У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Степанівської селищної ради Сумського
району Сумської області, треті особи:
Сумська районна державна нотаріальна
контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Сумського
районного суду Сумської області від 31
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Сумської області від 27 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
їх батько, ОСОБА_7 У встановлений
законом строк вони не звернулися до
нотаріуса із заявами про прийняття
спадщини, оскільки проживали в
Автономній Республіці Крим, і їм ніхто
не повідомив про смерть батька.

Ураховуючи наведене, позивачі просили
визначити їм додатковий строк для
подачі заяви про прийняття спадщини
після смерті батька - ОСОБА_7

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 31 січня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
27 лютого 2014 року, позов ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задоволено. Визначено ОСОБА_3,
ОСОБА_4 додатковий строк три місяці для
прийняття спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
позивачі у встановлений термін не
звернувся до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини з поважних причин, а
саме у зв'язку з тим, що до листопада 2013
року вони не знали про смерть батька.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
батько ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_7, після
смерті якого відкрилась спадщина на
належне померлому майно, а саме
житловий будинок по АДРЕСА_1 та
легковий автомобіль ВАЗ 21063
реєстраційний номер НОМЕР_1. До
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася ОСОБА_6

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

У абз. 6 п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
30 травня 2008 року № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
роз'яснено, що вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причини
пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України
визначено, що доказування (а, отже, і
рішення суду) не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суди попередніх інстанцій у порушення
ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не
врахували та не з'ясували дійсні
причини пропуску ОСОБА_3 і ОСОБА_4
строку для звернення із заявою про
прийняття спадщини у встановлений
законом строк, оскільки посилання
останніми на те, що вони протягом трьох
років до листопада 2013 року не знали про
смерть свого батька ОСОБА_7, не є
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для подання заяви про
прийняття спадщини. При цьому суди не
дослідили причин і підстав, що
перешкоджало позивачам довідатись про
життя, а також про смерть свого батька.

Таким чином, ураховуючи, що судами не
встановлені всі фактичні обставини,
від яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення відповідно до
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
часттково.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 31 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 27 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко