Справа 206/4223/14-ц
Провадження 2/206/1062/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді:
Кушнірчука Р.О.,

при секретарі:
Шаповал Є.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Дочірнє підприємство Відкритого
акціонерного товариства транспортного
будівництва «ДНІПРОТРАНСБУД» «Житлове
- експлуатаційне управління», Головне
управління Державної міграційної
служби у Дніпропетровській області про
усунення перешкод шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

1 липня 2014 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтувала тим, що рішенням
адміністрації ДП ЖЕУ ВАТ
«ДНІПРОТРАНСБУД» від 01.04.2014 року,
нумерацію кімнат 34 та 34а в гуртожитку
по АДРЕСА_1 було об'єднано в єдиний
номер « 34» і відповідно до цього,
особовий рахунок на кімнати 34 та 34а
також було об'єднано в один особовий
рахунок. 08.04.2014 року адміністрацією ВАТ
«ДНІПРОТРАНССТРОЙ» їй було видано
новий ордер на житлову площу в
гуртожитку на кімнату № 34 в АДРЕСА_1,
загальною площею 42,7 кв.м. В кімнаті 34
проживала і була зареєстрована ОСОБА_3,
котра вселила до своєї кімнати
відповідача ОСОБА_2. Отримавши ордер,
вона звернулась до відповідача з
проханням звільнити займане ним
приміщення, так як воно вже було
передано їй у користування, однак він
повідомив, що виселятись не буде, що і
стало причиною звернення до суду з
вказаним позовом, в якому вона просить
суд усунути їй перешкоди в
користуванні житловою площею кімнати 34
в гуртожитку по АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2 з самовільно
зайнятого ним приміщення.

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач та його представник
заперечували проти позовних вимог з
підстав викладених у письмових
запереченнях, а також з огляду на те, що
відповідач вселився у спірну житлову
кімнату з дозволу наймача (його бабусі
ОСОБА_4) та є в ній зареєстрованим та
таким, що постійно проживає. Крім того,
на його думку, позивачеві неправомірно
було видано ордер на вселення в спірну
квартиру, оскільки вказане приміщення
на момент видачі ордеру не було
вільним.

Представники третіх осіб - Дочірнє
підприємство Відкритого акціонерного
товариства транспортного будівництва
«ДНІПРОТРАНСБУД» «Житлове -
експлуатаційне управління» та
Головного управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровській області - в судове
засідання не з'явилися.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог з наступних
підстав.

Суд встановив, що на підставі ордеру №
14, виданого ДП ЖЕУ ВАТ «ДНІПРОТРАНСБУД»
27.06.2007 року, позивач була зареєстрована
у кімнаті 34-а, гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с.7).

У сусідній кімнаті № 34 проживала
наймач ОСОБА_3, про що свідчить лист ВАТ
«ДНІПРОТРАНСБУД» від 26.04.1991 року та
копії квитанцій за сплату комунальних
послуг за відкритим на неї особистими
рахунками (а.с.20-21).

ОСОБА_3 за власною ініціативою надала
згоду на реєстрацію та проживання у
своїй кімнати ОСОБА_2 - відповідача по
справі, який фактично вселився та
проживав з нею в цій кімнаті з 2000 року.

В судовому засіданні було встановлено,
що у зв'язку з похилим віком ОСОБА_3
досить часто хворіла, виходила на
вулицю тільки за допомогою
відповідача, який за нею постійно
доглядав та робив ремонт у квартирі з
часу його вселення .

Ці обставини булі підтверджені в
судовому засіданні показами допитаних
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які підтвердили догляд ОСОБА_3 з
боку відповідача та її бажання
зареєструвати його у своїй кімнаті.

7 липня 2012 році ОСОБА_3 за власною
ініціативою дала згоду на реєстрацію
відповідач ОСОБА_2 у своїй кімнаті № 34 в
АДРЕСА_1 та звернулася із заявою до
ВГІРФО м. Дніпропетровська Самарського
району про реєстрацію відповідача.

Вказана обставина узгоджується з
показами свідка ОСОБА_8, яка пояснила,
що вона є сусідкою ОСОБА_3 та у 2012 році
разом із нею та ОСОБА_2 їздили до
паспортного столу з метою реєстрації
останнього за місцем проживання ОСОБА_3

З копії паспорту відповідача
вбачається, що з 7 липня 2012 року він
зареєстрований у кімнаті № 34 в АДРЕСА_1
в м. Дніпропетровську (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а ОСОБА_2
залишився проживати у зайнятому ним
приміщенні, про що свідчить копія
свідоцтва про смерть (а.с.24).

З довідки адміністрації ДП ЖЕУ ВАТ
«ДНІПРОТРАНСБУД» від 01.04.2014 року
вбачається, що нумерацію кімнат
об'єднано в єдиний номер « 34» і
відповідно до цього особовий рахунок
на кімнати 34 та 34а, об'єднаний в один
особовий рахунок (а.с.8).

8 квітня 2014 року, адміністрацією ВАТ
«ДНІПРОТРАНССТРОЙ» позивачу ОСОБА_1
було видано новий ордер на кімнату 34, в
будинку АДРЕСА_1, площею 42,7 кв.м.(а.с.9).

З копії трудової книжки позивачки
вбачається, що на момент видачі їй
нового ордеру від 8 квітня 2014 року на
кімнату 34, в будинку АДРЕСА_1, вона в ВАТ
«ДНІПРОТРАНССТРОЙ» вже не працювала.

Виниклі між сторонами спірні
правовідносини регулюються Житловим
кодексом України та Цивільним кодексом
України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Як на підставу задоволення своїх
позовних вимог, позивач та її
представник посилалися на ст. 116 ЖК
України, відповідно до якої осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Однак, як вбачається з ксерокопії
паспорту відповідача, він з 7 липня 2012
року має місце реєстрації в житловому
приміщенні, з якого його просить
висилити позивач, але ця реєстрація
відповідача у кімнаті 34, в будинку
АДРЕСА_1 в установленому законом
порядку не визнана недійсною.

Таким чином, посилання позивача, на ст.
116 ЖК України, як на підставу
задоволення своїх позовних вимог - є
помилковими, оскільки з боку
відповідача спірне житлове приміщення
не було зайняте самоправно в контексті
ст. 116 ЖК України, а він був вселений до
нього за згодою наймача (померлої
ОСОБА_3).

Разом з тим, відповідно до ст.58 ЖК
України, ордер на жиле приміщення може
бути видано лише на вільне жиле
приміщення.

Однак при видачі адміністрацією ВАТ
«ДНІПРОТРАНССТРОЙ» на ім'я ОСОБА_1
ордеру від 8 квітня 2014 року на кімнату 34,
в будинку АДРЕСА_1, площею 42,7 кв.м., ВАТ
«ДНІПРОТРАНССТРОЙ» не було з'ясовано
та враховано факт реєстрації
відповідача у цій кімнаті, а отже він
був виданий без дотримання вимог ст. 58
ЖК України, оскільки на момент його
видачі відповідач ОСОБА_2 був
зареєстрований у цьому житловому
приміщенні та в ньому фактично
проживав, що підтвердили допитані в
судовому засіданні свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та не
спростовувала сама позивач, вказуючи
на те, що відповідачем у цій кімнаті
порушувався громадський порядок.

Відповідно до вимог статті 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно ст. 47 Конституції України та ст. 9
Житлового кодексу Української РСР,
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням.

За змістом ст. 64 Житлового кодексу
Української РСР, члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство. Якщо
особи, зазначені в частині другій цієї
статті, перестали бути членами сім'ї
наймача, але продовжують проживати в
займаному жилому приміщенні, вони
мають такі ж права і обов'язки, як
наймач і члени його сім'ї.

В силу ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу
Української РСР члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Приходячи до висновку про відмову у
задоволенні позову у заявлений
позивачем спосіб, суд також виходив з
того, що виселення особи є категорією
житлового законодавства, тому при
розгляді цивільних справ за позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

Натомість, позивач пов'язує свої
позовні вимоги виключно з наміром
вселитися та проживати у спірній
кімнаті, але не ставить питання втрати
права відповідача на це житло або
позбавлення права користування ним зі
зняттям його з реєстрації, при цьому не
оспорюючи правомірності реєстрації
відповідача у спірній кімнаті.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, суд роз'яснював позивачу та
його представнику їх права та
обов'язки, попереджав про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій, однак позивач розпорядилася
своїми правами на власний розсуд.

Аналізуючи фактично встановленні в
судовому засіданні обставини справи,
оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом під час розгляду
справи в їх сукупності та розглядаючи
позов в межах заявлених позовних вимог
і на підставі наданих сторонами
доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог у
заявлений позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 4 - 8, 10, 16, 18, 57 - 60, 208, 209, 212
- 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя:
Р.О. Кушнірчук