АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/1530/14-ц
Провадження 22ц/774/1959/к/14
суддя Камбул М.О.
Категорія - 55 ( І )
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді -
Остапенко В.О.,

суддів - Савіної Г.О.,
Чорнобука В.І.

при секретарі -
Чубіній А.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 31
липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Євраз Суха Балка", третя
особа -Управління пенсійного фонду
України у Жовтневому районі м. Кривого
Рогу про стягнення заробітної плати та
моральної шкоди.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3

представник Управління пенсійного
фонду України у Жовтневому районі м.
Кривого Рогу - Ніколенко Максим
Євгенович.

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» (надалі - ПАТ «Євраз
Суха Балка») про стягнення заробітної
плати і моральної шкоди, посилаючись на
те, що 30.11.1995 року по його було
звільнено з роботи за п. 5 ст. 36 КЗпП
України по переводу у
науково-виробничу фірму «Пентол».

11.02.2009 року позивач звернувся з
заявою до генерального директора ОАО
«Суха Балка» про надання довідки про
його заробітну плату.

Відповідно до наданої довідки №
938 від 11.03.2009 року ОСОБА_2 дізнався, що
йому була нарахована, та нібито
виплачена заробітна плата.

05.12.2013 року ОСОБА_2 повторно
звернувся до генерального директора
ПАТ «Євраз Суха Балка» з пропозицією
здійснити з ним фактичний розрахунок
та виплатити йому всі належні суми з
квітня 1995 року по сьогоднішній день та
сплатити податки та внески з доходів
ОСОБА_2 до ДПІ та УПФУ у Жовтневому
районі за вищевказаний період.

Листом від 04 березня 2013 року
йому відмовлено в задоволенні заяви.

В зв`язку з вищевикладеним
ОСОБА_2 просить суд стягнути з ПАТ
«Євраз Суха Балка» невиплачену
заробітну плату з 01 квітня 1995 року по 30
листопада 1995 року у сумі 146 грн. 57 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 30 листопада 1995
року по 02 червня 2014 року в сумі 262 784 грн.
13 коп. та моральну шкоду в сумі 4 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 31 липня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, відповідачем не надано
доказів отримання ОСОБА_2, всіх
належних при звільненні сум. Судом
першої інстанції не взято до уваги лист
УПФУ України в Жовтневому районі у
якому зазначено, що пенсія ОСОБА_2
визначена за період роботи з 03.03.1983 року
по 20.03.1995 року.

Також судом порушено норми
процесуального права, які виразились в
порушенні вимог п.8 ст. 193, ч.1ст. 131 ЦПК
України.

В запереченнях на апеляційну
скаргу УПФУ України в Жовтневому
районі м. Кривого Рогу просить
апеляційну скаргу представника
позивача відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
працював у період часу з 03.03.1983 року по
30.11.1995 року, підземним електрослюсарем
черговим та по ремонту устаткування ш.
«Ювілейна» РУ «Суха Балка» (а.с. 8-11)

Наказом № 58 від 26.01.1996 року ОСОБА_2 було
звільнено по переводу у
науково-виробничу фірму «Пентол» за п.5
ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до довідки № 3117 від 20.02.2009
року ОСОБА_2 була нарахована та
виплачена заробітні плата за період з
січня 1995 року по жовтень 1995 року (а.с. 13)

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем проведено повний
розрахунок з позивачем, та відсутності
доказів неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне..

Згідно ст. 43 Конституції України право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі несплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
визначені в ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явленим
звільнення працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дають підстави для
висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП
України обов'язок роботодавця щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Отже, непроведения з вини власника
або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум.

Як вбачається з матеріалів справи
наказом № 58 від 26.01.1996 року ОСОБА_2 було
звільнено по переводу у
науково-виробничу фірму «Пентол» за п.5
ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до довідки № 3117 від 20.02.2009
року ОСОБА_2 була нарахована та
виплачена заробітні плата за період з
січня 1995 року по жовтень 1995 року (а.с. 13).

Як вбачається із матеріалів
справи спір виник з приводу виплати
заробітної плати за період з квітня 1995
року по жовтень 1995 року, які в свою
чергу привели до того, що підприємство
не сплатило за ОСОБА_2 починаючи з
квітня 1995 року податки та внески, із
нарахованої йому заробітної плати.

Правовідносини в системі пенсійного
забезпечення, зокрема щодо сплати
страхових внесків до Пенсійного фонду
в спірний період регулювалися
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхових внесків
підприємствами, установами,
організаціями, громадянами до
Пенсійного фонду України, а також
обліку надходження і витрачання його
коштів, затвердженою постановою
правління Пенсійного фонду
України від 10 червня 1994 р. N 5-5 (надалі -
Інструкція).

Інструкцією визначено порядок
обчислення, сплати та обліку
надходження обов'язкових внесків на
державне соціальне страхування, та
обов'язкових страхових внесків до
Пенсійного фонду підприємствами,
установами та організаціями незалежно
від форм власності і господарювання,
виду діяльності та галузевої
належності.

Пунктом 10 Інструкції визначено
порядок сплати страхових внесків,
зокрема, внески сплачуються одночасно
із сплатою податку з громадян після
закінчення календарного місяця, але не
пізніше строку одержання в установах
банків коштів на виплату належних
громадянам сум. Платники внесків
одночасно з поданням чеків на
отримання коштів для виплати належних
громадянам сум за другу половину
місяця подають до установ банків
платіжне доручення на перерахування до
Пенсійного фонду суми внесків. Якщо на
рахунку в банку підприємство не має
коштів для виплати заробітної плати і
сплати внесків до Пенсійного фонду в
повному розмірі, то воно подає банку
чек на заробітну плату і платіжне
доручення на перерахування внесків до
Фонду пропорційно нарахованим сумам.

З урахуванням порядку сплати страхових
внесків, визначеному п.10 Інструкції,
встановлено, що станом на 01.01.1996 року у
відповідача відсутня заборгованість
по заробітній платі нарахованій за
період з січня по листопад 1995 року (а.с.
69-70)

Окрім того на другій сторінці Звіту
після розділу IV уповноваженою на
надання відповідної звітності особою
рудника «Суха Балка» зазначено, що
виплата заробітної плати за листопад
1995 року здійснена повністю.

В суді апеляційної інстанції
представник УПФУ України в Жовтневому
районі м. Кривого Рогу в особистих
поясненнях підтвердив, про
відсутність у відповідача
заборгованості з виплати заробітної
плати за спірний період.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності
заборгованості по заробітній платі
ОСОБА_2 та відсутності правових підстав
для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що
відповідачем не надано доказів
отримання всіх належних при
звільненні сум спростовуються
матеріалами справи та встановленими
обставинами.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права при розгляді
справи, на які посилається представник
позивача в апеляційній скарзі, не
можуть бути підставою для скасування
законного рішення, оскільки вони не
призвели до неправильного вирішення
справи.

Посилання в апеляційній скарзі
представника позивача на лист УПФУ
України в Жовтневому районі, у якому
зазначено, що пенсія ОСОБА_2 визначена
за період роботи з 03.03.1983 року по 20.03.1995
року спростовується поясненнями
самого представника наданими в суді
апеляційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 31 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)