АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8676
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 22 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про визнання договору у
частині недійсним та припинення дії, що
порушує право.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 01.09.2006 між
відповідачем та АКБ «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», укладено
кредитний договір № CL-001/418/2006,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 24 721, 39
доларів США зі сплатою фіксованої
процентної ставки у розмірі 12,49 %
річних. Позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути банку кредит в строки,
обмовлені угодою та сплатити
відповідну плату за користування
кредитними коштами і виконати всі інші
зобов'язання. Крім того, угодою
обумовлено, що за порушення строків
повернення кредиту, відсотків за
користування кредитом, позичальник
зобов'язаний сплатити банку пеню в
розмірі 1 % від суми несвоєчасно
виконаних боргових зобов'язань за
кожний день прострочення. У зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_3 умов
договору утворилась заборгованість,
яка станом на 01 квітня 2013 року
становить 4 740, 78 доларів США, що
еквівалентно 37 893,05 грн. та пеня за
прострочення виконання умов договору в
розмірі 150 516, 50 грн.

У ході розгляду справи представником
позивача зменшено позовні вимоги, банк
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
станом на 26.07.2013 в сумі 122 577, 69 грн., яка
складається з пені за прострочення
виконання зобов'язань за період часу з
26.07.2012 по 19.06.2013. Зменшення позовних
вимог позивач обґрунтовує погашенням
відповідачем частини боргу.

Представник відповідача у ході
розгляду справи заявив зустрічний
позов про визнання кредитного договору
в частині недійним та припинення дії,
що порушує право.Вимоги зустрічного
позову обґрунтовані тим, що положення
пункту 3.1.1. кредитного договору, яким
встановлено пеню за порушення умов
договору в розмірі 1 % від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожний день прострочення, є недійсними,
оскільки є несправедливими.Крім того,
відповідач зазначає, що обов'язковою
умовою надання кредитного договору
була застава майна, яким є автомобіль
ПЕЖО 308 д/н НОМЕР_1.Банк не бажає
добровільно вивести заставне майно з
обтяження, що позбавляє ОСОБА_3 вільно
розпоряджатися належним їй
майном.Посилаючись на викладене,
відповідач просив суд визнати недійним
п.3.1.1. кредитного договору № CL-001/418/2006
від 01.09.2006 та припинити дію, що порушує
право, зобов'язавши ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» внести відомості до єдиного
державного реєстру обтяжень рухомого
майна про скасування обтяження щодо
автомобіля ПЕЖО - 308 д/н НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 22 травня 2014 року позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за договором
кредиту в розмірі 122 577 грн. 59 коп.,
судові витрати в розмірі 1 884 грн. 10 коп..
В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про визнання договору в
частині недійсним та припинення дії, що
порушує право - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції представник
відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник
відповідача порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
яким первинному позивачу ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» в задоволенні
позову відмовити, а зустрічний позов
ОСОБА_3 задовольнити, мотивуючи тим, що
при ухвалені рішення суд першої
інстанції не застосовано закон, який
підлягав застосуванню, а висновки суду
не відповідають обставинам справи,
справу розглянуто з порушенням правил
підсудності.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що судом в порушення вимог
ст.. 15, п.1.ч.1.ст. 205 ЦПК України
провадження у справі не закрито, чим
порушено правила підсудності, оскільки
вказаний спір між позивачем ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» та ФОП «ОСОБА_3» мав
розглядатися в господарському суді м.
Києва. При цьому, розглядаючи справу
відповідно до цивільного судочинства,
судом не застосовано закон «Про захист
прав споживачів», який підлягав
застосуванню. Також судом встановлено
обставини за яких під час укладання
кредитного договору від 01.09.2006 не
справедливо було призначено надмірні
відсотки у вигляді пені, а саме в п. 3.1.1.
договору, оскільки пеня, про стягнення
якої заявив позивач, становить 99 % від
суми наданих кредитних коштів Так само
на недійсність пунктів кредитного
договору 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 вказують положення
та вимоги ст..61 Конституції України,
згідно якої ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення. Згідно
приписів кредитного договору у
вказаних пунктах передбачено, як
стягнення пені так і штраф. Також з
матеріалів справи вбачається
наявність істотних обставин, з
урахуванням яких суд має право
зменшити розмір пені. На час звернення
позивача до суду відповідач ОСОБА_3
виконала зобов'язання за кредитним
договором CL 001/418/2006 від 01.09.2006 р. на 100%.
Майновий стан фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 скрутний, вона
має статус матері-одинака та не отримує
прогнозованого доходу від
підприємницької діяльності. Має тяжкий
стан власного здоров'я, так і тяжкий
стан здоров'я близьких родичів, які
перебувають на утримання ОСОБА_3 За
вказаних та встановлених обставин
права ОСОБА_3 в суді можуть бути
захищені із застосуванням ч. 3 ст.. 551 ЦК
України, оскільки перелічені у
вказаній нормі обставини наявні у
даному спорі, мають істотне значення та
підтверджені доказами (мед
документація, квитанції про сплату
тощо).

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги. Представник
позивача Владімірова О.В. -
заперечувала, просила рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 01 вересня 2006 року
між Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Аваль» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № CL -001/418/2006
(а.с. 7 - 10). Відповідно умов зазначеного
Договору Банк надає Позичальнику
кредит в розмірі 24 721, 39 доларів США на
придбання автомобіля ПЕЖО 307 строком до
01 вересня 2012 року зі сплатою 12,49 % річних
фіксованої процентної ставки та
плаваючою процентною ставкою
фіксований відсоток +FIDR.

Пунктом 3.1.1. розділу 3 Кредитного
договору встановлено, що за порушення
прийнятих на себе зобов'язань стосовно
повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитними
коштами у визначені цим договором
строки, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку пеню в розмірі 1% від
суми несвоєчасно виконаного
зобов'язання за кожний день прострочки.
Зазначена пеня сплачується додатково
до прострочених сум , що підлягають
сплаті згідно цього Договору.

28 січня 2009 року між Закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк» -
правонаступником АКБ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 укладено Додатковий договір № 1
до Кредитного договору № CL -001/418/2006 від
01.09.2006 року (а.с. 12 -13). Відповідно умов
зазначеного Додаткового договору
сторони виклали графік здійснення
платежів за кредитом в новій редакції
(а.с. 14 - 17).

01квітня 2010 року між Публічним
акціонерним товариством «ОТП банк» -
правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду № до
кредитного договору, якою виклали
графік погашення платежів в новій
редакції (а.с. 21 - 22).

01 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду № 3 до
Кредитного договору, якою сторони
встановили, що на період з 01.12.2010 року по
01.03.2011 року для розрахунку процентів за
користування кредитом буде
використовуватись фіксована ставка в
розмірі 12,49 % річних, з 01.03.2011 - 12,50 %
річних та встановлено нових графік
платежів за договором (а.с. 206-211).

Відповідач, отримавши кредит у повному
обсязі, свої зобов'язання за угодою
належним чином не виконувала, у зв'язку
з чим виникла заборгованість у розмірі
122 577 грн. 69 коп. - пені за несвоєчасне
виконання умов договору за період часу
з 26 липня 2012 по 19 червня 2013 (а.с. 53 - 54).

Наявність боргу та її розмір, сума
боргу повністю підтверджується
наданими позивачем письмовими
доказами - розрахунком боргу (а.с. 53 - 54)
та ґрунтовним розгорнутим розрахунком
(а.с. 213 - 219).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 24 лютого 2012 року
між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ
«ОТП Банк» укладено Договір про
відступлення права вимоги за яким
позивач набув право вимоги за
кредитним договором, укладеним з
ОСОБА_3 (а.с. 180- 182).

Задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», суд першої інстанції виходив
із того, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача боргу за
кредитним договором є обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання договору у частині
недійсним та припинення дії, що порушує
право, суд першої інстанції керувався
тим, що позивачем не вказаножодної
правової підстави для визнання пункту
договору недійсним та не надано
доказів недійсності правочину в цій
частині. А відмовляючи в задоволенні
вимог у частині скасування обтяження
рухомого майна, суд виходив із того, що
ОСОБА_3 не виконала у повному обсязі
свої зобов'язання за кредитним
договором та має заборгованість перед
заставодержателем, що призведе до
порушення прав ТОВ «ОТП Факторинг
Україна».

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо стягнутого з ОСОБА_3
розміру неустойки у вигляді пені за
прострочення виконання зобов'язань за
період часу з 26.07.2012 по 19.06.2013.

У судовому засіданні під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції
представник відповідача вказував про
наявність істотних обставин, з
урахуванням яких суд має право
зменшити розмір пені на підставі
частини 3 статті 551 ЦК України,
положення якої не застосував суд
першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
надаючи оцінку зібраним у справі
доказам в межах заявлених позивачем
вимог, колегія суддів виходить із
такого:

Частиною третьою статті 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Колегією суддів встановлено, що під час
розгляду справи в суді відповідач
ОСОБА_3 виконала зобов'язання за
кредитним договором CL 001/418/2006 від 01.09.2006
на 100%, що підтверджується довідкою від
26 грудня 2013 року (а.с. 184), при цьому
одноособово виховує та утримує дитину,
має проблеми з власним здоров'ям та
здоров′?ям близьких родичів та
доведеного матеріалами справи тяжкого
майнового стану.

З огляду на вказані обставини, колегія
суддів, вважає необхідним застосувати
до спірних правовідносин норму частини
3 статті 551 ЦК України, визнавши
істотними обставинами щодо зменшення
розміру неустойки, як виконання
відповідачем основного зобов'язання,
майновий стан позичальника, його стан
здоров′?я, а також перебування на її
утриманні дитини, зменшивши розмір
пені до 30 000,00 грн.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК
України якщо суд апеляційноїабо
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює
рішенняабо ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат, а сума стягнутого судового
збору підлягає зменшенню з 1 884 грн. 10
коп. до 300,00 грн.В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за договором
кредиту змінити, зменшивши суму
заборгованості з 122 577 грн. 59 коп. до 30
000,00 грн., судовий збір з 1 884 грн. 10 коп. до
300,00 грн. В іншій частині рішення
залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді:

П О С Т А Н О В А № 3

ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ
УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

від 01 березня 2013 року

Про деякі питання юрисдикції загальних
судів та

визначення підсудності цивільних
справ

14. Спір фізичної особи, яка має статус
суб'єкта підприємницької діяльності, у
цивільно-правових, житлових чи інших
правовідносинах, що не має ознак
господарського та не пов'язаний з
господарською діяльністю, підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Наприклад, вирішуючи належність спору
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсним до
цивільної чи господарської юрисдикції,
у разі виникнення такого спору між
господарським товариством і фізичною
особою, яка є приватним підприємцем,
суду належить з урахуванням змісту
договору та інших правовстановлюючих
документів з'ясувати, з використанням
якого правового статусу при укладенні
такого договору діяла фізична особа: як
фізична особа чи як фізична
особа-підприємець, а також врахувати,
які саме правовідносини між сторонами
виникли.

Оскільки у разі припинення діяльності
фізичної особи як суб'єкта
господарювання відповідно до пункту 6
частини першої статті 80 ГПК
провадження у господарській справі
припиняється, то з часу державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця в
порядку, встановленому Законом України
від 15 травня 2003 року № 755-IV«Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», спори за участю
такої фізичної особи-підприємця, у тому
числі пов'язані з підприємницькою
діяльністю, що здійснювалася ним
раніше, належить розглядати в порядку
цивільного судочинства, за винятком
випадків, коли провадження у
відповідних справах було порушено у
господарському суді до настання таких
обставин, оскільки за загальним
правилом громадянин-підприємець
відповідає за своїми зобов'язаннями
належним йому майном і після
припинення своєї підприємницької
діяльності. Після припинення
провадження у господарській справі з
підстави, наведеної вище, спори за
участю таких осіб підлягають розгляду
в порядку цивільного судочинства.