Справа № 342/554/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2072/2014
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р.М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого:
Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В.,
Вакарук В.М.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: представника ПАТ КБ
"Приват Банк" Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "Приват Банк" (далі - ПАТ КБ " Приват
Банк ") до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про звернення стягнення на квартиру та
про виселення відповідачів, за
апеляційною скаргою представника ПАТ
КБ "Приват Банк" на рішення
Городенківського районного суду від 18
серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

28.04.2014 року представник ПАТ КБ "Приват
Банк" звернувся до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
18.12.2007 року ОСОБА_4 отримала кредит в
розмірі 28 000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11,04% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 18.12.2027 року. В
забезпечення виконання зобов'язань,
Банк та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7
19.12.2007 року уклали іпотечний договір,
відповідно до умов якого в іпотеку було
передано нерухоме майно, а саме -
квартиру загальною площею 71,90 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1. В порушення умов
кредитного договору позичальник свої
зобов'язання належним чином не
виконує, внаслідок чого станом на
09.04.2014 року заборгованість за кредитним
договором становить 31 082,83 доларів США,
що за курсом НБУ становить 368 953 грн. 23
коп. Позичальнику та іпотекодавцю
надсилались вимоги про виконання
порушеного зобов'язання. Однак, вимоги
Банку не були виконані.

Просило задовольнити позов, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки, з
укладенням від імені відповідачів
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Банком всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для предмету іпотеки.
Виселити відповідачів та інших осіб,
які зареєстровані та проживають у
квартирі, та стягнути судові витрати.

Рішенням Городенківського районного
суду від 18.08.2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про звернення
сртягнення, представник ПАТ КБ "Приват
Банк" подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що воно ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Зазначив, що відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що звернення стягнення на предмет
іпотеки є таким, що суперечитиме Закону
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті". Вважає, що повністю погодитися
з даним висновкому суду не можна.
Положення даного Закону не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин,
оскільки вони регулюються вимогами
ст.ст.33,40 Закону України "Про іпотеку",
ст.109 ЖК Української РСР. Крім того,
положення даного Закону не скасовують
та не зупиняють дію законів, які
встановлюють підстави звернення
стягнення, а стосуються на стадії
примусового виконання судових рішень.

Вважає, що заявляючи клопотання про
застосування зазначеного закону,
відповідач не довів про наявність
підстав для такого застосування. Адже
матеріали справи не містять доказів
того, що у відповідача відсутнє інше
житло, і відповідач не надав жодного
належного та допустимого доказу
відсутності в нього житла. Навпаки,
суд незаконно поклав на позивача
обов'язок доказувати доводи належності
житла у відповідача. Тому вважає, що
оскаржуване рішення грунтується
тільки на припущеннях.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідач дійсно
порушує умови кредитного договору щодо
погашення заборгованості за кредитом,
у зв'язку із чим має заборгованість.
Таким чином, на підставі ч.1 ст.33 Закону
України "Про іпотеку" у позивача
виникло право на захист свого
порушеного права шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
позов задоволити повністю.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що відповідно до
укладеного договору № IFG2GA від
18.12.2007 року між ОСОБА_4 отримала кредит в
ПАТ КБ "Приватбанк" у розмірі 28 000
доларів США на споживчі цілі, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 18.12.2027
року.

В забезпечення виконання зобов'язань,
ПАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 19.12.2007 року уклали
іпотечний договір, відповідно до умов
якого в іпотеку було передано нерухоме
майно, а саме - квартиру загальною
площею 71,90 кв.м. в АДРЕСА_1. В порушення
умов кредитного договору позичальник
свої зобов'язання належним чином не
виконує, внаслідок чого станом на
09.04.2014 року заборгованість за кредитним
договором становить 31 082,83 доларів США,
що за курсом НБУ становить 368 953 грн. 23
коп. Позичальнику та іпотекодавцю
надсилались вимоги про виконання
порушеного зобов'язання. Однак, вимоги
Банку не були виконані.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Статтею 1 ЗУ "Про іпотеку" передбачено,
що іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно якого
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки.

Однак, 07 червня 2014 року набрав чинності
Закон України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014
року. Тому, з урахуванням дати
ухвалення оскаржуваного рішення -
18.08.2014 року, висновок місцевого суду, що
вказаний нормативно-правовий акт
розповсюджується на спірні
правовідносини, є підставним.

Пунктом 1 ч.1 цього Закону передбачено,
що протягом його дії:

- не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст.4 Закону
України "Про заставу" та/або предметом
іпотеки згідно із ст.5 Закону України
"Про іпотеку", якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

З матеріалів справи вбачається, що
спірна квартира, надана в забезпечення
кредиту в іноземній валюті,
використовується відповідачами як
місце свого постійного проживання.
Іншого житла вони не мають. Загальна
площа квартири складає 71,90 кв.м і не
перевищує передбачений законом розмір.

Зазначені обставини мають значення для
справи, суд першої інстанції їх
з'ясував та звернув увагу на норми вище
вказаного закону, яким встановлена
заборона щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки протягом його дії, та
застосував їх при вирішенні вимоги про
виселення відповідачів, яка є похідною
від звернення стягнення на іпотечну
квартиру.

На підставі наведеного, предмет
іпотеки, на який позивач просить
звернути стягнення, підпадає під дію
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" та не може бути
примусово стягнутий (відчужений) без
згоди власника, а власник (відповідач)
заперечує проти звернення стягнення.
Враховуючи, що протягом дії вказаного
Закону інші закони України з питань
майнового забезпечення кредитів діють
з урахуванням його норм, у суду
відсутні підстави для задоволення
позову на даний час.

Системний аналіз норм ст.9 ЖК України та
положень Закону України "Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті", дає підстави для
висновку, що до зняття заборони на
примусове відчуження спірної квартири,
відповідачів не може бути виселено з
неї без їх згоди.

Судом першої інстанції правильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права та відмовлено у
задоволенні позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті", ст.ст.307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "Приват Банк"
відхилити.

Рішення Городенківського районного
суду від 18 серпня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук