Справа № 569/6392/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді -
Кучиної Н.Г.

при секретарі -
Собчуку А.Ю.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

28 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та
пояснив, що з ОСОБА_4 він перебував у
шлюбі. Рішенням Рівненського
міського суду від 28 серпня 2013 року
шлюб між ними розірвано.

За час перебування в шлюбі,
ними придбано квартиру АДРЕСА_1 за 25
000 доларів США. Квартира була
придбана частково за кошти отримані
в кредит в розмірі 12 000 доларів США.
Погашення кредиту відбулось
достроково у 2010 році, тобто під час
перебування у шлюбі. Оскільки спірна
квартира є річчю неподільною,
просить суд визначити , що частки у
праві спільної сумісної власності
на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є
рівними та складають по 12 на кожного.
Визнати за ним право спільної
часткової власності на нерухоме
майно 12 частину квартири АДРЕСА_1

Представник відповідача,
адвокат ОСОБА_3 заперечив проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що спірна квартира
дійсно була придбана у шлюбі, однак
для придбання вказаної квартири
його довірителькою було продано
належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_4, а також за рахунок
коштів взятих ними у кредит. Також,
просить суд врахувати, що у спірній
квартирі, крім його довірительки
проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_6, діти
відповідача, а тому просить у
задоволенні позову відмовити.

Оцінюючи пояснення учасників
цивільного процесу, дослідивши
письмові докази по справі, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги
підлягають до задоволення частково.

Сукупністю досліджених в справі
доказів встановлено, що сторони по
справі перебували у шлюбі з 05 грудня
2003 року, зареєстрованому у відділі
РАГС м.Рівне, актовий запис № 2039, який
відповідно до рішення Рівненського
міського суду від 28 серпня 2013 року -
розірваний ( а.с.5)

В судовому засіданні було
встановлено, що під час перебування в
зареєстрованому шлюбі, сторонами було
придбано квартиру АДРЕСА_1 відповідно
до договору купівлі- продажу від 07
липня 2005 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_7

З оглянутого в судовому засіданні
свідоцтва про зміну імені від 06
травня 2014 ррку вбачається, що ОСОБА_4
змінила прізвище на ОСОБА_4 ( а.с. 24)

Відповідно до оглянутого в судовому
засіданні договору купівлі- продажу
від 07 липня 2005 року, вбачається, що
ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 за
126 375 гривен .( а.с.6)

Відповідно до витягу про
реєстрацію прав власності на
нерухоме майно право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_4 ( а.с. 7)

В частині 2 статті 60 СК України
закріплена презумпція права спільної
сумісної власності подружжя, а саме,
що кожна річ, набута подружжям за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об"єктом права
спільної сумісної власності.

За таких обставин, позивач не
зобов"язаний доводити наявність
права спільної сумісної власності на
майно набуте подружжям за час
шлюбу, в даному випадку на квартиру
АДРЕСА_1.

Частиною 7 ст. 57 СК України
встановлено, що якщо у придбання
майна вкладені крім спільних коштів
і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_3 довів
належними та допустимими доказами,
що спірна квартира була придбана, в
тому числі і за кошти, що належали
його довірительці ОСОБА_4 особисто,
які вона отримала від продажу
квартири АДРЕСА_4, яка їй належала на
праві приватної власності

З оглянутого та оціненого в
судовому засіданні договору купівлі-
продажу 05 липня 2005 року № ВЕС № 521725
вбачається, що ОСОБА_4 продала належну
їй на праві приватної власності
квартиру АДРЕСА_4 за 50 550 гривен ( а.с.
25).

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 визнав той факт, що для
придбання спірної квартири, ОСОБА_4
продала належну їй на праві
особистої приватної власності
квартиру АДРЕСА_4, за що отримала 50 550
грн, які в подальшому вклала в
купівлю спірної квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь
у справі, не підлягають доказуванню.

За таких підстав, враховуючи, що
позивач визнав ту обставину, що
половина коштів для купівлі спірної
квартири АДРЕСА_1 належала особисто
відповідачу ОСОБА_4, суд визнає
доведеним , що у придбання майна, крім
спільних коштів вкладені і кошти, що
належали особисто ОСОБА_4, а отже
частка у цьому майні має бути
визначена відповідно до розміру
внеску.

Крім того, сторонами по справі
визнано той факт, що ОСОБА_4 для
придбання квартири АДРЕСА_1 було
також отримано кредит в КБ «
Приватбанк» в розмірі 12000 доларів США
, що стверджується оглянутим
кредитним договором від 07.07.2005 року (
а.с. 27 -29)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. В судовому засіданні по
вказаній справі представником
відповідача ОСОБА_3 доведено ту
обставину, що половина спірної
квартири була придбана ОСОБА_4 за її
особисті кошти, отримані від продажу
квартири АДРЕСА_4

Стаття 69 СК України встановлює право
подружжя на поділ майна, що є
об"єктом спільної сумісної
власності.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що в судовому засіданні належними та
допустимими доказами підтверджено ту
обставину, що ОСОБА_4 сплатила 12
вартості квартири АДРЕСА_1, за
рахунок коштів, що належали їй
особисто, тому суд приходить до
висновку, що її частка у праві
спільної сумісної власності на
квартиру має бути збільшена на 12.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що частка ОСОБА_4.у праві
спільної сумісної власності на
квартиру має бути збільшена на 12, а 12
частки квартири мають бути поділені
між сторонами в рівних долях.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Частиною 5 ст.71 СК України встановлено,
що присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено у п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (далі
- постанова Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11),
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення ч.4,ч.5 ст.71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст.365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Сторонами не надано суду жодних
доказів щодо можливості поділу спірної
квартири АДРЕСА_1 а тому вказане майно
суд визнає неподільним.

Таким чином, при поділі вказаного
майна, незалежно від його варіантів,
виникає необхідність присудження
одному з подружжя грошової
компенсації. Жодна із сторін не
висловила згоди на присудження їй
грошової компенсації замість частки у
праві спільної сумісної власності на
згадане майно і попередньо не внесла
відповідну грошову суму на депозитний
рахунок суду. На думку суду, про
відсутність таких намірів, крім іншого,
свідчать як саме обґрунтування
позовних вимог позивачем, так і
обґрунтування заперечень, наведені
відповідачем.

Враховуючи встановлені по справі
обставини та позицію сторін щодо
предмету спору, а також неможливість
реального поділу між сторонами
неподільних речей відповідно до їх
часток, суд вважає необхідним
визначити ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишити майно у їх спільній частковій
власності.

Оскільки поділити спірну квартиру на
дві окремі квартири неможливо, то суд
приходить до переконання, що за
позивачем необхідно визнати право
власності на 14 частину , а за
відповідачем на 34 частини в цьому
майні, без реального поділу квартири.

Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України
якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З оглянутої в судовому засіданні
квитанції щодо сплати судового
збору, вбачається, що позивачем ОСОБА_1
при подачі позову до суду було
сплачено судовий збір в розмірі 631, 88
грн, оскільки позовні вимоги
задоволено частково, то суд
приходить до висновку про стягнення
з ОСОБА_4 на його користь половини
понесених ним судових витрат, а саме
в розмірі 315 ( триста п»ятнадцять грн.)
94 коп.

На підставі ст. 57, 60,61, 70,71 СК України,
п.25 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21.12.2007 року „
Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя, керуючись
ст.ст. 10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК
України, суд, -

В И Р І
Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна подружжя
задоволити частково.

Визначити ОСОБА_1 частку у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, в розмірі 14
частки, а ОСОБА_4 в розмірі 34 частки.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 14 частину квартири
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 понесені ним судові витрати
по справі по сплаті судового збору
в розмірі 315 ( триста п»ятнадцять) грн.
94 ( дев»яносто чотири ) коп..

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом .

Суддя - підпис.

Рішення суду набрало законної сили 07
липня 2014року.

Копія вірно:

Суддя Рівненського міського
суду
Н.Г.Кучина

Секретар судового засідання
Собчук А.Ю.