Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі Аслановій Е.Е.,

за участі позивача, її представника
ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, третіх осіб
ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_4, Управління
Державної міграційної служби
Миколаївської області про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

5 грудня 2013 року позивач звернувся до
Центрального районного суду
м.Миколаїва із позовом, в якому просить
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в
АДРЕСА_1 в звязку з непроживанням без
поважних причин протягом останніх
трьох років.

Ухвалою суду від 20.08.2014 року скасоване
заочне рішення по справі від 27.02.2014 року
, призначено справу до судового
розгляду.

Позивачка та представник
позивача в судовому засіданні вимоги
позову підтримують в повному обсязі.
Суду пояснили, що позивачка є єдтиною
спадкоємицею всього житлового будинку
АДРЕСА_1. В будинку залишилася
проживати її рідна тітка ( донька
спадкодавиці) ОСОБА_7 разом з родиною, в
тому числі сином ОСОБА_2 Відповідач з
2011 року після одруження забрав свої
речі та не проживає в будинку за
власним бажанням. ОСОБА_6 є власником
тієї частини будинку, в в якій
проживають її родичі та зареєстрований
відповідач, що перешкоджає їй
розпоряджатися власністю.
Домоволодіння в цілому складається з
двох окремих житлових будинків , які
мають чотири квартири з окремими
входами. Дві квартири вона вже продала
третім особам, а в інших залишилися
проживати рідна мати та брати
відповідача.

Треті особи в судовому засіданні
підтримали позовні вимоги та
підтвердили викладені в позові
обставини . Суду пояснили, що родичі
відповідача ведеуть антисуспільний
спосіб життя, зловживають спиртними
напоями, що робить майже неможливим
спільне проживання в одному дворі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позову. Суду пояснили, що
ОСОБА_2 народився і виріс в спірному
домоволодінні, зареєстрований в ньому
від народження. На теперішній час сама
позивачка, яка є його двоюрідною
сестрою та власником будинку в порядку
спадкування за заповітом після смерті
бабусі, там не проживає. Та частка
домоволодіння , в якій проживав він з
матір'ю та двома братами не має
каналізації, водопостачання, в ній
проживають брати, які дійсно інколи
зловживають спиртними напоями.
Оскільки він одружився, у дружини була
малолітня донька, і в 2012 році народився
спільний син, а для проживання з
новонародженою дитиною в спірному
будинку взагалі не було ніяких умов,
він вимушений був проживати з сім'єю на
тимчасово запропонованій тещею
житловій площі . Заявив, що не втрачав
зв'язку з своїм житлом, регулярно
відвідував своїх родичів за цією
адресою, залишив там свої речі.

Представник Управління Державної
міграційної служби Миколаївської
області у минулому судовому засіданні
проти задоволення позову не
заперечував.

Вивчивши доводи позову, дослідивши
матеріали справи, допитавши свідків,
судом встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 29
квітня 2005 року ОСОБА_6 на підставі
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно за рішенням виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
(свідоцтво про право власності видано
замість свідоцтва про право на
спадщину від 17.08.1988 року р.№1-241), є
власником житлового будинку літ.А
житловою площею 57,9 кв.м., загальною
площею 92,7 кв.м., житлового будинку літ.Б
житловою площею 21,8 кв.м., загальною
площею 27,7 кв.м. з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1.

28 липня 2005 року позивач продала,а
ОСОБА_4 купила 35/100 часток домоволодіння
в АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу.

30 червня 2008 року позивач продала,а
ОСОБА_5 купила 27/100 часток домоволодіння
в АДРЕСА_1.

Таким чином, на час розгляду справи,
позивачу належить 38/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1.

15 грудня 1983 року відповідач, який є
двоюрідним братом позивачки, був
зареєстрований у домоволодінні
АДРЕСА_1.

Згідно Довідки УДМС В Центральному
районі, станом на час розгляду справи, в
спірному домоволодінні зареєстровані ,
в тому числі, відповідач, його мати
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, брати ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

27 квітня 2012 року ОСОБА_2, уклав шлюб з
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього народилася
дитина ОСОБА_11.

Як стверджує позивачка, і не заперечує
відповідач, наприкінці 2011 року- початку
2012 року ОСОБА_2 виїхав з житлового
будинку і по сьогоднішній день не
проживає за місцем своєї реєстрації.
Усі витрати по оплаті
житлово-комунальних послуг позивач
сплачує самостійно, ніякої допомоги
від відповідача не отримує.

Факт непроживання відповідача в
житловому будинку АДРЕСА_1
підтверджується листом за матеріалами
перевірки Центрального РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області від 12
листопада 2013 року на підставі
опитування сусідів.

Як пояснили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідач
дійсно не проживає в спірному будинку з
часу свого одруження, але його
непроживання є вимушеним. В будинку
відсутнє водопостачання,
водопровідною колонкою в дворі
неможливо користуватися, відсутня
каналізація, сусіди створюють
несприятливі умови для проживання, з
позивачкою неприязнені відносини
склалися, отже щонайменше до
поновлення водопостачання з дитиною
неможливо там проживати .

Достеменні докази того, що відповідач
втрачав та переривав свій інтерес до
вказаного житлового приміщення в
справі відсутні.

За такого, твердження позивача, що
відповідач з 2011 року зібрав свої речі
та за власним бажанням змінив своє
місце проживання спростовуються
матералами справи.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і у порядку,
передбачених законом.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що
члени сімї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Член сімї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом. Отже, при
розгляді справ про визнання члена
сім'ї власника житла таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясувати причини
відсутності понад встановлені законом
строки.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, п. 10
постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 р.
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясувати причини
відсутності понад встановлені законом
строки.

Відповідач був прописаний в будинку
як член сім'ї правопопередника
власника - за місцем проживання матері.

Заперечуючи проти позову відповідач
наполягав на тому, що його непроживання
в будинку робумовлене поважними
причинами , а за відсутності у нього
власного житла він не має можливості
зареєструвати своє місце проживання за
іншою адресою.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач не проживає в спірному
житловому приміщенні з поважних
причин через відсутність порозуміння
з родичами, які проживають також у
спірному домоволодінні , та
відсутністю необхідних побутових умов
для догляду за малолітньою дитиною.

За таких обставин та виходячи із меж
заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК,
ст. 405 ЦК України, суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України
судові витрати сплачені при подачі
позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_4, Управління
Державної міграційної служби
Миколаївської області про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва
Гуденко О.А.