Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Державної реєстраційної служби
Вишгородського районного управління
юстиції в Київській області,
Вишгородської міської ради про поділ
житлового будинку, зміну ідеальних
часток співвласників, визнання
недійсним рішення та державного акта
про право власності на земельну
ділянку, визнання права власності на
частину земельної ділянки, поділ
земельної ділянки та вселення; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - Вишгородська міська рада,
про тлумачення правочину, зміну
розміру часток в спільній частковій
власності, визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,
поділ житлового будинку в натурі, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 12 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 19 грудня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що з ОСОБА_5 не
досягнуто згоди про поділ спільного
житлового будинку по

АДРЕСА_1, а тому порушує питання про
виділення їй зі спільної часткової
власності відокремленої частини
будинку.

Уточнивши позовні вимоги, просила
змінити розмір ідеальних часток, які
знаходяться в спільній частковій
власності, збільшивши її частку з 3/10 до
39/100 частини, відповідно до технічно
обумовлених відхилень та з огляду на
неможливість поділу будинку зі
збереженням ідеальних часток. Також
просила присудити виплату
відповідачці грошової компенсації в
розмірі

34 853 грн за зменшення її долі в
спільному майні.

З урахуванням вказаного просила суд
поділити будинок згідно з варіантом 1
висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від 21
червня 2011 року № 623/884/11-15 та визнати
недійсними рішення Вишгородської
міської ради Київської області від 14
жовтня 1999 року № 230 в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0,18 га для
обслуговування житлового будинку і
ведення особистого підсобного
господарства та державний акт на право
приватної власності на вказану
земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 046465 від
20 березня 2000 року разом із скасуванням
його державної реєстрації. Внаслідок
приватизації ОСОБА_5 земельної ділянки
під спільним житловим будинком
порушено її права співвласника будинку
на користування та приватизацію
земельної ділянки пропорційно її
частки у праві спільної власності, коли
земля для обслуговування житлового
будинку належить виключно
відповідачці.

ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічним позовом, посилаючись на те,
що 1987 року власниця будинку (їхня мати)
подарувала їй саме 11/20 частин спірного
будинку, що вбачається зі змісту
договору дарування, де визначено
конкретні приміщення передані їй у
користування, які й складають саме таку
частку, хоча в договорі йдеться про
дарування тільки 2/5 частин будинку, а
тому на підставі ст. 213 ЦК України
просила здійснити тлумачення договору
дарування в контексті викладеного,
визнавши частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 24
квітня 1997 року після смерті матері на 3/5
частини спірного будинку, оскільки
спадщина відкрилася лише на 9/20 частин
будинку.

Внаслідок цього просила визнати за нею
право власності на 31/40 частин спірного
будинку, а на решту 9/40 за позивачкою,
виділивши співвласникам у натурі
приміщення відповідно до вказаного
розподілу ідеальних часток.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області

від 12 серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 19 грудня 2013 року, позов
ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5
задоволено частково.

Поділено будинок по АДРЕСА_1 зі зміною
ідеальних часток співвласників і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилася, відповідно до
варіанту 1 висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від 21
червня 2011 року № 623/884/11-15, виділивши

ОСОБА_4 наступні приміщення:

1-1 площею 2,5 кв. м −? вартістю 5 383 грн;

1-2 площею 10,0 кв. м −? 21 530 грн;

1-3 площею 8,8 кв. м −? 18 946 грн;

1-5 площею 17,30 кв. м −? 37 247 грн;

1-І площею 4,6 кв. м −? 9 904 грн;

сарай-гараж «Б» −? 41 519 грн;

3/10 частини огорожі «1-4» −? 4 225 грн;

вбиральню «Ж» −? 3 092 грн;

доріжку «І» −? 3 443 грн;

навіс «З» −? 424 грн.

Інші приміщення виділити ОСОБА_5, а
саме:

1-4 площею 9,10 кв. м −? вартістю 19 592 грн;

2-1 площею 9,2 кв. м −? 19 808 грн;

2-2 площею 1,3 кв. м −? 2 799 грн;

2-3 площею 3,2 кв. м −? 6 890 грн;

2-4 площею 8,5 кв. м −? 18 301 грн;

2-5 площею 19,9 кв. м −? 42 845 грн;

2-6 площею 16,2 кв. м −? 34 879 грн;

2-ІІ площею 5,7 кв. м −? 12 272 грн;

гараж «В» вартістю 40 850 грн;

літню кухню «Г» −? 12 283 грн;

погріб під «Г» −? 3 445 грн;

7/10 частин огорожі «1-4» −? 9 859 грн.

Змінено розмір ідеальних часток
співвласників та визначено, що ОСОБА_4
належать 39/100 частини зазначеного
будинку з господарськими спорудами, а
ОСОБА_5 61/100 його частини.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 34 853
грн компенсації за перевищення її долі
у будинку і в господарських спорудах.

Зобов'язано ОСОБА_4 замурувати дверний
проріз між приміщеннями 1-4 (житлова
кімната площею 9,1 кв. м) та 1-5 (житлова
кімната площею 17,3 кв. м) та влаштувати
дверний проріз між приміщеннями 1-4
(житлова кімната площею 9,1 кв. м) та 2-6
(житлова кімната площею

16,2 кв. м) для влаштування двох
ізольованих квартир.

Вселено ОСОБА_4 у виділену їй частину
згаданого житлового будинку.

Визнано недійсними рішення
Вишгородської міської ради Київської
області від 14 жовтня 1999 року № 230 в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,18 га
для обслуговування житлового будинку
та ведення особистого підсобного
господарства по АДРЕСА_1 та державний
акт на право приватної власності на
вказану земельну ділянку серії ІІІ-КВ
№ 046465 від 20 березня 2000 року.

Зобов'язано Державну реєстраційну
службу Вишгородського РУЮ в Київській
області скасувати державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку
площею 0,18 га для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства по
АДРЕСА_1

Встановлено порядок користування
земельною ділянкою, площею

0,18 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до варіанту 1
Додатку 3 висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від 21
червня 2011 року

№ 623/884/11-15, виділивши ОСОБА_4 в
користування 540 кв. м, що має форму
неправильного багатокутника і
обмежена лініями розподілу
1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-1, а
ОСОБА_5 виділивши в користування 1 260 кв.
м вказаної земельної ділянки, що має
форму неправильного багатокутника і
обмежена лініями розподілу
1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-24-25-26-1.

Межі розподілу земельних ділянок
прокладено по ламаним лініям згідно з
варіантом 1 Додатку 3 згаданого
висновку експертизи.

В задоволенні всіх інших позовних
вимог первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
направити справу до суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Під час вирішення зазначених спорів
суди обґрунтовано виходили з положень
ст. ст. 183, 364, 367 ЦК України, відповідно до
положень яких виділ частки в натурі
(поділ будинку) може мати місце за
наявності технічної можливості
виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду
України у п. п. 6, 7 постанови від 04 жовтня
1991 року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» поділ жилого будинку в натурі
між учасниками спільної сумісної
власності на будинок можливий за умови,
якщо кожній із сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
із самостійним виходом (квартиру), яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності, а також за наявності
технічної можливості переобладнання
приміщення в ізольовані квартири.

Частково задовольнивши позовні вимоги
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився і
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку, а
також врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з того, що,
оскільки поділ спірного жилого будинку
з господарськими будівлями технічно
можливий з відхиленням від розміру
часток кожного власника, тому суд з
врахуванням конкретних обставин
задовольнив вимоги зі зміною ідеальних
часток і присудженням грошової
компенсації відповідачці, частка якої
зменшилась.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують, отже
судові рішення першої й апеляційної
інстанцій ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області

від 12 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області

від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук В.А.
Нагорняк