Провадження по справі № 2/260/43/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді:
Хмельницької Л. І.

при секретарі:
Богоявленської А. С.

за участю

представників позивача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача:
ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
третя особа - Приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним. В обґрунтування
позову зазначив, що у відповідності до
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України від 04 липня 2012 року та рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 22 вересня 2011 року, яке залишено без
змін, за ОСОБА_6 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1. При
цьому, зареєструвати право власності
на квартиру АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_6 не
має можливості, у зв'язку з тим, що
відповідачка ОСОБА_3 незаконно
приватизувала спірну квартиру та в
подальшому продала її ОСОБА_4 У
відповідності до рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 05.12.2012
року приватизацію квартири АДРЕСА_1,
яка здійснена ОСОБА_3 17.11.2009 року № 2717
визнано недійсним. Свідоцтво про право
власності на житло № 2717 від 17.11.2009 року
на квартиру АДРЕСА_1 видане на ім'я
ОСОБА_3 згідно розпорядження
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради № 2717 від 17.11.2009
року теж визнано недійсним. Вважає, що
таким чином, договір купівлі-продажу
від 22.03.2012 року, зареєстрований в
реєстрі № 838 приватним нотаріусом
ОСОБА_7, який був укладений між ОСОБА_3
і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
право власності на житло № 2717 від
17.11.2009 року, є недійсним. Так, у
відповідності до рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 22.09.2011
року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та по
зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6
про визнання приватизації недійсною,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру і визнання права
користування житловим приміщенням,
були задоволені позовні вимоги ОСОБА_6,
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
було відмовлено у повному обсязі.

Відповідно до зазначеного рішення
ОСОБА_6 13.12.2011 року було зареєстровано у
БТІ м. Донецька право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 22.12.2011 року рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 22 вересня 2011 року було скасоване і
прийняте нове рішення, яким було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог за позовом ОСОБА_6 та за
зустрічним позовом ОСОБА_3

Згідно рішення Апеляційного суду
Донецької області від 22 грудня 2011 року
пред'явленого ОСОБА_3 у БТІ м. Донецька
запис про право власності на спірну
квартиру на імя ОСОБА_6 було скасоване
і право власності було незаконно
зареєстровано за ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 04.07.2012 року рішення
Апеляційного суду України від 22 грудня
2011 року скасоване а рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 22.09.2011 року залишено без змін.

В цей час спірна квартира належить
ОСОБА_4, тому позивач не має можливості
зареєструвати право власності на
спірну квартиру, він вимушений був
звернутися до суду.

До судового засіданні позивач ОСОБА_6
не з'явився, надіслав до суду заяву з
проханням розглядати справу у його
відсутність за участю представників,
підтримав позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги та просив визнати
договір купівлі-продажу від 22.03.2012 року
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3,
та ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрований в
реєстрі № 838-недійсним; скасувати
реєстрацію договору купівлі-продажу
від 22.03.2012 року квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_7, та зареєстрований в реєстрі №
838. Крім того, зазначив, що відповідачці
ОСОБА_3 було відомо, що з приводу
квартири йдуть судові спори, але вона
навмисно продала її ОСОБА_4 по
документах, які були визнані
недійсними.

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала
позовні вимоги позивача та просила
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
та пояснила, що квартиру АДРЕСА_1 в
Ленінському районі м. Донецька вона
продала на законних підставах,
оскільки у відповідності до рішення
Апеляціного суду Донецької області від
22.12.2011 року скасоване рішення суду від
22.09.2011 року, відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на спірну
квартиру в порядку спадкування за
законом. На підставі зазначеного
рішення вона на законних підставах
зареєструвала право власності на
квартиру та у відповідності до
укладеного договору купівлі-продажу
від 22.03.2012 року продала квартиру ОСОБА_4
Продажем квартири займалось агентство.

Відповідач ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явився, про дату та час
судового засідання був повідомлений.
Надіслав на адресу суду заяву з
проханням розглядати справу у його
відсутність за участю представника,
підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснила, що ОСОБА_8 придбав квартиру в
ОСОБА_3 на законних підставах, просила у
задоволенні позову відмовити.

Третя особа по справі приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, який був
залучений до участі у справі на
підставі ухвали суду, до судового
засідання не з'явився, надіслав на
адресу суду заяву з проханням
розглядати справу у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, вивчивши
матеріали цивільної справи, матеріали
цивільної справи № 2-393/2011, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
за наступних підстав:

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 на
праві приватної власності належала
ОСОБА_6- батьку позивача, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
квартиру № 9411 від 14.04.1994 року, виданим
Фондом комунального майна Донецької
міської ради.

Позивач ОСОБА_6, який є сином
померлого у визначений законом термін
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька, але йому було
постановою нотаріуса від 18.10.2007 року
відмовлено у вчиненні нотаріальних
дій, оскільки він не надав до
нотаріальної контори
правовстановлюючих документів на
квартиру.

У відповідності до рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 12.07.2007 року, яке набуло законної
чинності було встановлено факт
мешкання однією родиною без реєстрації
шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з березня 1991
року по день смерті
ОСОБА_6.-ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_3 є
спадкоємцем 4-ї черги після смерті
ОСОБА_6

24.06.2009 року ОСОБА_3 звернулась з
заявою до Управління Комунальних
ресурсів про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1. Рішенням
Виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Донецьку Ради від 28.10.2009
року № 414/10 визнано ОСОБА_3 наймачем
спірної квартири за раніше укладеним
договором найма житлового приміщення
замість ОСОБА_6. Згідно розпорядження
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради № 2717 від 17.11.2009
року спірну квартиру передано у
приватну власність ОСОБА_3 та видано
свідоцтво про право власності на житло
№ 2717 від 17.11.2009 року.

Станом на 08.02.2012 року право
власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Управлінням комунальних
ресурсів від 17.11.2009 року за реєстровим
номером 2717.

Станом на 31.05.2012 року у
відповідності до даних КП БТІ м.
Донецька право власності на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_7 за реєстровим номером 838 від
22.03.2012 року.

У відповідності до рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 22 вересня 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання
приватизації недійсною, визнання
недійсним свідоцтва про права
власності на квартиру, визнання права
користування житловим приміщенням,
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені,
визнано за позивачем ОСОБА_6 право
власності в порядку спадкування за
законом на спадщину після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:
квартиру АДРЕСА_1. Зустрічні вимоги
ОСОБА_3 залишені без задоволення.

У відповідності до рішення
Апеляційного суду Донецької області
від 22.12.2011 року рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 22.09.2011
року скасоване. В задоволенні вимог
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 відмовлено, також
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання
приватизації недійсною, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, визнання права
користування житловим приміщенням.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 04 липня 2012 року
рішення апеляційного суду Донецької
області від 22 грудня 2011 року було
скасоване, рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 22.09.2011
року залишено в силі.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 на
праві власності належить ОСОБА_6

У відповідності до рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 05.12.2012 року приватизація квартири
АДРЕСА_1, здійснена на ім'я ОСОБА_3 на
підставі рішення Ленівнського
районного суду м. Донецька від 17.11.2008
року згідно розпорядження Управління
комунальних ресурсів Донецької
міської ради від 17.11.2009 року № 2717
визнана недійсною. Також визнано
недійсним свідоцтво про право
власності на житло № 2717 від 17.11.2009 року
на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я
ОСОБА_3 згідно розпорядження
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради № 2717 від 17.11.2009
року. Зазначене рішення суду набрало
законної чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобв,язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням, зокрема, у цивільній справі,
що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Вказані обставини встановлені
рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 22.09.2011р., Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 04 липня 2012 року, рішенням
Ленінського районного суду м. Донецька
від 05.12.2012 року, які набули чинності і
встановлені в них обставини
доказуванню при розгляді даної справи
не підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Таким чином відповідно до ст..ст.
215, 216 ЦК України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Враховуючи викладене суд
приходить до висновку, що квартира
АДРЕСА_1 у Ленінському районі м.
Донецьку була відчужена 22.03.2012 року
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу, засвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
ОСОБА_4 неправомірно, оскільки на той
момент вона не мала не неї права
власності відповідно до закону.

За таких підстав суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання договору купівлі-продажу
від 22.03.2012 року квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3, та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі №
838-недійсним; скасування реєстрації
договору купівлі-продажу від 22.03.2012
року квартири АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_7, та
зареєстрованого в реєстрі № 838
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 202, 203,215,216, 330 ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 61, 209, 210, 212 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3
та ОСОБА_4, третя особа - Приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 22.03.2013 р.
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і посвідчений
22.03.2012 р. приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим №838 -
недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення ухвалено суддею у нарадчій
кімнаті.

Суддя:
Л.І.Хмельницька