Справа 206/3095/14-ц
Провадження 2/206/858/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. Самарський районний
суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

пр секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта», про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

15 травня 2014 року до Самарського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта», третя особа: ОСОБА_3,
про відшкодування матеріальних
збитків.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим,
що 26 червня 2011 року о 21год. 50хв. по
вулиці 20 років Перемоги зі сторони вул.
Гаванська в напрямку вул. Космонавтів в
м. Дніпропетровську відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
його транспортного засобу Toyota Corolla
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
водія ОСОБА_2 та транспортного засобу
Volkswagen Jetta, державний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3, який в районі
будинку № 49, виїхав на зустрічну смугу
проїзної частини дороги і допустив
зіткнення з транспортним засобом Toyota
Corolla державний номер НОМЕР_1, який
рухався в зустрічному напрямку.
Пасажири автомобіля Toyota Corolla: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, отримали в
результаті ДТП тілесні ушкодження
середнього рівня тяжкості. Згідно
вироку Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15.11.2012 року ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні даної ДТП.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 застрахована, згідно полісу №
ВЕ/7018822 від 01.11.2010 року обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, страховик - ВАТ
HACK «Оранта».

На виконання вимог ст.ст. 33, 33-1, 35 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» вони
письмово повідомили відповідача про
настання страхового випадку, надали
заяви на виплату страхового
відшкодування та надіслав усі,
передбачені Законом, документи для
виплати страхового відшкодування.

Листом від 26.03.2013 р. відповідач відмовив
у виплаті страхового відшкодування, в
зв'язку з тим, що вироком Самарського
районного суду м. Дніпропетровська на
користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 було стягнуто
27653,74грн.

Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження виконаного
експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6
від 25.07.2011 року вартість матеріального
збитку становила 27 653,74 грн.

Станом на 16.04.2014 р. згідно
автотоварознавчого дослідження
ОСОБА_6, вартість матеріального збитку
складає 35 135,17 грн.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу ОСОБА_1 різницю у
вартості матеріальних збитків, що
складає: 35 135,17 грн. - 27 653,74 грн. -510,00 грн. =
6 971,43 грн. Витрати ОСОБА_1 на проведення
повторного автотоварознавчого
дослідження склали 600,00 грн.

Позивачу ОСОБА_2 відповідач
зобов'язаний сплатити страхове
відшкодування в розмірі 5 000,00 грн.

Проте всупереч вимогам Закону,
відповідач, в строк по 18.09.2013 р., так і не
здійснив виплату страхового
відшкодування, відповідно до ст. 36.5
Закону за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування з
вини страховика особі, яка має право на
отримання такого відшкодування
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Згідно їх розрахунків сума пені за
невиплачені страхові виплати за період
з 19.09.2013 року по 30.04.2014 року складає: 2 236,94
грн. позивачу ОСОБА_1 та 412,05 грн. -
позивачу ОСОБА_2

Згідно ст. 625 ЦК України сплаті
підлягають 3% річних від простроченої
суми, та заборгованість з урахуванням
індексу інфляції, що становить:
позивачу ОСОБА_1 -2 008,63 грн. інфляційних
нарахувань та 499,74 грн. 3% річних,
позивачу ОСОБА_2- 370,00 грн. інфляційних
нарахувань та 92,05 грн. 3% річних.

Таким чином заборгованість
відповідача перед ними складає:

35 135,17 грн. - 510,00 грн. + 2 236,94 грн. + 2 008,63 грн.
+ 499,74 грн. = 39 370,40 грн. - заборгованість
перед позивачем ОСОБА_1 та 5 000,00 грн. +
412,05 грн. + 370,00 грн. + 92,05 грн. = 5 874,10 грн.
-заборгованість перед позивачем ОСОБА_2

На підставі викладеного позивачі
просять суд стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 суму матеріального
збитку в розмірі 39370,40грн. та на користь
ОСОБА_2 - 5874,10грн. з урахуванням пені,
індексу інфляції, 3% річних, та судові
витрати по справі. (а.с.3-7, 61-65).

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 підтримав
позовні вимоги в повному обсязі з
підстав викладених у позові та просив
їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав викладених у
позові та просив їх задовольнити.
Пояснив, що ОСОБА_3 повністю
відшкодував йому суму матеріальної
шкоди, але через півроку судом винесено
вирок у якому моральна шкода
встановлена 60тис.грн. Після чого він
сповістив страхову компанію, але у
виплаті було відмовлено.

Представник відповідача ВАТ НАСК
«Оранта» ОСОБА_8 в судовому засіданні
проти позовних вимог заперечував у
повному обсязі, просив відмовити у
задоволенні позову. Зазначив, що згідно
вироку винну особу зобов'язано
відшкодувати шкоду, якщо б цього не
було, страхова відшкодовувала би шкоду.
У кримінальній справі позов до них не
було пред'явлено, а лише до винної особи
- ОСОБА_3. Надав до суду письмові
заперечення, які обґрунтовує тим, що 12
червня 2011р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем
Volkswagen Jetta у стані алкогольного
сп'яніння, порушив вимоги п.п.2.9, 12.1
правил дорожнього руху України, скоїв
дорожньо-транспортну пригоду,
внаслідок якої завдано шкоду майну
позивача ОСОБА_1 та шкоду здоров'ю
позивача ОСОБА_2 Вироком Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
15.11.2012р. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
злочину. Цивільна відповідальність за
шкоду життю, здоров'ю та майну третіх
осіб внаслідок експлуатації водієм
ОСОБА_3 транспортного засобу - Volkswagen Jetta
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта»,
згідно із полісом обов'язкового
страхування, терміном дії з 01.11.2010р. -
31.10.2011р. Відповідно до закону, що діяв на
день укладення полісу, для отримання
страхового відшкодування позивач
ОСОБА_1 мав повідомити про страховий
випадок, надавши особисто повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
протягом 30 днів, після повідомлення
подати до страхової компанії заяву про
страхове відшкодування. Надати для
огляду пошкоджене майно страховику.
Звертають увагу на те, що ОСОБА_1
своєчасно не подав повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, не
надано пошкоджений транспортний засіб
для огляду до страхової компанії. Щодо
вимог про відшкодування моральної
шкоди позивачу ОСОБА_2, то відповідно до
вимог п.22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
засобів» розмір моральної шкоду, яку
відшкодовує страховик, не може бути
більшою ніж 5% ліміту визначеного у п.9.3
ст. 9. Ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю потерпілих
становить 51000грн. на одного
потерпілого, моральної шкоди - 5% від
цієї суми (51000грн.Ч5% = 2550грн.). Таким
чином, ВАТ НАСК «Оранта» могло б
розглянути та сплатити на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду, якби не його
добровільна відмова від розгляду
справи № 3766. Якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду, передбачену п. 1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК
України, таке відшкодування у розмірі,
визначеному судом, здійснює особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди (а.с.85-86).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, повідомлявся належним
чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши сторони, дослідивши
надані письмові докази, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 26 червня 2011 року о
21год. 50хв. по вулиці 20 років Перемоги зі
сторони вул. Гаванська в напрямку вул.
Космонавтів в м. Дніпропетровську
відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю транспортного засобу
Toyota Corolla державний номер НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_2 та
транспортного засобу Volkswagen Jetta,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_3, який в районі будинку № 49
виїхав на зустрічну смугу проїзної
частини дороги і допустив зіткнення з
транспортним засобом Toyota Corolla,
державний номер НОМЕР_1, який рухався в
зустрічному напрямку. Пасажири
автомобіля Toyota Corolla: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, отримали в результаті ДТП
тілесні ушкодження середнього та
тяжкого ступеня тяжкості.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 застрахована, згідно полісу №
ВЕ/7018822 від 01.11.2010 року обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, Страховик - ВАТ
HACK «Оранта», терміном дії з 01.11.2010р. -
31.10.2011р.

Власником автомобіля Toyota Corolla,
державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 (а.с.13).

15.11.2012 року вироком Самарського
районного суду м. Дніпропетровська
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні даної
ДТП. Вироком вирішено також і цивільний
позов, заявлений у кримінальному
провадженні, наступним чином (мовою
оригіналу): «Гражданские иски
потерпевших ОСОБА_9, ОСОБА_10 и ОСОБА_11, а
также иск ОСОБА_12 удовлетворить
частично. Взыскать с ОСОБА_3 в пользу
ОСОБА_9 60000 (шестьдесят тысяч) грн. в счёт
возмещения морального вреда. Взыскать
с ОСОБА_3 в пользу ОСОБА_10 100000 (сто тысяч)
грн. в счёт возмещения морального
вреда. Взыскать с ОСОБА_3 в пользу
ОСОБА_11 100000 (сто тысяч) грн. в счёт
возмещения морального вреда. Взыскать
с ОСОБА_3 в пользу ОСОБА_12 27653,74 грн. в
счёт возмещения причинённого
материального ущерба.» (а.с.14-15).

З висновку автотоварознавчого
дослідження виконаного
експертом-автотоварознавцем ОСОБА_13 №
ZA250711 від 25.07.2011 року вартість
матеріального збитку, заподіяного
власнику автомобіля Toyota Corolla, державний
номер НОМЕР_1 становить 27 653,74 грн.
(а.с.16-30).

Листом від 29 березня 2013р. № 09-02-09/6837 на
звернення ОСОБА_2 ВАТ НАСК «Оранта»
повідомила, що оскільки вироком суду з
ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
60000,00грн., для розгляду питання виплати
5% від встановленої судом моральної
шкоди, ОСОБА_2 та страхувальнику
необхідно надати інформацію про
проведений взаєморозрахунок за
моральну шкоду (а.с.31).

Листом від 26 березня 2013р. № 09-02-09/9527 на
звернення ОСОБА_1 ВАТ НАСК «Оранта»
повідомила, що оскільки вироком суду з
ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1
27653,74грн. в рахунок відшкодування
матеріального збитку, після надання
заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо
проведених взаєморозрахунків, буде
повторно розглянуто питання щодо
виплати (відмови) страхового
відшкодування (а.с.32).

14.06.2014р. ОСОБА_2 направлялися на адресу
ВАТ НАСК «Оранта» необхідні документи:
заяви потерпілих про страхове
відшкодування, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду та
повідомлення, що відшкодування
моральної шкоди виконано частково у
сумі 56685,00грн. на трьох потерпілих,
жодних розрахунків за матеріальні
збитки проведено не було (а.с.33-37).

З висновку автотоварознавчого
дослідження, виконаного
експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 №
ZA160414 від 16.04.2014 року, вартість
матеріального збитку заподіяного
власнику автомобіля Toyota Corolla, державний
номер НОМЕР_1 на момент дослідження
становить 35135,17грн. (а.с.38-54).

Відповідно до заяви від 27.03.2012р. ОСОБА_2
до ВАТ НАСК «Оранта», у зв'язку з тим, що
сума збитку його здоров'я у розмірі
420,00грн. обвинуваченим ОСОБА_3 була
повністю відшкодована, просив справу №
3766 у відношенні потерпілого ОСОБА_2 не
розглядати (а.с.82).

Згідно заяви від 23.05.2013р. від потерпілих
ОСОБА_2, ОСОБА_14, ОСОБА_4 до ВАТ НАСК
«Оранта» 04.11.2012р. ОСОБА_3 їм було
сплачено 56685,00грн., що були поділені у
рівних частках кожному в якості
часткового погашення моральної шкоди,
за пригодою, яка трапилася 26.06.2011р.
(а.с.83).

Розпискою у простій письмовій формі
від 29.10.2011р. ОСОБА_15 передав ОСОБА_2
оплату за автомобіль Toyota Corolla,
державний номер НОМЕР_1 у розмірі
3600,00грн. (а.с.84).

31.08.2011р. позивачем ОСОБА_1 було подано
цивільний позов до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, а саме матеріальна
шкода у сумі 27653,74грн.,моральна шкода -
20000,00грн. ту за проведення експертизи
700,00грн. (а.с.99-100).

06.12.2011р. позивачем ОСОБА_2 було подано
цивільний позов до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, а саме матеріальна
шкода у сумі 25000,00грн.,моральна шкода -
100000,00грн. ту за послуги адвоката
2600,00грн. (а.с.101-102).

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, суд доходить до
наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода,
спричинена неправомірними рішеннями,
діями або бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода
спричинена майном фізичної або
юридичної особи стягується в повному
обсязі особою, що її спричинила.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди, тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог так і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не потребують
доведення при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 при розгляді
судом кримінального провадження
стосовно ОСОБА_3 обрали спосіб захисту
своїх прав, заявивши позови лише до
останнього (а.с. а.с. 99-100, 101-102), і при
розгляді кримінального провадження
страхову компанію для вирішення
цивільного позову залучено не було.

Так, розмір матеріальної шкоди
власнику автомобіля ОСОБА_1 був
визначений на час скоєння ДТП перед
розглядом і вирішенням цивільного
позову у кримінальному провадженні, та
становить 27653,74 грн., які були стягнуті з
винної особи - ОСОБА_3 Така сума шкоди
була визначена як середньоринкова
вартість автомобіля на час його оцінки
- 25 липня 2011 року. Подаючи позов у
цивільному провадженні, позивачем
ОСОБА_1 було проведено нову оцінку
вартості автомобіля, яка станом на 16
квітня 2014 року складала вже 35135,17 грн., і
власне різницю оцінки вартості шкоди
станом на 2014 та 2011 роки вказаний
позивач просить стягнути зі страхової
компанії. Проте цивільним
законодавством не передбачено
повторне стягнення завданої
матеріальної шкоди, що пов'язано зі
збільшенням розміру шкоди з пливом
часу та певним здорожчанням
автотранспортного засобу.

Не відповідають дійсності твердження
позивача ОСОБА_1 про те, що листом від 26
березня 2013 року йому було відмовлено у
виплаті страхового відшкодування,
оскільки за замістом вказаного листа
було вказано на можливість повторного
розгляду питання щодо виплати (відмови)
страхового відшкодування після
надання заяви щодо проведених
взаєморозрахунків згідно вироку
Самарського районного суду від 15.11.2012
року (а.с. 32).

Крім того, в порушення вимог п. 33.3 ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ні власник
постраждалого автомобіля ОСОБА_1, ні
його довірена особа не надали
автомобіль для огляду працівникам
страхової компанії та не зберегли його,
продавши рештки автомобіля згідно
розписки у простій письмовій формі від
29.10.2011 року (а.с. 84). Невиконання
зазначеного обов'язку в розумінні п.п.
37.1.3 ст. 37 зазначеного Закону може бути
окремою підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування.

Стосовно позивача ОСОБА_2 слід
зазначити, що на його користь не лише
було вирішено судом стягнути з винної
особи 60000,00 грн. моральної шкоди, але і
листом від 27.03.12 року він відмовився від
продовження страхової справи з
посиланням на повне відшкодування
ОСОБА_3 матеріальної шкоди, зазначивши,
що претензій мати не буде (а.с. 87). Разом
з тим питання щодо виплати страховою
компанією моральної шкоди
розглядалося у 2013 році, і відповідач
ВАТ НАСК «Оранта» своїм листом від 9
березня 2013 року року (а.с. 31) повідомляло
про необхідність подати інформацію про
взаєморозрахунок з ОСОБА_3 за моральну
шкоду, та можливість розгляду питання
про виплату моральної шкоди.
Супроводжувальним листом від 14.06.2013
року ОСОБА_2 направив страховій
компанії понад десять документів,
серед яких не значиться жодного
документа про взаєморозрахунки, разом
з чим повідомив про відсутність
розрахунків за матеріальні збитки.

Таким чином, відповідач не відмовляв у
вирішенні питань виплати страхового
відшкодування, позивач ні до подачі
позову, ні під час розгляду судом даної
цивільної справи жодних відомостей про
наявність чи відсутність
взаєморозрахунків по моральній шкоді
не надав. За відсутності відмови
страхової компанії у виплаті
страхового відшкодування суд вважає
позовні вимоги заявленими передчасно.

За таких обставин, суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позовних вимог позивачів і доходить
висновку про необхідність в
задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 130, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков