________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2-о/520/349/14
УХВАЛА

05.09.2014 року суддя Київського районного
суду міста Одеси Літвінова І.А.,
ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду міста
Одеси надійшла заява ОСОБА_1, якою вона
просить:

«Встановити факт неправильності
актового запису про смерть невідомого
чоловіка за № 8483 від 18 жовтня 1999 року,
складеного Відділом реєстрації актів
громадянського стану Жовтневої
районної адміністрації виконавчого
комітету Одеської міської ради, в
частині відомостей про прізвище, ім'я
та по батькові, а також про те, у якому
віці померла особа, дату і місце
народження та місце проживання
померлого.

Встановити той факт, що персональні
дані невідомого чоловіка, про смерть
якого Відділом реєстрації актів
громадянського стану Жовтневої
районної адміністрації виконавчого
комітету Одеської міської ради
складено актовий запис за № 8483 від 18
жовтня 1999 року, являють собою
сукупність таких відомостей:

- прізвище, ім'я та по батькові: ОСОБА_2;

- вік: 40 років;

- дата народження: 28 березня 1959 року;

- місце народження: місто Одеса;

- місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «г», кв.
59.

Вжити заходів для всебічного, повного і
об’єктивного з’ясування обставин
справи, витребувавши за ініціативою
суду необхідні письмові докази».

За правилами ч. 1 ст. 257 ЦПК України,
заява фізичної особи про встановлення
факту, що має юридичне значення,
подається до суду за місцем її
проживання.

05 вересня 2014 року, ознайомившись з
довідкою Відділу адресно-довідкової
роботи ГУ ДМС України в Одеській
області встановлено, що гр. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_3 Г, кв. 59, що територіально
відноситься до Київського району
міста.

Отже справа підсудна Київському
районному суду міста Одеси.

Згідно з ст. 234 ЦПК України, окреме
провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом. Інші особливості розгляду
цих справ встановлені цим розділом (ч. 3
ст. 235 ЦПК України).

Відповідно до роз’яснень, що містяться
у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»
вирішуючи питання про прийняття заяв
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення, судам необхідно
враховувати, що ці заяви повинні
відповідати як загальним правилам щодо
змісту і форми позовної заяви,
встановленим ст.ст.119, 120 ЦПК, так і
вимогам щодо її змісту, передбаченим
ст. 258 ЦПК.

При ознайомлені з заявою ОСОБА_1 та
додатками до заяви встановлені
підстави для залишення заяви без руху,
у зв'язку з недодержанням вимогам ст.ст.
119, 120, 258 ЦПК України при її оформлені.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України
у заяві повинно бути зазначено з якою
метою заявник просить встановити факт.

З цього приводу, увага заявника
звертається на наступне.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що
встановлення юридичного факту їй
необхідно для оформлення права на іншу
половину квартири за адресою: м. Одеса,
вул. Варненська, 19 Г, кв. 59.

Заявнику пропонується звернути увагу
на зміст заповіту, який доданий до
заяви. Так, у заповіті ОСОБА_3 від 19.03.1994
зазначено, що останній на випадок своєї
смерті робить таке розпорядження:
«належну мені частину квартири, що
знаходиться в місті Одесі, по вулиці
Варненській, будинок під № 19 «г»
(дев’ятнадцятим «г»), квартира під № 59
(п’ятдесят дев’ятим), заповідаю гр.
ОСОБА_4».

З доданого до заяви свідоцтва про право
власності на житло від 13.08.1993 р.
вбачається, що квартира за адресою: м.
Одеса, вул. Варненська, 19 Г, кв. 59
належала на правах спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

14 травня 2014 року державним нотаріусом
Шостої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, яким засвідчено, що на
підставі заповіту, посвідченого
Третьою одеською державною
нотаріальною конторою, 19 березня 1994
року зареєстрованого у реєстрі за №3 –
1770, спадкоємцем зазначеного в заповіті
майна ОСОБА_3 є ОСОБА_1 Спадщина, на яку
видано вказане свідоцтво складається з
? частки квартири за адресою: м. Одеса,
вул. Варненська, 19 Г, кв. 59.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України,
заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.

Враховуючи вказані обставини, норми
діючого законодавства та те, що ОСОБА_1
не відноситься до кола осіб які мають
право на спадкування за законом,
заявнику пропонується надати
додаткові пояснення стосовно мети
встановлення юридичного факту.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами справ про встановлення
неправильності запису в актах
громадянського стану» від 07.07.1995 № 12
роз’яснено, що суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення неправильності записів
при реєстрації в державних органах
актів народження, смерті, одруження,
розірвання шлюбу, встановлення
батьківства, зміни прізвища, імені та
по батькові громадянина в тому разі,
коли органами реєстрації актів
громадянського стану відмовлено
заявникові у внесенні змін до записів у
актах громадянського стану або коли з
цього приводу є спір між
заінтересованими особами (між
заявником і особами, інтереси яких може
зачепити зміна запису, оскільки у них, у
зв'язку з цим, виникнуть певні
обов'язки).

Як вбачається зі змісту заяви та
доданих до неї документів з заявою про
внесення змін до актового запису про
смерть № 2788 від 20.10.1999 року на адресу
Відділу державної реєстрації актів
цивільного стану у Суворовському
районі Одеського міського управління
юстиції звернулась ОСОБА_6 – бабка
ОСОБА_1

Враховуюче викладене, ОСОБА_1 не є
носієм процесуальних прав та
обов’язків, передбачених Главою 6 ЦПК
України, оскільки доказів особистого
звернення ОСОБА_1 до органу реєстрації
актів громадянського стану з заявою
про внесення змін до запису у акті
громадянського стану та відмова
останнього у вчиненні таких дій до
заяви не додано.

Крім цього, положеннями ч. 2 ст. 258 ЦПК
України, від заявника вимагається
додання до заяви доказів, що
підтверджують викладені в заяві
обставини (ч. 2 ст. 258 ЦПК України).

Вказані вимоги заявником не виконані,
до заяви не додані: постанова районного
суду щодо утримання ОСОБА_2 в Одеському
лікувально-трудовому профілакторії та
протокол впізнання трупу.

Заявник в своїй заяві посилається на
те, що ОСОБА_6 зверталась до органу
реєстрації актів громадянського стану
з заявою про внесення змін до
відповідного актового запису про
смерть після того, як у травні 2014 року
ОСОБА_1, під час оформлення спадкових
прав, стало відомо про невнесення
відповідних змін до актового запису
про смерть на підставі заяви
завідуючого Відділом судово-медичної
експертизи трупів КУ «Одеське обласне
бюро судово-медичної експертизи» на
адресу РАГСу м. Одеси.

Зі змісту доданих документів
вбачається, що ОСОБА_6 зверталась з
вказаною заявою у 2013 році, тобто до
оформлення ОСОБА_1 своїх спадкових прав
у травні 2014 року.

Разом з цим, ОСОБА_1 зазначає, що з
вищезгаданою заявою завідуючий
Відділом судово-медичної експертизи
трупів КУ «Одеське обласне бюро
судово-медичної експертизи» звертався
у 2013 році, проте як до заяви додана
заява, датована 12 жовтня 1999 року.

Вказані обставини потребують надання
додаткових пояснень від заявника, з
метою уникнення складнощів при
розгляді справи та забезпечення
розгляду у встановлені нормами
процесуального права строки.

Частиною 1 ст. 120 ЦПК України, позивач
зобов’язується додати до позовної
заяви її копії та копії всіх
документів, що додаються до неї,
відповідно до кількості відповідачів
і третіх осіб. Вимоги ч. 1 ст. 120 ЦПК
України не містять виключень,
застережень та є безумовними. Заявник
на це уваги не звернув, та не надав для
направлення заінтересованій особі
копію квитанції про сплату судового
збору.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави.

За положеннями ст. 121 ЦПК України, суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119 – 122, Розділом ІV ЦПК
України, суддя

УХВАЛИВ:

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Надати заявнику строк для усунення
недоліків протягом п'яти днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Роз'яснити позивачу, якщо заявник
відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 ЦПК України
заява буде вважатись поданою в день
первісного її подання до суду. Інакше
заява вважається неподаною і
повертається заявнику, що не
перешкоджає повторному зверненню до
суду з цією заявою у встановленому
порядку.

Копію ухвали направити заявнику для
виконання.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя

Літвінова І. А.