Справа №591/2450/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є.В.Номер
провадження 22-ц/788/1218/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика
С. Г.

з участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М. ,

розглянувши апеляційну скаргу
представника Приватного підприємства
«Грандфінресурс» - Ткаченко Ірини
Валеріївни

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 15 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс»

про визнання договору недійсним,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди , -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 15 травня 2014року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 215619 від
27.02.2013 року та додатки до нього,
укладений між Приватним підприємством
„Грандфінресурс" та ОСОБА_4

Застосовано наслідки визнання
недійсним договору № 215619 від 20.12.2013
року та додатків до нього, стягнуто з
Приватного підприємства
„Грандфінресурс" на користь ОСОБА_4
кошти в сумі 5059,50 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з Приватного підприємства
„Грандфінресурс" та з ОСОБА_4 на
користь держави судовий збір в розмірі
по 365,40 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представника
відповідача зазначено, що прийняте
рішення суду першої інстанції
незаконне і необґрунтоване (неповнота
встановлення обставин, які мають
значення для справи, та неправильність
встановлення обставин, які мають
значення для справи) полягають у
наступному.

За змістом договору та додатків до
нього позивач був ознайомлений,
погодився з ним. Оскільки позивач
сплачував щомісячні внески, що
передбачено умовами договору, то
можливо прийти до висновку, що позивач
використовував механізми, передбачені
угодою, з метою придбання грошових
коштів.

Вважає що, укладена між сторонами угода
є видом цивільного договору.

Також зазначено що, договір між
сторонами підписаний повноважними
особами, він містить всі суттєві умови
передбачені законом для договорів і
які мають істотне значення, а також які
були узгоджені сторонами шляхом
звернення позивача з пропозицією щодо
укладання договору та погодженням
відповідачем на укладання такого
договору.

Вважає, що позивачем не надано, а
місцевим судом не встановлено підстав
або доказів, що свідчили б про намір
відповідача уникнути виконання
оскаржуваного правочину.

Просить суд скасувати рішення суду
першої інстанції від 15 травня 2014 року
по даній справі та постановити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що між сторонами укладено договір, який
містить ознаки пірамідальної схеми, що
відповідно до вимог чинного
законодавства є використанням
нечесної підприємницької практики, що
діяльність відповідача вводить в оману
споживача, що позивач уклала договір
внаслідок помилки. тобто є підстави
для визнання договору недійсним.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду, оскільки вони
не відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
27.02.2013 року сторонами був підписаний
договір № 215619 та додатки до нього
(а.с.6-8). В цей же день відповідно до умов
договору позивачка сплатила
відповідачу кошти в сумі 3600 грн.,
пізніше вона сплатила ще 937,50 грн. та 522
грн. (а.с.9).

Відповідно до умов п. 1.1 договору
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або відповідної суми
у позику, зазначеної у Додатку № 1 до
даного договору, на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна», що
міститься в Додатку № 2, в тому числі :
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування;
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника,
зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання товару або
відповідної суми у позику.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку №2,
після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 14
додатку №2 ).

Відповідно до статті 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин ,
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання її за
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків , встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо замовчує їх існування.

На думку колегії суддів, позивачкою не
були доведені підстави для визнання
укладеного договору недійсним,
передбачені ст. ст. 229, 230 ЦК України

Колегія суддів також приходить до
висновку, що не вбачається в діяльності
відповідача і ознак нечесної
підприємницької практики і не має
підстав вважати, що розподіл грошового
фонду проходить по пірамідальній
схемі.

Конкретні умови отримання учасником
договору заявленої суми визначені у
статті 4 та 5 додатку №2 до договору .

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім усіх умов
договору і додатків до нього.

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом.(п.13 додатку №2 ( а.с.8).

Таким чином, предметом оспорюваної
угоди є надання учаснику програми
«Альянс Україна» адміністративних
послуг, в тому числі фінансового
характеру, з метою отримання заявленої
до надання грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем всіх умов
договору забезпечуються не можливість,
а реальне отримання останнім грошової
суми за рахунок фонду реєстру, який
формулюються з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми своїми внесками.
За невиконання цього обов'язку настає
відповідальність, передбачена ст. 9
додатку №2 .

Позивачка за оспорюваним договором
виявила бажання отримати кошти,
добровільно скориставшись наданими їй
послугами.

Позивачка мала можливість до
активізації договору, відповідно до
п.п.1.4 статті 1 договору, розірвати даний
договір, і адміністратор згідно статті
8 договору мав здійснити повернення
сплачених учасником коштів.

Відповідно до статті 627 ЦК України та до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

ОСОБА_4 погодилась з умовами договору,
підписавши договір з додатками.

За наявності наведених вище доказів та
обставин, суд першої інстанції
необґрунтовано дійшов до висновку про
недійсність укладеного між сторонами
договору у зв'язку з тим, що діяльність
відповідача вводить споживача в оману,
що ця діяльність носить ознаки
пірамідальної схеми , яка є
забороненою, що угода укладена
внаслідок помилки.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсним укладеного між
сторонами договору, позивачка як на
підставу позову також вказувала на
відсутність у відповідача права
(ліцензії) на укладення подібних
договорів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
послався на відсутність у відповідача
на час укладення договору ліцензії .

Як вбачається з матеріалів справи ПП «
Грандфінресурс» є Адміністратором
соціальної програми для населення,
тобто адмініструє грошові кошти
учасників і його діяльність
регулюється Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг.»

Згідно статті 1 Договору, відповідач
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника - позивача певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару, або надати учаснику відповідну
суму позики в тому числі: сформувати
Реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, здійснити оплату товару на
користь учасника або надати учаснику
відповідну суму у позику; надавати інші
послуги.

Пунктом 3 частині 1 ст. 9 Закону « Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» зазначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність , зокрема з надання
фінансових послуг.

Згідно з п. 1.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок інших осіб, а у
випадках , передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку ,
збереження реальної вартості
фінансових активів. Такими фінансовими
послугами, як зазначено в пунктах 2,6,11 ч.
1 ст. 4 цього ж Закону, вважається
довірче управління фінансовими
активами, надання коштів у позику, в
тому числі й на умовах фінансового
кредиту та адміністрування фінансових
активів для придбання товарів в групах.

Законом України від 02.06. 2011 року «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» стаття 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг «доповнена таким
видом фінансової послуги як
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах (п.11-1
статті 4 ). Даний закон набрав чинності з
09.01.2012 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
цього Закону зазначено: спеціально
уповноваженому органу виконавчої
влади у сфері регулювання ринків
фінансових послуг у шестимісячний
строк з дня опублікування цього Закону
розробити та затвердити ліцензійні
умови здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Згідно п.3 Прикінцевих положень цього
Закону фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідності з вимогами
цього Закону.

З аналізу вказаного законодавства
вбачається, що ліцензійні умови для
здійснення діяльності адміністрування
фінансових активів для придбання
товарі у групах мали бути розроблені та
затверджені в шестимісячний строк з
дня опублікування цього закону.
Фінансовим установам цим законом було
надано час протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність до
вимог цього Закону, тобто до 09.01.2013 року.

Оскільки спірний договір між сторонами
був укладений 27 лютого 2013 року, тобто
після 09.01.2013 року, то укладення такого
договору не відповідало вимогам
законодавства, оскільки для укладення
такого договору з позивачем відповідач
повинен був отримати у встановленому
законом порядку відповідну ліцензію.

Тому вчинення відповідачем вказаного
правочину без відповідного дозволу
(ліцензії) в силу ч.1 ст. 203, ч.ч.1,3 ст. 215 ,
ст. 227 ЦК України є підставою для
визнання договору недійсним.

Виходячи з правових наслідків
недійсності правочину, визначених абз.2
ч.1.ст. 216 ЦК України з відповідача на
користь позивача слід стягнути 5059,50
грн. на повернення сплаченого нею за
договором комісійного внеску.

На підставі викладеного рішення суду в
мотивованої частини рішення підлягає
зміни.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.309, ст.314, ст. 316
ЦПК України, колегія суддів

В и
р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» Ткаченко Ірини
Валеріївни задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 15
травня 2014 року, залишивши без змін
рішення в іншій частині.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -