87517,76 грн.
та сплати єдиного соціального внеску
до Пенсійного фонду України у сумі 32670,38
грн. Позивач посилався на те, що наказом
відповідача від 03.03.2011 року, який
виконував обов'язки начальника ДП
«Черазморшлях», незаконно було
звільнено працівника підприємства
ОСОБА_3, на підставі ч.3.ст.40 КЗпП
України. Рішенням суду вказаного
працівника поновлено на роботі з
оплатою йому часу вимушеного прогулу,
та як наслідок, підприємством було
перераховано до Пенсійного фонду
України єдиний соціальний внесок (37,33%).
Відтак, з вини відповідача
підприємству завдано майнової шкоди у
сумі 120188,14 грн..

В останнє судове засідання представник
позивача не з'явився, просив справу
розглянути без його участі, позовні
вимоги підтримав.

Представник відповідача позов не
визнав, посилаючись на пропуск строку
звернення до суду, на відсутність вини
відповідача, на відсутність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача і незаконним
звільненням ОСОБА_3 та водночас просив
про розгляд справи без його участі.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 травня 2014 року у
задоволенні позову Державного
підприємства «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» просить рішення суду
від 27 травня 2014 року скасувати, і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ДП
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що відсутні докази наявності вини
відповідача в неправомірності видання
наказу про звільнення працівника, у
тому числі у формі необережної вини.

Однак з таким висновком суду
погодитись неможливо.

За вимогами ст.ст. 213 ч.1,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним

і обґрунтованим; законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити
тощо.

Вищенаведеним вимогам процесуального
закону рішення суду 1-ої інстанції не
відповідає.

За змістом ст.ст.134ч.1п.8,237 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, зокрема у випадку, коли
службова особа винна в незаконному
звільненні працівника. Суд покладає на
службову особу, винну в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду,
заподіяну підприємству у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу. Такий обов'язок покладається,
якщо звільнення здійснено з порушенням
закону..

За роз'ясненням Постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 29.12.92р.
із наст. змінами «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» (п.13)
«застосовуючи матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП , суди
повинні мати на увазі, що за цим законом
покладається обов'язок по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
підприємству.. у зв'язку з оплатою
незаконно звільненому… працівникові
вимушеного прогулу… на винних
службових осіб, за наказом або
розпорядженням яких звільнення
здійснено з порушенням закону…
Відповідальність у цих випадках настає
незалежно від форми вини.»

Із матеріалів справи вбачається,
що наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України № 511-О від 09.12.2010р.
ОСОБА_2 було призначено виконуючим
обов'язки начальника державного
підприємства «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів».(а.с.19) За підписом
відповідача наказом № 001/12 від 21.01.2011р.
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани
заступника начальника охорони праці та
пожежної безпеки ОСОБА_3. За підписом
відповідача наказом № 001/21 від 03.03.2011р.
ОСОБА_3 було звільнено з роботи на
підставі ст.40 ч.1п.3 КЗпП України, за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.(а.с.17) Рішенням
апеляційного суду Одеської області від
10 липня 2012 року апеляційну скаргу ДП
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» було задоволено
частково; рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 05
березня 2012 року змінено з викладенням
резолютивної частини у новій редакції:
Позов ОСОБА_3 задоволено частково,
поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника
начальника охорони праці та пожежної
безпеки в ДП «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» з 03 березня 2011 року,
стягнуто з підприємства заробітну
плату за час вимушеного прогулу у сумі
87517 грн. 76 коп. з вирахуванням з цієї
суми прибуткового податку, страхових
внесків та інших обов'язкових платежів;
допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за один
місяць у сумі 7293,14 грн.(а.с.13-16, 7-12)

Судами першої та апеляційної
інстанцій при розгляді справи за
позовом ОСОБА_3 до ДП
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» про поновлення на
роботі було встановлено незаконність
накладення дисциплінарних стягнень на
ОСОБА_3 наказами відповідача ОСОБА_2. В
мотивувальній частині рішень судів
міститься посилання на встановлені
судом обставини: на непроведення
адміністрацією підприємства
службового розслідування перевірки
фактів за актом територіального
управління Держгірпромнагляду від
21.12.2010р., на неврахування
адміністрацією підприємства специфіки
роботи працівника ОСОБА_3, яка пов'язана
з іншими організаціями, у тому числі з
інспекцією охорони праці, підрозділами
Укрморрічфлоту тощо, на неврахування
складних погодних умов (туману,
ожеледиці) та на пов'язану з цим
неналежну роботу громадського
транспорту в період з 24.01.2011р. по 28.01.2011р.
і вибірковість ставлення саме до цього
працівника, на неврахування тяжкості
проступку тощо.(а.с.7-16)

Отже, незаконність дій
відповідача, який підписав наказ про
звільнення ОСОБА_3 встановлена судовим
рішенням, яке набрало чинності.

За ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Відтак, доводи представника
відповідача та висновки суду щодо
відсутності вини керівника, який
підписав незаконний наказ про
звільнення, є неспроможними і такими,
що не відповідають обставинам справи.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.233
КЗпП України для звернення власника
або уповноваженого ним органу до суду в
питаннях про стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству… встановлюється строк в
один рік з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди.

Із матеріалів справи вбачається,
що заробіток за один місяць у сумі 7293,14
грн. (після відрахування обов'язкових
платежів) було виплачено ОСОБА_3 18 січня
2013 року. (а.с.23) Тоді як ДП
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» звернулося до суду з
позовом 20 лютого 2014 року. Відтак, щодо
стягнення з відповідача коштів у
розмірі 7293,14 грн. позивачем пропущено
строк позовної давності. І в цій
частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають. В період з 11 червня 2013 року
по 13 грудня 2013 року поновленому
працівнику з урахуванням утримань за
рішенням суду було виплачено решту
грошових коштів у розмірі 80224,62 грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь державного підприємства, і
достатніх підстав для зменшення якої, в
порядку ст.137 КЗпП України, колегія
суддів не вбачає. (а.с.23)

Стосовно вимог позивача про
стягнення з відповідача сплаченого
підприємством єдиного соціального
внеску у розмірі 32670,38 грн., то колегія
суддів вважає, що ці вимоги є
необґрунтованими, і такими, що не
ґрунтуються на правилах ст.237 КЗпП
України, які встановлюють межі
матеріальної відповідальності особи,
яка видала незаконний наказ про
звільнення. Відтак, позов в зазначеній
частині задоволенню не підлягає,
оскільки вимоги виходять за межі
стягнутого на користь ОСОБА_3 за
рішенням суду середнього заробітку за
час вимушеного прогулу у розмірі 87517
грн. 76 коп., до складу якого входить і
єдиний соціальний внесок працівника. А
тому у стягненні з відповідача 32670,38
грн. слід відмовити.

За таких обставин, в межах доводів
апеляційної скарги та заперечень
представника відповідача, апеляційну
скаргу ДП «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції належить скасувати, і
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України
пропорційно до задоволених позовних
вимог з відповідача на користь
позивача слід стягнути понесені судові
витрати у сумі 802 грн. 25 коп. (80224,62х1%:100%).

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 27 травня 2014
року скасувати.

Позов Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» до ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» (код 01125637) майнову
шкоду, завдану незаконним звільненням
працівника, у сумі 80224,62 грн. та понесені
судові витрати у сумі 802 грн. 25 коп.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк
А.П. Заїкін