РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного інституту
підготовки кадрів про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, стягнення
збитків, відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Державного інституту
підготовки кадрів про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, стягнення
збитків, відшкодування моральної
шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з 06
липня 2007 року по 28 січня 2014 року
працював в Державному інституті
підготовки кадрів.

Влітку 2012 року почались затримки
заробітної плати. З 01 вересня 2013 року
було знято всі надбавки та доплати, що
склали 45 % заробітної плати. Зазначене
порушує його права та спричиняє
моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 6216
гривень 44 копійки.

Крім того, через незабезпечення
належного температурного режиму на
робочому місці він на початку жовтня 2013
року захворів пневмонією. Тому, просить
суд стягнути з відповідача 432 гривні
63 копійки витрат за придбання ліків
та 3930 гривень моральної шкоди.

У зв'язку з цим, 28 січня 2014 року він був
змушений звільнитись з роботи. У день
звільнення з ним також не був
проведений повний розрахунок. Виплати
належних при звільненні сум
здійснювались частинами протягом
січня-квітня 2014 року. Остання сума була
виплачена 16 квітня 2014 року. Таким чином,
відповідач має виплатити середній
заробіток за час затримки з 28 січня 2014
року по 16 квітня 2014 року в розмірі 18908
гривень 76 копійок.

Крім того, зазначає, що на нього
здійснювався психологічний тиск, тому
згідно ч. 2 ст. 231 ЦК України він має
право на відшкодування збитків у
подвійному розмірі в сумі 37817 гривень 52
копійки.

Суму нанесеної цим моральної шкоди він
оцінює в розмірі 10 % він суми збитків, що
становить 3781 гривню 75 копійок.

Просив суд ухвалити рішення, яким
стягнути з відповідача на свою користь:

- середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 28 січня 2014 року по 16 квітня
2014 року в розмірі 37817 гривень 52 копійки;

- збитки за час хвороби в сумі 432
гривні 63 копійки;

- моральну шкоду в розмірі 13928
гривень 19 копійок.

У судовому засіданні позивач підтримав
заявлений позов та просив його
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову. Причини сплати
останньої суми позивачу 16 квітня 2014
року йому як представнику невідомі.
Керівництво інституту завжди йшло на
зустріч позивачу, тому викладені ним
факти не відповідають дійсності.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що наказом
Державного інституту підготовки
кадрів № 84-к від 05 липня 2007 року
позивача було прийнято на посаду
директора Науково-дослідного бюро
міжнародного співробітництва (а.с. 39).

Наказом Державного інституту
підготовки кадрів № 115-к від 31 серпня 2009
року ОСОБА_1 переведено на посаду
начальника юридичного відділу (а.с. 38).

Відповідно до наказу Державного
інституту підготовки кадрів № 7-к від 28
січня 2014 року позивача було звільнено
за власним бажанням на підставі ст. 38
КЗпП України (а.с. 37).

При звільненні з ОСОБА_1 не був
проведений повний розрахунок та
належні йому кошти не були виплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

У довідці Державного інституту
підготовки кадрів від 23 липня 2014 року №
201 (а.с. 34) наведено розмір
заборгованості перед ОСОБА_1 по виплаті
нарахованої заробітної плати при
звільненні, що складається з:

- жовтень 2013 року - 1651 гривня 52 копійки;

- листопад 2013 року - 4223 гривні 74 копійки;

- грудень 2013 року - 2577 гривень 63 копійки;

- січень 2014 року - 1692 гривні 47 копійок;

- невикористана відпустка за січень 2014
року - 1888 гривень 57 копійок;

- вихідна допомога при звільненні у
січні 2014 року - 13137 гривень 30 копійок;

- лікарняні донараховані у січні 2014
року з фонду соцстраху - 160 гривень 95
копійок.

У судовому засіданні представник
відповідача пояснив суду, що кошти
відповідачем все ж були виплачені.
Причини сплати останньої суми позивачу
16 квітня 2014 року йому як представнику
невідомі. Керівництво інституту завжди
йшло на зустріч позивачу, тому
викладені ним факти не відповідають
дійсності.

Заробітна плата ОСОБА_1 за останні два
місяці роботи складала 9788 гривень 73
копійки (5135,45 + 4653,28). Відповідно
середньоденна заробітна плата
становить 227 гривень 64 копійок (9788,73 / 43
дні = 227,64).

Затримка розрахунку при звільненні
відбулась на 55 робочих дні.

Таким чином, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
становить 12520 гривень 20
копійок (227,64 х 55 = 12520,20).

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає 12520 гривень 20 копійок
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача збитки за час хвороби в
сумі 432 гривні 63 копійки. Надав
суду квитанції на придбання ліків.
Разом з тим, позивачем не надано
доказів на підтвердження того, що
вказані збитки заподіяні йому саме з
вини відповідача. Таким чином, вказана
вимога задоволенню не підлягає.

ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача
заподіяну моральну шкоду в загальному
розмірі 13928 гривень 19 копійок, що
складається з:

- за порушення строків виплати
заробітної плати та відпускних
відповідно до ст. 115 КЗпП України в сумі
01 гривні;

- за протиправне відправлення його
ректором інституту у неоплачувану
відпустку в липні 2012 року в розмірі 3215
гривень;

- за протиправне зменшення заробітної
плати без завчасного попередження
згідно зі ст. 103 КЗпП України за два
місяці в сумі 3000 гривень;

- за фізичні страждання внаслідок
хвороби на пневмонію за халатного
відношення до своїх обов'язків
ректором інституту в розмірі 3930
гривень;

- за приниження честі й гідності і як
наслідок переживання душевних
страждань за погіршення стосунків в
сім'ї в сумі 3781 гривні 75 копійок.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження завдання йому моральної
шкоди, що проявилась у порушенні
строків виплати заробітної плати та
відпускних, протиправному
відправленні його ректором інституту у
неоплачувану відпустку в липні 2012 року,
протиправному зменшенні заробітної
плати без завчасного попередження,
фізичних страждань внаслідок хвороби
на пневмонію за халатного відношення
до своїх обов'язків ректором інституту.

Разом з тим, суд вважає, що затримкою
розрахунку при звільненні позивачу
завдана моральна шкода, і його вимоги
ґрунтуються на ст. 237-1 КЗпП України,
якою передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

При вирішенні питання щодо розміру
суми моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача, суд враховує,
що діями відповідача позивачу
спричинені моральні страждання,
оскільки порушені його трудові права.
Разом з тим, з урахуванням принципів
розумності та справедливості, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивача в цій
частині в розмірі 300 гривень.

З огляду на наведене, позов підлягає
задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення
позову та відповідно до ст. 88 ЦПК
України, стягненню з відповідача на
користь держави підлягає 487 гривень 20
копійок судового збору.

Керуючись статтями 115-117, 231, 232, 237-1, 238
КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про
оплату праці», постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 174, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного інституту
підготовки кадрів про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, стягнення
збитків, відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Державного інституту
підготовки кадрів на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 12520
гривень 20 копійок та 300 гривень на
відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного інституту
підготовки кадрів на користь держави 487
гривень 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: