У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської об ласті у складі:

головуючої - судді
Кожух О.А.

суддів - Кондора
Р.Ю., Чужі Ю.Г.

при секретарі -
Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського
районного суду від 07 травня 2014 року по
справі за позовом ТзОВ "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

ТзОВ „Кредитні ініціативи" у грудні 2013
року звернулося до суду з даним позовом
мотивуючи тим, що 17.04.2007 між ЗАТ
„Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" (далі по
тексту - Промінвестбанк) та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №02-07/387-Ф
та додаткові угоди щодо змін та
доповнень до нього, відповідно до яких
відповідач отримала кредит у розмірі 59
405 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 13.5%
річних з кінцевим терміном повернення
16.04.2017. 17 грудня 2012 року між
Промінвестбанк та ТзОВ „Кредитні
ініціативи" було укладено договір
відступлення прав вимоги, відповідно
до якого Промінвестбанк відступив ТзОВ
„Кредитні ініціативи" права вимоги до
кредитних договорів, укладених між
Промінвестбанк та фізичними особами.
Таким чином, до ТзОВ „Кредитні
ініціативи" перейшли всі права та
обов'язки кредитора по кредитному
договору. Відповідач свої зобов'язання
виконувала не в повному обсязі,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка станом на 20.11.2013 становила: 401704.20
грн. - заборгованість по тілу кредиту,
256114.26 грн. - заборгованість по
відсотках; 3976.76 грн. - комісія та 40269.45
грн. - пеня, всього 702064.68 грн., яку
позивач просив стягнути на його
користь та судові витрати по справі.

Рішенням Свалявського районного суду
від 07 травня 2014 року позов задоволено.

На це рішення відповідач подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити. Свою позицію мотивує тим, що,
на її думку, судом першої інстанції
було допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
неправильно встановлено фактичні
обставини справи та дано їм невірну
правову оцінку.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

За змістом ст.ст. 11, 509, 526, 611, 614, 623, 625, 1049,
1050, 1054 ЦК України, циві льно-правові
зобов'язання виникають з договорів і
повинні виконуватися належним чином;
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в по
рядку, що встановлені договором; в разі
прострочення повернення чергової
частини позики позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що за лишилась, та
сплати процентів; особа відповідальна
за порушення зо бов'язання,
позичальник, який уклав і не виконує
кредитний договір, повинен відшко
дувати кредитору збитки в повному
обсязі. Виконання зобов'язання за
безпечується, зокрема, неустойкою (ст.
549 ЦК України). Право на не устойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням зобов'язання (ст. 550 ч. 1).

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 17.04.2007 між
Промінвестбанк та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 02-07/387-Ф,
відповідно до якого відповідачу
надавався кредит у розмірі 49500 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11%
річних з кінцевим терміном повернення
16.04.2017 (а.с.5-7) і такі кошти були отримані
ОСОБА_1 (а.с. 158). 31.08.2007 було укладено
додаткову угоду про внесення змін та
доповнень до Кредитного договору
№02-07/387-Ф від 17.04.2007, згідно до якого
позичальнику було надано кредит у сумі
59405 доларів США (а.с.12). Додатковою
угодою від 08.12.2008 про внесення змін та
доповнень до Кредитного договору
№02-07/387-Ф від 17.04.2007 за користування
кредитом встановлена процента ставка в
розмірі 13.5%, починаючи з 08.12.2008 ( а.с.15).

Додатком №1 до кредитного договору
№20-07/387-Ф від 17.04.2007 встановлено графік
погашення кредиту (а.с.8-9), а після
підписання додаткової угоди 31.08.2007 -
було складено новий графік (а.с.13-14).

Згідно договору відступлення прав
вимоги за кредитами від 17 грудня 2012
року, укладеного Промінвестбанк та
ТзОВ „Кредитні ініціативи", ТзОВ
„Кредитні ініціативи" наділене всіма
правами та обов'язками кредитора по
кредитним договорам (а.с.24-34). Згідно
витягу з Реєстру позичальників Додатку
№1 до Договору відступлення прав
вимоги від 17.12.2012 в переліку кредитних
договорів є кредитний договір № 02-07/387 Ф
від 17.04.2007 (а.с.35), і ці обставини
сумнівів у колегії суддів не
викликають.

Апелянт зазначає, що їй не було
повідомлено про укладення такого
договору та, відповідно, про зміну
кредитора у зобов'язанні. Вважає, що,
відповідно до ст. 613 ЦК України, має
місце прострочення кредитора. Проте,
згідно розрахунку заборгованості за
кредитом, останні платіж було
здійснено 01.06.2009 (а.с.159-160). Таким чином,
відповідач припинила виконувати
зобов'язання по погашенню кредиту ще у
2009 році, тому посилання апелянта на
положення ст. 613 ЦК України є
безпідставним.

Також не заслуговує на увагу заява
відповідача про застосування позовної
давності, оскільки відповідно до п. 6.10
Кредитного договору строк позовної
давності сторони встановили
тривалістю у 10 років (а.с.7).

Листом за № 121-34 від 21.11.2013 року ОСОБА_1
надіслано вимогу про досудове
врегулювання спору (а.с.20).

Враховуючи те, що відповідач належним
чином не виконувала своїх обов'язків за
договорами, станом на 20.11.2013 загальна
сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ
„Кредитні ініціативи" склала 702064.68
грн., з них: 401704.20 грн. - тіло кредиту,
256114.26 грн. - відсотках; 3976.76 грн. - комісія
та 40269.45 грн. - пеня.

Посилання апелянта на той факт, що
кредит фактично отримував ОСОБА_2, з
яким ОСОБА_1 проживала без реєстрації
шлюбу, судова колегія до уваги не бере,
оскільки кредитний договір було
укладено з відповідачкою і саме вона, в
силу положень ст. 1054, зобов'язана
повернути кредит.

Зважаючи на викладене, судова колегії
вважає, що судом першої інстанції було
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції немає. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду. Відповідно до ст. 308 ЦПК
України, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду
від 07 травня 2014 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді