АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №681/788/14-ц
Провадження №22-ц/792/1669/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» на рішення
Полонського районного суду
Хмельницької області від 27 червня 2014
року за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення
на квартиру.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ПАТ КБ «Приват
Банк», звертаючись до суду з вказаним
позовом до відповідачів про звернення
стягнення на предмет іпотеки, квартиру
відповідачів та їх виселення,
посилався на те, що ОСОБА_1 згідно
укладеного кредитного договору №
HMPWGA00000874 від 13 червня 2008 року отримав
кредит у розмірі 026017,86 доларів США на
умовах сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 15 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 13.06.2028 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором також 13.06.2008 року між банком
та відповідачами було укладено договір
іпотеки, згідно умов якого
іпотекодавці надали банку в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. В зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 порушив умови кредитного
договору, станом на 14 квітня 2014 року має
заборгованість в сумі 2726,77 доларів США,
яку він не погашає, згідно умов
договору іпотеки слід звернути
стягнення на предмет іпотеки, а також
виселити відповідачів із цієї
квартири.

Рішенням Полонського районного суду
від 27 червня 2014 року в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить це рішення суду
скасувати через невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі. Відмовляючи в позові,
суд застосував закон України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", однак при
цьому на думку апелянта не встановив
усіх обставин, що є обов'язковою
підставою для його застосування.
Матеріали справи не містять доказів
того, що у відповідачів відсутнє інше
житло, а суд не зазначив, на підставі
чого дійшов висновку про відсутність у
відповідача іншого житла. Оскаржуване
рішення на думку апелянта ґрунтується
на припущеннях. Крім того, норма, яку
застосував суд, не діяла на час подачі
вказаного позову.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, будучи належно
повідомленими про розгляд справи,
представник ОСОБА_1 направила письмові
заперечення проти апеляційної скарги
та просила розглянути справу за її
відсутності.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

В сил ч.ч.1, 3 ст. 33 Закону „Про іпотеку" у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Встановлено, що згідно укладеного з ПАТ
КБ „ПриватБанк" кредитного договору №
HMPWGA00000874 від 13 червня 2008 року ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 26017,86 доларів
США на умовах сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 15 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 13.06.2028 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором також 13.06.2008 року між банком
та відповідачами було укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, що належить відповідачам на
праві спільної часткової власності.
Станом на 14 квітня 2014 року
заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором складає 2726,77 доларів США.

Пунктом 22 іпотечного договору
передбачено право іпотекодержателя
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку порушення кредитного
договору позичальником та невиконання
протягом 30-денного строку письмової
вимоги про усунення порушення.

Наведене підтверджується матеріалами
справи.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що квартира, яка є предметом іпотеки, є
місцем постійного проживання
відповідачів, іншого нерухомого
житлового майна у їх власності нема,
внаслідок чого в силу Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не може бути примусово
стягнуте це нерухоме житлове майно, а
відтак не підлягають задоволенню і
інші, похідні від цієї, вимоги.

Так, за змістом ч.1 ст. 5 Закону України
„Про іпотеку" предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація;

нерухоме майно може бути відчужене
іпотекодавцем і на нього відповідно до
законодавства може бути звернене
стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у
встановленому законом порядку як
окремий виділений у натурі об'єкт права
власності, якщо інше не встановлено цим
Законом.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», що набрав чинності 07.06.2014 року,
не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Згідно з статтею 3 цього Закону
він набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

На час ухвалення судом першої
інстанції оскаржуваного рішення цей
закон не втратив чинності в зв'язку з
набранням чинності іншим законом.

Це спростовує доводи апеляційної
скарги про безпідставність
застосування цієї норми права.

Посилаючись на недоведеність факту
відсутності у відповідачів іншого
житла окрім предмета іпотеки та
заперечуючи цю обставину, апелянт не
спростував її достатніми та
допустимими доказами.

При цьому, як вбачається з витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 10.09.2014 року,
інформації з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 10.09.2014 року № 26626659,
довідки КП БТІ № 317 від 15.09.2014 року
відповідачі володіють на праві
спільної часткової власності (по ?
частині кожний) лише квартирою АДРЕСА_1,
іншого житла у них нема.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновки суду.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 27 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_Головуюча у першій інстанції: Горщар
А.Г. Провадження № 22-ц/792/1669/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 59