Справа №1417/2726/12 22.09.2014 22.09.2014 22.09.2014
Провадження №22-ц/784/2329/14
Провадження №22-ц/784/2329/14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

22 вересня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2 і її
представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

третіх осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7
рішення Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 17
червня 2014 року, ухвалене по цивільній
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4,
Кір'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 пред'явила до
суду вищевказаний позов, який
обґрунтовувала наступним.

Її батьки, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, у 1997 році в
усній формі домовилися з її дядьком
ОСОБА_4 про купівлю - продаж житлового
будинку, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належав останньому на праві
власності на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 16
квітня 1996 року. На виконання вказаної
домовленості вони сплатили ОСОБА_4 за
вказаний будинок 1 500 доларів США та з
вересня 1997 року вона, за згодою батьків,
постійно проживала у цьому будинку
разом зі своєю родинною, утримує його,
добросовісно та безперервно володіє і
відкрито користується цим нерухомим
майном.

Посилаючись на наведене, просила суд
визнати за нею право власності на
вказаний житловий будинок за
набувальною давністю.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від
17 червня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
судового рішення, просила його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_2

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
відсутності підстав для задоволення
вимог позивача щодо визнання права
власності на житловий будинок в
порядку набувальної давності,
визначеному у ст.344 ЦК України.

Колегія погоджується з таким висновком
суду, оскільки він узгоджується з
матеріалами справ та встановленими
обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1, належав на
підставі свідоцтва від 03 січня 1990 року
ОСОБА_9, який заповідав вказане майно
своєму сину ОСОБА_4 (том 1 а.с.29).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер та 16 квітня 1996
року відповідач отримав свідоцтво про
право на спадщину за заповітом (том 1
а.с.30).

Згідно довідки виконавчого комітету
Кір'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області від 25 жовтня 2012 року, ОСОБА_2
зареєстрована за вищевказаною адресою
з 25 лютого 2000 року (том 1 а.с.9).

13 листопада 2003 року рішенням
Кір'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області за №49, визнано право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2
згідно запису по господарської книги
№4 особовий рахунок НОМЕР_1 (том 1 а.с.11).

01 квітня 2004 року ОСОБА_2 отримала
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, про що зроблено запис у
реєстрі права власності на нерухоме
майно (том 1 а.с.17,18).

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від
04 грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 28 лютого 2013
року, визнано незаконним та скасовано
рішення Кір'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області від 13 листопада 2003 року за №49
про визнання права власності на
спірний будинок за ОСОБА_2, визнано
недійсним та скасовано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від
01 квітня 2004 року, видане на ім'я ОСОБА_2
та виключено з реєстру прав власності
на нерухоме майно відповідний запис
(том 1 а.с.127-135).

Встановивши зазначене, а також
враховуючи положення ст.344 ЦК України,
п.8 Прикінцевих і перехідних положень
ЦК України, районний суд дійшов
правильного висновку щодо відсутності
правових підстав для визнання за
позивачем права власності на житловий
будинку за набувальною давністю. У
зв'язку з чим, обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову.

Доводи позивача про неправильне
застосування норм матеріального
права необґрунтовані.

Так відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

При вирішенні питання, чи відповідає
порядок володіння спірним майном
визначенню набувальна давність, слід
враховувати, що за набувальною
давністю може бути набуто право
власності на нерухоме майно, яке не має
власника, або власник якого невідомий,
або власник відмовився від права
власності на належне йому нерухоме
майно. Задоволення судом вимог про
визнання за володільцем права
власності на нерухоме майно на
підставі ст.334 ЦК України можливе лише
за наявності необхідних умов:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

Тобто, набувальна давність поширюється
на випадки фактичного, безтитульного
(незаконного) володіння чужим майном.
Наявність у володільця певного
юридичного титулу (договору найма,
оренди, зберігання тощо), виключає
застосування набувальної давності.

Також, володіння за даною статтею має
бути добросовісним, тобто володілець
не знав і не міг знати про те, що володіє
чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у
зв'язку з якими виникло володіння чужою
річчю, не давали найменшого сумніву
щодо правомірності набуття майна.

Отже, аналіз інших правил ст.344 ЦК
України, зокрема ч.3, дає підстави
вважати, що ці правила не
застосовуються у випадках, коли
володіння майном здійснювалось на
підставі договірних зобов'язань,
оскільки право власності у володільця
за давністю виникає поза волею і
незалежно від волі колишнього
власника.

Як встановлено районним судом,
позивачу відомий власник спірного
будинку та підставами позову ОСОБА_2
зазначає угоду, укладену в усній формі
у 1997 році про придбання спірного
житлового будинку, виконання взятих
обов'язків та сплату обумовленої
вартості майна.

При цьому, договір купівлі-продажу
спірного нерухомого майна з
дотриманням вимог закону щодо такого
виду правочинів сторони не укладали.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відсутні підстави для задоволення
даного позову, а доводи апеляційної
скарги про наявність підстав для
визнання за позивачем права власності
на спірне майно за набувальною
давністю у зв'язку з безперервним,
добросовісним володінням їм протягом
більше 10 років не заслуговують на
увагу.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів, незгоди з
висновками суду першої інстанції по їх
оцінці, та особистого тлумачення
особою, яка подала апеляційну скаргу,
умов набуття права власності за
набувальною давністю, з яким колегія
суддів погодитись не може за
вищезазначених підстав.

За таких обставин, рішення суду є
законним і обґрунтованим, а апеляційна
скарга в межах її доводів, на підставі
ст.308 ЦПК України, не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 відхилити, а
рішення Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 17 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: