У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Київ Ре», третя особа: Бережанська
центральна районна комунальна лікарня,
про стягнення страхової суми та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою Тищенка А.В., який
діє від імені товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Київ Ре», на заочне рішення
Бережанського районного суду
Тернопільської області від 17 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним
позовом. Зазначав, що 26 жовтня 2012 року
ним було укладено договір страхування
строком дії на 1 рік, згідно якого при
настанні страхового випадку чи
раптового захворювання при
перебуванні страховика за кордоном,
йому мали виплатити страхове
відшкодування. Зі сторони позивача
умови зазначеного договору були
виконані повністю, він вніс страховий
платіж, а страховою компанією було
видано ОСОБА_3 страховий поліс серії ІNPL
№ 084826. 8 листопада 2012 року позивач
виїхав за межі України (в Швецію). 26
грудня 2012 року у нього раптово почався
приступ в районі черевної порожнини,
через що він потрапив у лікарню, де
зробили знеболюючий укол, після чого
біль пройшов, медпрацівники
порекомендували прийти наступного дня
на томографічне обстеження. На
наступний день 27 грудня 2012 року
позивачу ставало погано, він втрачав
свідомість, і знову потрапив до
лікарні, де встановлено діагноз-розрив
шлунка, в результаті чого його
терміново прооперували. Позивач
зазначив, що не зміг вчасно звернутися
до страхової компанії, оскільки
спочатку не знав діагнозу і які
настануть наслідки, а згодом після
операції знаходився в реанімаційному
відділенні, не міг спілкуватись на
шведській мові та повідомити на
протязі 24 год. страхову компанію про
проведення термінової операції. 28
грудня 2012 року, коли його перевели в
хірургічне відділення, він повідомив
дружину, яка в свою чергу
зателефонувала в страхову компанію.
Через відсутність коштів на лікування
позивач повернувся додому та продовжив
лікування в Бережанській ЦРКЛ. Крім
цього, зазначив, що за лікування та
надання в Швеції медичної допомоги
станом на 11 квітня 2013 року йому
потрібно сплатити грошову суму в
розмірі 92644 шведських крон, що в
перерахунку, станом на 22 травня 2013 року,
становить 111172 грн 80 коп., а також пеню в
розмірі 3635 грн 95 коп. у зв'язку із
несвоєчасною оплатою за проведене
лікування. Однак, 26 квітня 2013 року від
СК «Київ РЕ» надійшов лист про відмову
у здійсненні виплати страхового
відшкодування через несвоєчасне
повідомлення страхувальником про
настання страхового випадку без
поважних на це причин. Позивач вважає,
що неправомірними діями страхової
компанії щодо не виплати страхової
суми йому було завдано моральну шкоду,
яка виразилась у постійних
переживаннях та болях, які пов'язані з
передчасною випискою з лікарні м.
Ліндесберг у Швеції, яку він оцінює в
розмірі 6000 грн. Посилаючись на
наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Бережанського районного суду
Тернопільської області від 17 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 28 січня 2014 року, стягнуто з
товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Київ Ре» на користь позивача страхову
суму у розмірі 114069 грн 60 коп. та
моральну шкоду у розмірі 6000 грн.
Вирішено питання про стягнення
судового збору.

Тищенко А.В., який діє від імені
товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Київ Ре», звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд погодився
із його висновком про те, що ОСОБА_3 не
повідомив вчасно страховика про
настання страхового випадку з поважних
причин, підстав для відмови у виплаті
страхового відшкодування не було.

Проте повністю з такими висновками
судів погодися не можна.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2012 року
між сторонами укладено договір
страхування строком на один рік. Згідно
із страховим полісом серія INPL № 084826
сторонами погоджено програму
страхування, якою визначаються істотні
умови страхування: страхові ризики,
перелік послуг, ліміт відповідальності
страховика по кожній з послуг, що
надаються застрахованій особі та які
відповідають Правилам добровільного
страхування медичних витрат № 12 від 27
лютого 2007 року.

Полісом передбачено відшкодування
страхових сум у результаті настання
страхового випадку чи раптового
захворювання при перебуванні
страховика за кордоном.

8 листопада 2012 року позивач виїхав з
України і 9 листопада 2012 року прибув у
Швецію.

Судами встановлено, що 26 грудня 2012 року
у позивача раптово почалися приступи
болі в районі черевної порожнини, через
що він потрапив у лікарню, де 27 грудня
2012 року виставлено діагноз - виразка
дванадцятипалої кишки та гастрит з
перфорацією й останньому проведено
термінову операцію, після якої він
знаходився у реанімаційному
відділенні.

28 грудня 2012 року після переведення у
хірургічне відділення, позивач
повідомив дружину, яка того ж числа
телефонним дзвінком повідомила
страховика про настання страхового
випадку.

Із нагадування про оплату, яке надано
клінікою м. Ліндесберг від 13 березня 2013
року, вбачається, що витрати на
лікування ОСОБА_3 за період із 27 грудня
2012 року по 30 грудня 2012 року складали 90028
шведських крони.

15 січня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
страхової компанії із заявою про
виплату страхового відшкодування.

Зі змісту листа від 4 квітня 2013 року
вбачається, що ТДВ «Страхова компанія
«Київ Ре» відмовило у виплаті
страхового відшкодування у зв'язку з
тим що страхувальник не погодив із
страховиком всіх дій пов'язаних з
отриманням лікування та несвоєчасно
повідомив про настання страхового
випадку.

Відповідно до п. 8.3.4 Умов страхування
подорожуючих за кордон за Правилами
добровільного страхування медичних
витрат № 12 від 27 лютого 2007 року
страхувальник зобов'язаний
погоджувати із страховиком або
сервісною компанією всі дії пов'язані
із отриманням лікування та інших
послуг у разі раптового гострого
захворювання, нещасного випадку та
інших надзвичайних подій, обумовлених
Полісом.

Страховик має право відмовити повністю
або частково у виплаті страхового
відшкодування у разі невиконання або
неналежного виконання страхувальником
умов Полісу (п. 8.2.3 - вказаних Умов
страхування).

Відповідач в апеляційній скарзі
вказуючи про незаконність рішення суду
першої інстанції посилався на
невиконання страхувальником умов
договору страхування, зокрема, що він
не погодив із страховою або сервісною
компанією всіх дій пов'язаних з
лікуванням, не узгодив лікувальний
заклад в якому проводилася операція.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

В порушення зазначених вимог
апеляційний суд вказаних обставин
справи та доводів апелянта не
перевірив, ніяких висновків з цього
приводу не зробив.

Крім того, відповідно до п. 11.5 Умов
страхування подорожуючих за кордон
страховик відшкодовує витрати,
передбачені договором страхування, на
медичні та інші послуги, які були
надані застрахованій особі під час її
перебування за кордоном в межах
страхової суми або ліміту
відповідальності страховика.

Районний суд стягуючи на користь
позивача страхову суму включив у її
розмір пеню, нараховану у зв'язку
несвоєчасною оплатою проведеного
лікування.

Однак умовами договору страхування не
передбачено відшкодування таких сум
страхувальнику.

Апеляційний суд помилок допущених
районним судом не виправив.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, у зв'язку
з чим ухвала суду апеляційної
інстанції не може вважатись законною і
обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Тищенка А.В., який діє
від імені товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Київ Ре», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 28 січня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук