НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7441/13-ц
№ 2/183/1000/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючої судді
Дубовенко І.Г., при секретарі
Гончаровій С.Є., за участі відповідача
ОСОБА_1, розглянув у відкритому
судовому засіданні в залі
Новомосковського міськрайонного суду
цивільну справу за первісним позовом
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» про
визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області знаходиться цивільна справа за
позовом Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, в якому позивач, після
уточнення позовних вимог просить суд
стягнути з відповідачів солідарно в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 401/ф/М3 від 29.08.2008
року в розмірі 96331,26 доларів США та 497157,65
грн, що складається з наступного: - 33833,54
доларів США - поточна заборгованість за
кредитом; 32666,48 доларів США -
прострочена заборгованість за
кредитом; 29831,24 доларів США -
прострочена заборгованість по
процентам за користування кредитом;
222609,26 грн. - пеня за несвоєчасне
повернення кредиту; 275180,72 грн. - пеня за
несвоєчасну сплату процентів за
користування кредитом; крім того
просить стягнути з відповідачів
солідарно штраф в розмірі 28250 грн., та
судові витрати в розмірі 3561 грн.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилався на те, що 28.08.2008 року
між ВАТ АБ «Укргазбанк»,
правонаступником якого є ПАТ АБ
«Укргазбанк» та ОСОБА_1, був укладений
кредитний договір № 401/ф/М3, згідно умов
якого позивач надав, а відповідач взяв
грошові кошти в розмірі 70000 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 14,8% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 28.08.2018
року.

У порушення законодавства та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку із зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 25.10.2013 року має
заборгованість в розмірі 96331,26 доларів
США та 497157,65 грн, що складається з
наступного: - 33833,54 доларів США - поточна
заборгованість за кредитом; 32666,48
доларів США - прострочена
заборгованість за кредитом; 29831,24
доларів США - прострочена
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 222609,26 грн. - пеня
за несвоєчасне повернення кредиту;
275180,72 грн. - пеня за несвоєчасну сплату
процентів за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язання
за вказаним кредитним договором між
сторонами було договір іпотеки №
401/Ф/М3/13 від 29.08.2008 року, згідно умов п.
3.3.4 якого ОСОБА_1 на період дії дійсного
Договору іпотеки зобов'язався
застрахувати предмет іпотеки на його
повну вартість за свій рахунок від
ризиків по даному виду страхування та
виконувати всі умови кредитного
договору при здійсненні страхування.
Відповідно до п. 4.2 цього ж договору
іпотеки,в разі невиконання вимог п.п.
3.3.1-3.3.10 цього договору, іпотекодавець -
відповідач ОСОБА_1 сплачує іпотеко
держателю - позивачу штраф в розмірі 5%
від вартості предмета іпотеки,
зазначеної в п.п. 2.2. цього договору, що
становить 28250 грн. В останнє
страхування предмета іпотеки
здійснювалося іпотекодавцем у 2010 році
до 21 квітня 2010 року включно. Після
закінчення дії зазначеного договору
страхування, строк його дії продовжено
не було, новий договір страхування не
укладався. Тому відповідно до п. 4.2
цього договору у позивача виникли
підстави для стягнення штрафу в
розмірі 28250 грн.

Також 29.08.2008 року між позивачем та
ОСОБА_2 був укладений договір поруки №
401/Ф/М3/1П. згідно п.п. 1.1.-1.3. якого вона
поручилася перед позивачем нести
солідарну відповідальність з
позичальником ОСОБА_1 за порушення
виконання зобов'язань по кредитному
договору № 401/ф/М3 від 29.08.2008 року в тому
ж об'ємі, що і позичальник.

Враховуючи вищевикладене, просив
стягнути з відповідачів солідарно
зазначені заборгованість, штраф та
судові витрати.

16 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду із зустрічним
позовом до ПАТ «Укргазбанк», третя
особа - приватний нотаріус
Новомосковського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3, про
визнання кредитного договору № 401/ф/М3
від 29.08.2008 року, договору іпотеки №
401/ф/М3/1з від 29.08.2008 року та договору
поруки № 401/ф/М3/1п від 29.08.2008 року
недійсними, а також стягнення збитків.
11.11.2010 року позовні вимоги були
уточнені, частина позовних вимог щодо
визнання кредитного договору № 401/ф/М3
від 29.08.2008 року, договору іпотеки №
401/ф/М3/1з від 29.08.2008 року - недійсними та
стягнення збитків - залишені без
розгляду. В обґрунтування вимог про
визнання договору поруки недійсним
позивачі посилалися на те, що 29 серпня
2008 року між ПАТ «Украгазбанк» та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір. Про
існування договору поруки позивачам
стало відомо, після того, як кожний з
них отримав копію позовної заяви банку.
ОСОБА_2 посилається, що ніколи не
підписувала договір поруки. А тому
просили визнати недійсним зазначений
договір поруки.

Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» знаходиться
в провадженні суду з 14 грудня 2009 року.
По справі ухвалювалося рішення, яке
оскаржувалося в апеляційному та
касаційному порядку, та 01 жовтня 2013
року було отримане Новомосковським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області з Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

12 листопада 2013 року позивачем до суду
було подано уточнений позов, в якому
одночасно ставилося питання про
залишення без розгляду частини
позовних вимог, а саме щодо звернення
стягнення на майно. 20 січня 2014 року
частина позовних вимог позивача щодо
звернення стягнення на майно залишено
без розгляду та за клопотанням
представника ОСОБА_1 у справі
призначена судова почеркознавча
експертиза та провадження у справі
зупинене. Після повернення справи з
експертної установи з висновками
експертизи, ухвалою суду від 06 серпня
2014 року провадження у справі поновлене
та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав уточнені
позовні вимоги та, посилаючись на ті ж
підстави, просив суд задовольнити їх в
повному обсязі. Щодо висновків судової
почеркознавчої експертизи - зазначив,
що їй надасть оцінку суд. В задоволенні
зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги позивача визнав
частково, не заперечував проти
стягнення з нього заборгованості по
тілу кредиту та відсотках, в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення пені та штрафу - просив
відмовити, тому як ці вимоги вважав
необґрунтованими. Так, він
неодноразово звертався до позивача з
проханням переглянути умови договору,
надати йому кредитні канікули у зв'язку
з тим, що підприємство, за для розвитку
якого він брав кредит фактично
збанкрутіле із-за зараження субстрату,
а інших доходів в нього не було. Щодо
земельної ділянки, що була передана в
іпотеку, взагалі вважає, що банк його
обманув, тому як з'ясувалося ця
земельна ділянка йому не належить,
банком не належним чином були
перевірені документи по ній. Крім того,
вважав необґрунтованими вимоги щодо
ОСОБА_2, яка не укладала договір поруки.
Ії копію паспорту та ідентифікаційного
коду він надавав банку на їх вимогу
щодо надання документів членів сім'ї.
Крім того, він постійно проживає з
престарілою хворою бабусею, яка
знаходиться на його утриманні. Просив
суд відмовити позивачу в задоволенні
вимог щодо стягнення пені та штрафу.

Зустрічний позов підтримав та,
посилаючись на ті ж підстави, просив
його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи була належним чином повідомлена
судом, про причини неявки суд не
повідомила. Від її представника
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності вимоги банку вважає
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а зустрічний
позов підтримує та просить його
задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, вважає, що позовні вимоги за
первісним позовом обґрунтовані та
підлягають задоволенню частково, в
задоволенні зустрічного позову
необхідно відмовити, за наступних
підстав.

Судом по справі встановлено, що 28.08.2008
року між ВАТ АБ «Укргазбанк»,
правонаступником якого є ПАТ АБ
«Укргазбанк» та ОСОБА_1, був укладений
кредитний договір № 401/ф/М3, згідно умов
якого позивач надав, а відповідач взяв
грошові кошти в розмірі 70000 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 14,8% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 28.08.2018
року.

Таким чином, між сторонами склалися
правовідносини передбачені главою 71 ЦК
України.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, належними сторонами та
у встановлений договором строк.

Позивачем виконані його зобов'язання
по договору в повному обсязі - надано
кредитні кошти, а відповідач ОСОБА_1 в
свою чергу порушив умови виконання
зобов'язань взятих на себе, а саме, не
вчасно та не в повному обсязі сплачував
кредитні кошти та відсотки за
користування кредитом відповідно до
кредитного договору.

Суд не може погодитись з розміром
заборгованості станом на 25.10.2013 року в
розмірі 96331,26 доларів США та 497157,65 грн.,
що складається з: - 33833,54 доларів США -
поточна заборгованість за кредитом;
32666,48 доларів США - прострочена
заборгованість за кредитом; 29831,24
доларів США - прострочена
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 222609,26 грн. - пеня
за несвоєчасне повернення кредиту;
275180,72 грн. - пеня за несвоєчасну сплату
процентів за користування кредитом; а
саме з розміром пені, як за несвоєчасне
повернення кредиту так і з несвоєчасну
сплату процентів, яка на думку суду
повинна бути зменшена до 1000 грн.,
відповідно до вимог ст. 551 ЦК України з
огляду на те, що відповідач ОСОБА_1
опинився у скрутному матеріальному
становищі, має на утриманні хвору
бабусю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою він
здійснює догляд, що підтверджується
довідкою Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області.

Що стосується вимог позивача щодо
стягнення штрафу, відповідно до вимог
п. 4.2 Договору іпотеки, в разі
невиконання а.а. 3.3.1.-3.3.10. цього
договору, в розмірі 5% від вартості
предмета іпотеки, який становить 28250
грн., то ці вимоги позивача
необґрунтовані з огляду на наступне. Як
вбачається з матеріалів цивільної
справи, в провадженні Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільна справа за позовною
заявою позивача перебуває з 14.12.2009 року,
більше того з 16.04.2010 року до спільного
розгляду також був прийнятий
зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання кредитного договору № 401/ф/М3
від 29.08.2008 року, договору іпотеки №
401/ф/М3/1з від 29.08.2008 року та договору
поруки № 401/ф/М3/1п від 29.08.2008 року
недійсними, а також стягнення збитків.
Вимоги банку щодо стягнення суми
штрафу обґрунтовані тим, що після 21
квітня 2011 року - ОСОБА_1 не застрахував
майно, що є предметом застави.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
до висновку, що вимоги позивача за
первісним позовом, щодо стягнення
штрафу, у зв'язку з невиконанням
зобов'язань щодо страхування об'єкту
застави, є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню, тому як вони
заявлені за період, коли справа
знаходилася в суді.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення сум також з ОСОБА_5 позивач за
первісним позовом посилається на те, що
29.08.2008 року між банком та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки № 401/Ф/М3/1П.
згідно п.п. 1.1.-1.3. якого вона поручилася
перед позивачем нести солідарну
відповідальність з позичальником
ОСОБА_1 за порушення виконання
зобов'язань по кредитному договору №
401/ф/М3 від 29.08.2008 року в тому ж об'ємі, що
і позичальник.

Зустрічний позов позивачі
обгрунтовують тим, що ОСОБА_2 не
укладала оспорюваний договір поруки з
банком, та не підписувала його.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України -
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно висновків судової
почеркознавчої експертизи № 660-14 від
14.07.2014 року - підпис від імені ОСОБА_2 в
графі: «Поручитель» в договорі поруки
№ 401/Ф/МЗ/1П від 29 серпня 2008 року,
виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Інших доказів того, що ОСОБА_2 була
присутньою при укладанні зазначеного
договору, або надавала ще будь-які
заяви - суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 57, ст. 58, ст. 59 ЦПК
України, докази встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Суд не бере до уваги
докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, що
неодноразово роз'яснювалося сторонам у
справі в ході судового розгляду. Справа
досить тривалий час знаходиться в суді,
в ході сторонами уточнювалися позовні
вимоги, та надавалися відповідні
заперечення; сторонами подавалися
докази.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

У відповідності до вимог ст. 639 ЦК
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом. Якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася. Якщо
сторони домовились укласти у письмовій
формі договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Згідно вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України -
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього

Кодексу. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

В судовому засіданні встановлено, що
оспорюваний договір поруки не
підписувався ОСОБА_2, а тому
неукладений договір не підлягає
визнанню його недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги банку щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_2, як поручителя за оспорюваним
договором поруки - не підлягають
задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
недійсним є необгрнутованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

А тому в іншій частині позовних вимог
банку необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому з
ОСОБА_1 на користь банку підлягають
стягненню витрати пов'язані зі сплатою
судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 3561 гривень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 401/ф/МЗ від 29 серпня 2008 року в розмірі
96331 (дев'яносто шість тисяч триста
тридцять один) доларів США 26 (двадцять
шість) центів та 1000 (одна тисяча)
гривень, яка складається з: 33833,54
доларів США - поточні зобов'язання щодо
повернення кредиту; 32666,48 доларів США -
прострочені зобов'язання щодо
повернення кредиту; 29831,24 доларів США -
прострочені зобов'язання щодо сплати
процентів за користування кредитом; 1000
грн. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» витрати
пов'язані зі сплатою судового збору та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду в
розмірі 3561 (три тисячі п'ятсот
шістдесят одна) гривня.

В іншій частині позовних вимог
позивачу відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не
були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

І.Г.Дубовенко