АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7763/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Морозов М.О.
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем
України

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 18 березня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
квартири спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності на Ѕ
частину квартири,-

в с т а н
о в и л а:

В листопаді 2013 року позивач пред»явила
до відповідача вказаний позов та
зазначала,що в період шлюбу з 06.08.1993
року по 31 жовтня 2006 року з ОСОБА_4,
батьком відповідача, була придбана за
договором купівлі-продажу від 27.03.1997
року квартира АДРЕСА_1.

31 жовтня 2006 року їх шлюб з ОСОБА_4 було
розірвано, а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.
Його спадкоємцями є дочка ОСОБА_2 від
першого шлюбу та її син ОСОБА_5,
народжений у шлюбі з ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що зазначена
квартира була придбана в період шлюбу з
ОСОБА_4 просила визнати квартиру
спільною сумісною власністю подружжя
та визнати за нею право власності на Ѕ
частину квартири.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18.03.2014 року позов
задоволено частково. Вирішено визнати
за позивачем право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову. Зазначає, що висновок суду не
відповідає обставинам справи. Суд не
врахував при вирішенні спору ту
обставину, що спірна квартира була
придбана на кошти виручені від продажу
квартири АДРЕСА_2, яка була придбана у
шлюбі її батьком ОСОБА_4 та її матір»ю
ОСОБА_6,а тому спірна квартира не може
бути визнана спільною сумісною
власністю позивача та її батька.

Крім того, нею було заявлено клопотання
про застосування до даного спору
строку позовної давності,оскільки
пройшло більше 7 років після розірвання
шлюбу позивача та ОСОБА_4.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з»явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
обставини справи, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи позивача власником Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1,суд встановив і
виходив з того, що зазначена квартира
була придбана позивачем в період шлюбу
з ОСОБА_4,а тому є спільною сумісною
власністю подружжя і кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цією
квартирою.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду відповідним обставинам справи та
вимогам закону, який регулює
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Статтею 22 КпШС України, який діяв
на час придбання подружжям ОСОБА_4
спірної квартири, передбачено, що
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння,користування і
розпорядження цим майном.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 06.08.1993 року по 31.10.2006 року і мають
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Його
спадкоємцями за законом є дочка від
першого шлюбу відповідач ОСОБА_2 та син
ОСОБА_5.

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
23.03.1997 року придбали квартиру АДРЕСА_1
за договором купівлі-продажу,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Майхеркевич О.І.
за реєстраційним №16-1541 та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 07 квітня
1997 року за реєстровим №35650.

З цього часу в квартирі проживають та
зареєстровані позивач та син
померлого.

Не визнаючи позовні вимоги, відповідач
стверджувала,що спірна квартира була
придбана батьком хоча і у шлюбі з
позивачем, але на кошти від продажу
квартири АДРЕСА_2, яка належала йому
особисто до шлюбу з позивачем, а тому
спірна квартира є його особистою
приватною власністю і повинна бути
успадкована його дітьми в рівних
частках.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційній скарзі, відповідач не
довела вказаних обставин належними та
допустимими доказами,а тому доводи
апеляційній скарги в цій частині не
заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції надана належна
оцінка показам свідків, допитаних за
клопотанням відповідача, у сукупності
з іншими доказами наданими сторонами і
підставно зазначено,що вони не
узгоджуються з іншими належними
доказами.

Крім того , судом встановлено, що після
придбання спірної квартири позивач
була зареєстрована в ній і
продовжувала бути зареєстрованою
після розірвання шлюбу, що свідчить про
визнання ОСОБА_4 за життя рівного з ним
права власності колишньої дружини на
спірну квартиру і не порушував його.

Дана обставина свідчить про те, що
позивачем не пропущено строк позовної
давності на пред»явлення даного
позову, оскільки її право стало
порушуватися після смерті колишнього
чоловіка , коли спірна квартира увійшла
до спадкової маси, а тому це право
підлягає захисту в судовому порядку.

Наведене спростовує довід апеляційної
скарги про наявність підстави для
відмови в задоволенні
позову,передбаченої ч.2 ст.72 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що справа розглянута без участі органу
опіки та піклування і в цьому є
порушення інтересів неповнолітнього
ОСОБА_5 не має правового обґрунтування
і не впливає на правильність рішення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість рішення суду та
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -