Єдиний унікальний номер 258/273/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4512/2014
Єдиний унікальний номер: 258/273/14-ц
Номер провадження: 22ц/775/4512/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Новосьолова Г.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новікової Г.В.,

суддів: Шевченко В.Ю., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 09 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, Державна міграційна
служба України в Донецької області,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Текстильник - 2005»
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2014 року заочним рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи Державна
міграційна служба України Головного
управління в Донецької області,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Текстильник - 2005»
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням норма матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що відповідачка не
проживає у квартирі більш 6 місяців, що
відповідно до вимог ст..71,72 ЖК України є
підставою для звернення до суду щодо
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Апелянт не погоджується з рішенням
суду про те, що позивачка не надала
доказів. Батьки відповідачки ніколи не
мешкали та не були зареєстровані у
спірній квартирі.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивачки
доводи апеляційної скарги підтримав,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та
треті особи Державна міграційна служба
України Головного управління в
Донецької області, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Текстильник - 2005» не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлялися
належним чином, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення у
матеріалах справи (а.с.94-96).

Крім цього, в судове засідання не
з'явилась відповідачка ОСОБА_2, але
відповідно до вимог ч .4, 9 ст. 74 ЦПК
України про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином
через оголошення у пресі (а.с.100-103).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника позивачки, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи.

08 січня 2014 року до суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особи
Головне управління Державної
міграційної служби України в Донецької
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням мотивуючи свої вимоги
наступним.

ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на
підставі ордеру. За зазначеною адресою
зареєстровані ОСОБА_1 основний
квартиронаймач, син ОСОБА_3, онука
ОСОБА_2, онук ОСОБА_9.

Відповідачка ОСОБА_2 у 2008 році
добровільно виїхала з квартири та не
проживає за місцем реєстрації понад
шість місяців, не сплачує комунальні
платежі, її особистих речей в квартирі
немає, даним житлом вона не цікавиться.
Перешкод у користуванні жилим
приміщенням позивач та члені її родини
не чинили. Факт не проживання
відповідачки в спірній квартирі можуть
підтвердити тільки свідки. У позивачки
не має відомостей про наявність у
ОСОБА_2 підстав, які дають право на
збереження житла понад шість місяців.
Крім цього, позивачка є пенсіонеркою і
не має можливості сплачувати зайві
комунальні послуги за відповідачку,
яка має у власності 1/3 частку житлового
будинку АДРЕСА_2.

15 серпня 1984 року ОСОБА_1 отримала ордер
№2729 виданий виконавчим комітетом
Донецької міської ради народних
депутатів, на вселення в квартиру 205,
будинку 111 «а» по вул. Петровського у м.
Донецьку на чотирьох осіб: ОСОБА_1,
чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_6, син ОСОБА_3
(а.с.8).

Відповідно до довідки Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Текстильник - 2005» у спірній квартирі
за вищезазначеною адресою
зареєстровані: ОСОБА_1 основний
квартиронаймач, син ОСОБА_3, онука
ОСОБА_2, онук ОСОБА_9 (а.с.9).

Згідно Витягу про державну реєстрацію
прав КП «БТІ м. Донецька» ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності
належить 1/3 частина житлового будинку
АДРЕСА_2 (а.с.13).

04 березня 2014 року ухвалою Кіровського
районного суду м. Донецька залучені до
участі у справі за позовом ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2, третя особи Головне
управління Державної міграційної
служби України в Донецької області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, в
якості третьої особи Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Текстильник - 2005» (а.с.31-32).

04 березня 2014 року ухвалою Кіровського
районного суду м. Донецька замінена
неналежна сторона у справі за позовом
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особи
Головне управління Державної
міграційної служби України в Донецької
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням на належну Державну
міграційну службу України в Донецької
області (а.с.34)

25 березня 2014 року ухвалою Кіровського
районного суду м. Донецька залучені до
участі у справі за позовом ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2, третя особи Головне
управління Державної міграційної
служби України в Донецької області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, в
якості ОСОБА_3 (а.с.44-45).

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволення позовних вимог
обґрунтовано дійшов до висновку що, у
2008 році відповідачки ОСОБА_2 було не
бульш 12 років і вона була малолітньою, а
тому з-за свого віку не могла сама
добровільно виїхати зі спірної
квартири і не проживати в ній без
поважних причин з вказаного часу.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник не
надали суду достовірних та допустимих
доказів того, що відповідачка ОСОБА_2,
як член сім'ї наймача спірної квартири ,
добровільно виїхала та без поважних
причин не проживає у спірній квартирі
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України
наймач або члени його сім'ї можуть бути
визнані судом такими, що втратили право
користування жилою площею, зокрема,
коли вони в ньому не проживають без
поважних причин понад шість місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймачем, а в разі спору - судом

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Пленум
Верховного Суду України в п. 10
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснив судам, що у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Обґрунтовуючи поважність причин
тимчасової відсутності в спірній
квартирі, позивачка посилалась на те,
що відповідачка добровільно у 2008 році
виїхала з квартири до теперішнього
часу не проживає за місцем реєстрації
понад шість місяців, не сплачує
комунальні платежі, її особистих речей
в квартирі немає, даним житлом вона не
цікавиться.

Відповідно до вимог ст. ст. 212- 214, 315 ЦПК
України апеляційний суд перевіряючи
доводи апеляційної скарги, встановив,
що згідно даним відділу адресно -
довідкової ГУ ДМС України в Донецької
області відповідачка ОСОБА_2
зареєстрована у спірній квартирі
АДРЕСА_1 з 06 грудня 2002 року(а.с.98).

Відповідно до відповіді УМВС України в
Донецької області, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
у період з 2008 року по теперішній час
кримінальні справи, кримінальні
провадження не порушувалися та у
провадженні не знаходяться, запобіжні
заходи не обиралися,у розшуку не
знаходилась та не знаходиться (а.с.98).

Вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює, в зв'язку з чим указане
питання вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
конкретних обставин справи.

У суді першої інстанції були до прошені
свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які пояснили,
що вони є сусідами позивачки, в спірній
квартирі відповідачка ОСОБА_2 не мешкає
більш шести місяців, але з якої причини
- їм невідомо.

Отже, підсумовуючи вказані обставини
вбачається, що відповідачка ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не мешкає у спірній
квартирі з 2008 року, на той час вона була
малолітньою, оскільки її станом на 18
квітня 2008 року було 12 років. Станом на 18
квітня 2013 року відповідачки
виповнилось 18 років, проте позивачкою
та її представником суду не надані буди
докази не проживання відповідачки у
спірній квартирі більш шості місяців
без поважних причин.

Виходячи з встановлених обставин,
наданих сторонами доказів та вимог
закону вбачається, як у суді першої
інстанції, так і апеляційної інстанції,
позивачем ОСОБА_1 та її представником
не надані належні та допустимі докази
того, що відповідачка не проживає без
поважних причин понад шість місяців, що
також підтверджується поясненнями
свідків стосовно того, що їм невідомо з
якої причини у спірній квартирі не
мешкає відповідачка.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
постановляє ухвалу про відхилення
апеляційної скарги, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 09 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: