САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/509/14-ц
Провадження №2/726/215/14
УХВАЛА

25.03.2014
м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м.
Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши
заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
припинення спільної сумісної
власності на майно подружжя, виділення
в натурі часток на це майно.

ОСОБА_1 подала до суду заяву про
забезпечення позову в якій просить суд
постановити ухвалу, якою заборонити їй
та відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які
дії щодо користування та розпорядження
автомобілем «Wolkswagen Polo». Обгрунтовує
наведене тим, що невжиття таких заходів
може призвести до наслідків, за якими
відповідач здійснить відчуження
вказаного автомобіля без її згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; 2) вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення
позову.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» ухвала про
забезпечення позову постановляється у
порядку визначеному ст. 209 ЦПК і повинна
включати мотивувальну частину, де
поряд із зазначенням мотивів, із яких
суд (суддя) дійшов висновку про
обґрунтованість припущення про те, що
невжиття заходів забезпечення може в
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання судового рішення,
наводиться посилання на закон, яким суд
керувався при постановленні ухвали.

Виходячи із викладених норм,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд повинен пересвідчитись, що
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду при задоволенні позову.
Забезпечення позову не може бути
направлене на безпідставне обмеження
права власності.

В своїй заяві про забезпечення позову
позивач не навів обґрунтованих
доводів, на підставі яких можна
достовірно припустити, що невжиття
відповідних заходів може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду. Зокрема, в матеріалах, справи та
матеріалах, приєднаних до заяви про
забезпечення позову відсутні докази
того, що відповідач вживає активних
заходів щодо відчуження належного йому
майна або майна його дружини.

Викладене свідчить про те, що заява про
забезпечення позову ґрунтується лише
на припущеннях, які не можуть бути
покладеними в обґрунтування ухвали про
забезпечення позову.

Дослідивши вказану заяву, судом не
встановлена, а заявником не доведена
необхідність забезпечення позову
шляхом арешту майна. Відповідно до ч. 8
ст 151 ЦПК України суд, встановивши, що
заяву про забезпечення позову подано
без додержання вимог статті 151 цього
Кодексу, повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

Таким чином, вищевикладене дає
підстави вважати, що заява про
забезпечення позову подано без
додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а
тому вона підлягає поверненню
заявнику.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову – повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Садгірський райсуд м. Чернівці шляхом
подачі апеляційної скарги в 5-денний
строк з для її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом 5-ти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3