У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Ірпінська міська державна
нотаріальна контора, Бучанська міська
рада Київської області, про припинення
права спільної часткової власності,
розподіл будинку, визначення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Ірпінської
міської державної нотаріальної
контори про визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,
про визнання права власності на
прибудинкові споруди та визначення
порядку користування земельною
ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5,
яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що вона на підставі свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом, виданого 18 липня 2003 року
державним нотаріусом Ірпінської
державної нотаріальної контори є
власником 57/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, з відповідною частиною
надвірних будівель а саме: сарай-гараж,
зазначений на плані літерою «Г»,
побудований у 1990 році, погріб під
гаражем «Г», зазначений на плані
літерою «Г», побудований у 1990 році, душ,
зазначений літерою «Ж», побудований у
1998 році, альтанка, зазначена літерою
«З», побудована у 1998 році, вбиральня,
зазначена літерою «В», побудована у
1969 році; Ѕ частина колодязя під № 1,
огорожі під літерами 2-5, каналізаційна
яма під № 6 та каналізаційна яма під № 7,
побудовані у 1983 році. Предметом спору є
земельна ділянка та прибудинкові
споруди, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1

Позивачка вказує, що раніше зазначений
будинок належав на праві особистої
власності їх батьку ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок, виданого
виконкомом Бучанської селищної ради
депутатів 11 січня 1970 року на підставі
рішення виконкому Бучанської селищної
ради депутатів трудящих № 1 від 06 січня
1970 року, зареєстрованого Київським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 13 січня 1970 року за
реєстровим номером 293. Житловий будинок
був розташований на земельній ділянці
площею 1 730 кв.м, що належала радгоспу
«Рубежівський».

ОСОБА_6 у 1984 році подарував ОСОБА_4 43/100
частини житлового будинку з
відповідними частинами надвірних
будівель. Згідно договору дарування
від 17 березня 1984 року, посвідченого
державним нотаріусом Ірпінської
державної нотаріальної контори, на час
укладання договору дарування будинок
був житловою площею 77,8 кв.м, знаходився
на радгоспній землі, на якій були
розташовані сарай «Б», колодязь № 1,
вбиральня «В», огорожа 2-5. У
користування ОСОБА_4 перейшли
наступні приміщення: житлова кімната
площею 13,9 кв.м, зазначена у
технічному паспорті літерами 1-4;
житлова кімната площею 13,9 кв.м,
зазначена літерами 1-9; ванна кімната
площею 2,5 кв.м, зазначена у технічному
паспорті літерами 1-5; котельня площею 6
кв.м, яка зазначена у технічному
паспорті літерами 1-6; коридор площею 7,1
кв м, зазначений літерами 1-7; веранда
площею 12,2 кв.м, зазначена літерами 1-8. На
даний час у технічному паспорті
будинку ця квартира зазначена під № 1.
Також на підставі договору дарування
відповідач отримала 12 частину
колодязя, зазначеного у технічному
паспорті № 1. Інша частина будинку - 57/100
та сарай, зазначений у технічному
паспорті літерою «Б», вбиральня «В»,
огорожа 2-5 залишились у власності
батька.

Для обслуговування 43/100 частин будинку,
ОСОБА_4, на підставі її особистої заяви
та договору дарування, наказом
радгоспу «Рубежівський»
№ 526 від 26 жовтня 1983 року було надано
земельну ділянку площею 0,03 га, що була
розташована у АДРЕСА_1 за рахунок
частини земельної ділянки, що була
раніше надана у користування їх батьку.

За життя батька між ним та ОСОБА_4,
склався конкретний порядок
користування земельною ділянкою,
відповідно до якого відповідач
користувалася земельною ділянкою біля
своєї частини будинку у розмірі 300 кв.м;
інша частина земельної ділянки площею 1
182 кв.м залишилась у користуванні
батька. За даними технічного паспорту
1982 року площа всієї земельної ділянки
була 1 482 кв.м, а з 1985 року батько
сплачував податок на земельну ділянку
площею 1 182 кв.м, що підтверджується
платіжними повідомленнями та
квитанціями про сплату податку, копією
технічного паспорту.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
57/100 частини будинку, Ѕ частини
колодязя, 57/100 частин сараю - гаражу «Г»,
57/100 частин погребу під гаражем «Г» та
прибудинкових споруд, які належали її
батьку на праві власності, а саме: сарай
«Б» побудований у 1969 році, душ
«Ж» побудований у 1998 році, альтанка «З»,
побудована у 1998 році,
вбиральня «В» побудована у 1969 році.
Огорожа під літерами 2-5,
каналізаційна яма під № 6 та № 7,
побудовані у 1983 році. За даними
технічного паспорту, виданого 23 травня
2003 року житловий будинок мав загальну
площу 125 кв.м, житлову площу 77,8 кв.м.
Після смерті батька єдиним спадкоємцем
за заповітом стала позивачка.

У 2005 році сторони звернулися до
Бучанської селищної ради з заявою про
приватизацію земельної ділянки, але у
зв'язку з існуванням між ними спору з
приводу конкретного користування
земельною ділянкою та розмірів
земельної ділянки рішенням Бучанської
селищної ради № 353-10-У від 26 жовтня 2006
року їм було відмовлено у приватизації
земельної ділянки та рекомендовано
звернутися до суду для визначення
конкретного порядку користування
земельною ділянкою АДРЕСА_1.

У 2005 році між ними виник конфлікт з
приводу користування сараєм-гаражем
«Г», спір щодо якого тривалий час
розглядався Ірпінським міським судом
Київської області. У квітні 2006 року
відповідачкою було встановлено паркан,
який за рішенням Ірпінського міського
суду від 31 січня 2007 року було знесено. У
жовтні 2007 року відповідачка здійснила
самовільну металеву добудову до
сараю-гаражу «Г», яку за рішенням
Ірпінського міського суду від 09 січня
2009 року було знесеною.

Відповідачка неодноразово з 2005 року
перекопувала та засаджувала частину
земельної ділянки без будь-якого
погодження із нею.

Тому, уточнивши позовні вимоги,
позивачка просила суд визнати за нею
право власності в порядку спадкування
на наступні прибудинкові будівлі
будинку АДРЕСА_1: сарай, зазначений на
плані літерою «Б»; вбиральню, зазначену
на плані літерою «В», огорожу,
зазначену на плані 2-5;
припинити право спільної часткової
власності на житловий будинок та
прибудинкові споруди, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1; поділити в натурі
та виділити їй наступні приміщення у
житловому будинку, а саме: кухню, що
позначена у технічному паспорті 2-1;
житлову кімнату площею 11,4 кв.м, що
позначена 2-2; житлову кімнату площею 12,6
кв.м, що позначена 2-3; житлову
кімнату площею 9,9 кв.м, що позначена 2-4;
житлову кімнату площею 16,1 кв.м, що
позначена 2-5; ванну кімнату, що
позначена 2-6; поділити в натурі
сарай-гараж, позначений на плані
літерою «Г», виділивши їй частину
гаражу площею 19,1 кв.м; стягнути з неї на
користь ОСОБА_4 в рахунок матеріальної
компенсації за 1.4 кв.м сараю-гаражу «Г»
кошти у сумі 609 грн.; виділити ОСОБА_4
частину гаражу, позначеного на
технічному плані літерою «Г» площею 6,0
кв.м та 5,6 кв.м; виділити в натурі ОСОБА_4
погріб під сараєм-гаражем, позначений
на плані літерою «Г»; стягнути з ОСОБА_4
на її користь матеріальну компенсацію
за 57/100 частин погребу у сумі 2 185 грн.;
виділити в натурі їй колодязь,
позначений на плані літерою № 1;
стягнути з неї на користь ОСОБА_4 у
рахунок матеріальної компенсації за Ѕ
частину колодязя кошти у сумі 1 420 грн.;
виділити в натурі ОСОБА_4 каналізаційні
ями під № 6 та № 7; виділити їй в натурі,
частину альтанки розміром 1,15 м на 1,18 м
загальною площею 1,4 кв.м,; душ «Ж»;
виділити ОСОБА_4 частину альтанки
розміром 1,15 кв.м на 0,98 м загальною
площею 1,1 кв.м; стягнути з ОСОБА_4 на її
користь матеріальну компенсацію за 57/100
каналізаційної ями № 6 та
каналізаційної ями № 7 у сумі 1 472 грн.;
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у
користуванні частиною сараю-гаражу «Г»
та зобов'язати звільнити частину
сараю-гаражу «Г» площею 19,1 кв.м;
проведення ремонтно-будівельних робіт
по переобладнанню сараю-гаражу «Г»,
позначеного на плані під літерою «Г»
покласти на ОСОБА_3

Визначити конкретний порядок
користування земельною ділянкою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
виділивши їй в користування частину
земельної ділянки площею 1 329 кв.м
згідно варіанту поділу № 2 (додаток № 2)
висновку 03/06 експертного
будівельно-технічного дослідження від
03 червня 2013 року, яка обмежена лініями
розподілу: від точки А, яка розташована
на межі земельної ділянки з вул.
Петровського, яка проходить по лінії
розподілу сараю-гаражу «Г» до точки
«Б»; від точки «Б» лінія розподілу
проходить перпендикулярно стіні
сараю-гаражу «Г» по лінії поділу
альтанки довжиною 1 м до точки «В»; від
точки «В» лінія розподілу проходить
напроти стіни лівого фасаду житлового
будинку довжиною 14,35 м до точки «Г»; від
точки «Г» лінія розподілу проходить
перпендикулярно стіні житлового
будинку «А» до точки «Д», довжина лінії
3,47 м; від точки «Д» лінія розподілу
проходить по лінії розподілу житлового
будинку до точки «Е»; від точки «Е»
лінія розподілу проходить
перпендикулярно стіні житлового
будинку «А» до точки «Ж», довжина лінії
3,15 м; від точки «Ж» лінія розподілу
проходить по правій межі земельної
ділянки до точки 4, довжина лінії 11,37 м;
від точки 4 лінія розподілу проходить
по правій межі земельної ділянки до
точки 3, довжина лінії 12,23 м; від точки 3
лінія розподілу проходить по правій
межі земельної ділянки точки 2, довжина
лінії 6,64 м; від точки 2 лінія розподілу
проходить по правій межі земельної
ділянки до точки 1, довжина лінії 16,66 м;
від точки 1 лінія розподілу проходить
по тильній межі земельної ділянки до
точки 13, довжина лінії 15,17 м; від точки 13
лінія розподілу проходить по тильній
межі земельної ділянки до точки 12,
довжина лінії 9,05 м; від точки 12
лінія розподілу проходить по лівій
межі земельної ділянки до точки 11
довжина лінії 58.51 м; від точки 11 лінія
розподілу проходить по лівій межі
земельної ділянки до точки 10, довжина
лінії 15,02 м; від точки 10 лінія розподілу
проходить по межі земельної ділянки з
вулиці Петровського до точки 9, довжина
лінії 5,08 м; від точки 9 лінія розподілу
проходить по межі земельної ділянки з
вул. Петровського до
точки А, довжина лінії 3,76 м.

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові
витрати по справі у сумі 12 642 грн. 81 коп.,
а також витрати пов'язані з оплатою
судового збору.

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулася із
зустрічним позовом, посилаючись на те,
що вона є співвласником будинку
АДРЕСА_1, їй належить 43/100 частин будинку
згідно договору дарування,
посвідченого 17 березня 1984 року в
Ірпінській державній нотаріальній
конторі. За договором дарування в її
користування перейшли приміщення
1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, Ѕ
частина колодязя під № 1. ОСОБА_3 є
власником 57/100 частин будинку АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
18 липня 2003 року Ірпінською
державною нотаріальною конторою.
Попереднім співвласником вказаного
будинку був їх батько ОСОБА_6

ОСОБА_4 зазначає, що вона мешкає у
будинку з народження. Для потреб своєї
сім'ї вона, як співвласник будинку, у 1990
році звернулася до Бучанської селищної
ради із заявою про надання їй дозволу
на будівництво сараю-гаражу і погребу.
Рішенням цієї ж ради № 69 від 10 квітня 1990
року їй було дозволено будівництво
сараю-гаражу розміром 6,5 х 6,0 м і погребу
розміром 3,0 х 4,0 м. Згідно з
довідкою № 743 від 06 грудня 2005 року вона
по місцю своєї роботи ВАТ НДІ
склопластиків та волокна отримала
позику у сумі 1 тис. крб. на будівництво
гаражу-сараю (протокол № 17 від 18 травня
1990 року). Даний гараж-сарай під літерою
«Г» та погреб під «Г» відповідно до
технічного паспорту побудовані у 1990
році; альтанка «3» - це сходи на горище
сараю-гаражу «Г», під якими облаштовані
для зручності стіл та лавка; душ «Ж» -
декілька перемичок, обтягнутих
лінолеумом та зверху бочка. Всі вказані
надвірні будівлі будувалися нею за
власні кошти та для потреб своєї сім'ї,
використовувалися лише її сім'єю.
Вигрібні ями № № 6, 7 побудовані нею
відповідно у 1984, 2000 роках та підведені
до її частини будинку, є частиною
каналізаційної системи її частини
будинку. ОСОБА_4 вважає, що вказані
надвірні будівлі помилково внесені до
спадкового майна спадкодавця -
попереднього власника будинку ОСОБА_6,
який за життя ніяких претензій до
вказаного майна не пред'являв визнавав
за нею право власності на нього.

Вказані надвірні будівлі побудовані
нею за її особисті кошти із наданням
відповідного дозволу на їх
будівництво, є її власністю. ОСОБА_3 не
могла спадкувати майно, яке на належало
спадкодавцеві, а так як у свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, яке
отримала ОСОБА_3, ввійшли надвірні
будівлі, побудовані ОСОБА_4, відповідно
у цій частині необхідно визнати цей
документ недійсним, так як видачею
оспорюваного свідоцтво про спадщину в
цій частині порушуються права ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_4 просила визначити
порядок користування земельною
ділянкою, що закріплена за спільним
будинком і за нею.

Вказує, що рішенням № 93-4-У четвертої
сесії п'ятого скликання Бучанської
міської ради від 22 лютого 2007 року
встановлена норма землекористування
за будинковолодінням АДРЕСА_1 площею 1
629 кв.м, у 2007 році виготовлений
кадастровий план вказаної земельної
ділянки, який вищевказаним рішенням
сесії був затверджений. ОСОБА_4, як
співвласник будинку, якому належить
43/100 частин будинку, має право на
користування відповідною частиною
земельної ділянки, що закріплена за
будинком. Відповідно ОСОБА_3 повинно
бути виділено у користування 928,5 кв.м
земельної ділянки, а ОСОБА_4 700,5 кв.м
земельної ділянки, виходячи із вимог
ст. ст. 88, 120 ЗК України.

У зв'язку із викладеними обставинами,
ОСОБА_4 просила визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане ОСОБА_3
Ірпінською державною нотаріальною
конторою Київської області 18 липня 2003
року в частині складу
спадкового майна ОСОБА_6, а саме
надвірних будівель буд. АДРЕСА_1 -
сарай-гараж «Г», погріб «Г», душ «Ж»,
альтанка «З», каналізаційні ями
№ № 6, 7; визнати за нею право
власності на сарай-гараж «Г»; погріб
під душ «Ж»; альтанку «З»;
каналізаційні ями № № 6, 7; визначити
порядок користування земельною
ділянкою АДРЕСА_1, виділивши їй
земельну ділянку площею 700,5 кв.м
відповідно до запропонованого
варіанту судової експертизи.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 23 січня 2014 року, у
задоволенні позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення у
частині відмови у задоволенні
первісного позову та ухвалити у цій
частині нове рішення про задоволення
позову.

ОСОБА_4 ухвалені у справі судові
рішення, в тому числі і щодо відмови у
задоволенні її зустрічного позову, у
касаційному порядку не оскаржила.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачка за
первісним позовом не надала доказів,
які б свідчили, що про те, що
запропонований варіант розподілу
будинку відповідає часткам сторін у
праві їх власності на спірний будинок,
а визначити варіант розподілу
земельної ділянки не можливо, оскільки
відсутній її кадастровий план з
прив'язками до будівель і споруд та
невідповідність наданих ескізів
вимогам нормативної документації. У
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є
власником 57/100 частин житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 18
липня 2003 року, посвідченого державним
нотаріусом Ірпінської державної
нотаріальної контори Київської
області, зареєстрованим у реєстрі за
№ 2-2887 (а. с. 14,15 т. 1).

Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво складається з 57/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходиться у АДРЕСА_1, що належав
померлому ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва на право особистої власності
на жилий будинок, виданого виконкомом
Бучанської селищної ради депутатів
трудящих 11 січня 1970 року на підставі
рішення виконкому Бучанської селищної
ради депутатів трудящих № 1 від 01 січня
1970 року, зареєстрованого Київським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 13 січня 1970 року за
реєстровим № 293 (а. с. 18-26 т. 1).

ОСОБА_4 є власником 43/100 частин
житлового будинку та Ѕ
частини колодязя, що знаходиться у
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
від 17 березня 1984 року, посвідченого
державним нотаріусом Ірпінської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованого у реєстрі за
№ 639.

У користування обдарованої перейшли
наступні приміщення: житлова кімната
площею 13,9 кв.м, зазначена у технічному
паспорті літерами 1-4; ванна кімната
площею 2,9 кв.м, зазначена у технічному
паспорті літерами 1-5, котельня площею 6
кв.м, яка зазначена у технічному
паспорті літерами 1-6; коридор площею 7,1
кв.м, зазначений літерами 1-7; веранда
площею 12,2 кв.м, зазначена літерами
1-8; житлова кімната площею 13 кв.м,
зазначена літерами
1-9 (а. с. 173-174, 176 т. 1).

Рішенням № 93-4-У четвертої сесії п'ятого
скликання Бучанської міської ради від
22 лютого 2007 року внесено зміни до
рішення Бучанської селищної ради від 28
квітня 2005 року № 1324-45-ІУ «Про
визначення норми землекористування
земельною ділянкою» та викладено у
такій редакції - встановити норму
землекористування за
будинковолодінням АДРЕСА_1 площею 1 629
кв.м, земельну ділянку площею 42 кв.м
звільнити до земель запасу Бучанської
міської ради у місячний термін (а. с. 56-58
т. 1).

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено,
що власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Під час вирішення вказаного спору суди
не враховували роз'яснень, викладених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7.

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183,
367 ЦК України та роз'яснень, викладених
у п. п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ
частки в натурі (поділ будинку) може
мати місце за наявності технічної
можливості виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири.

Суди, посилаючись на висновок № 03/06
експертного будівельно-технічного
дослідження, висновок судової
будівельно-технічної експертизи
Центру правової допомоги
«Правозахист» від 22 березня 2013 року № 8,
дійшли висновку про неможливість
поділу земельної ділянки, оскільки
відсутній кадастровий план земельної
ділянки з прив'язками до будівель і
споруд та невідповідність наданих
ескізів вимогам нормативної
документації (а. с. 23-38, 158-175 т. 2).

При цьому суди не звернули уваги, що
ОСОБА_3 у позовній заяві та уточнених
позовних вимогах просила виділити їй в
натурі приміщення у спірному житловому
будинку відповідно до запропонованого
нею варіанту поділу (а. с.
10-11 т. 1, 181-184 т. 2).

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 17 лютого
2012 року було призначено по справі
судову будівельно-технічну експертизу,
для вирішення якої були поставлені
питання про поділ сараю-гаражу,
погребу, колодязя, альтанки,
каналізаційних ям, визначення їх
залишкової вартості, поділ земельної
ділянки, в тому числі щодо можливих
варіантів поділу житлового будинку та
визначення порядку користування
земельною ділянкою у відповідності до
часток у праві власності на
будинковолодіння ОСОБА_4 - 43/100 частин та
ОСОБА_3 - 57/100 частин (а. с. 280-281 т. 1).

Проте з висновку судової
будівельно-технічної експертизи
Центру правової допомоги
«Правозахист» від 22 березня 2013 року № 8
вбачається, що зазначене питання
взагалі досліджено не було (а. с. 23-38 т. 2),
тобто судами не було перевірено доводи
ОСОБА_3 стосовно поділу житлового
будинку відповідно до часток сторін у
майні та відповідно до запропонованого
нею варіанту.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Крім того, суди відмовляючи у
задоволенні позову про поділ земельної
ділянки, посилаючись на ст. 88 ЗК
України, виходили з того, що у зв'язку з
тим, що позивачка не надала доказів
щодо поділу будинку відповідно до
запропонованого нею варіанту, то
потрібно відмовити і у поділі
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗК УРСР при
переході права власності громадян на
жилий будинок і господарські будівлі
та споруди до кількох власників, а
також при переході права власності на
частину будинку в разі неможливості
поділу земельної ділянки між
власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЗК УРСР громадяни,
яким жилий будинок, господарські
будівлі та споруди і земельна ділянка
належать на праві спільної сумісної
власності, використовують і
розпоряджаються земельною ділянкою
спільно. Використання і
розпорядження земельною ділянкою, що
належить громадянам на праві
спільної часткової власності,
визначаються співвласниками цих
об'єктів і земельної ділянки
пропорційно розміру часток у спільній
власності на даний будинок, будівлю,
споруду.

Суди залишили поза увагою вищевказані
обставини та норми матеріального
права, не з'ясували розмір земельної
ділянки, яка перебувала у користуванні
батька на день його смерті, та
відповідно, яку частку позивачка як
учасник спільної часткової власності
на будинок набуває на земельну ділянку
пропорційно розміру її частки у
спільній власності на даний будинок.

Оскільки суди не звернули належної
уваги на вказані обставини, у порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення у частині відмови у
задоволенні первісного позову
підлягають скасуванню з передачею
справи у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 23 січня 2014 року у
частині відмови у задоволенні
первісного позову скасувати, справу у
цій частині направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська