АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/8021/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальчук Т. А. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року м.
Дніпропетровськ колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 липня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до Селянського(фермерського)
господарства «Лідія», третя особа
відділ Держземагенства у
Магдалинівському районі
Дніпропетровської області, про
встановлення факту укладання договору
оренди землі та витребування земельної
ділянки з незаконного володіння, -

В с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом, який уточнив у квітні 2014 року,
до Селянського(фермерського)
господарства «Лідія», третя особа
відділ Держземагенства у
Магдалинівському районі
Дніпропетровської області, про
встановлення факту укладання договору
оренди землі та витребування земельної
ділянки з незаконного володіння(а.с.3-4,
22-23).

Позивач зазначав, що у вересні 2007
року між ним та СФГ «Лідія» була
досягнута домовленість про укладання
договору оренди земельної ділянки
строком на 5 років, яка належить йому
згідно державного акта серії 11-ДП №095820
від 06.08.2002 року.

Директор СФГ «Лідія» копію договору
йому не надав, договір він не
підписував.

На протязі 5 років отримував орендну
плату.

В 2012 році він попередив директора СФГ
«Лідія» про небажання продовжувати
термін дії договору оренди землі, однак
останній повідомив, що договір
підписано терміном на 15 років.
Ознайомившись з екземпляром договору,
який йому директор СФГ «Лідія» надав в
кінці 2012 року, з'ясував, що в договорі є
виправлення строку дії договору з 5 на 15
років. Зазначені виправлення, які
завірені печаткою Магдалинівського
відділу земельних ресурсів, з ним не
погоджувались.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що відповідач
відмовив повернути земельну ділянку,
позивач просив встановити факт
укладання договору оренди землі між
ним, ОСОБА_2, та СФГ «Лідія» на строк 5
років; витребувати належну йому згідно
державного акта на землю серії 11-ДП
№095820 від 06.08.2002 року земельну ділянку з
незаконного чужого володіння та
зобов'язати СФГ «Лідія» повернути
земельну ділянку по акту
прийому-передачі у зв'язку з
закінченням строку дії договору оренди
землі.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 22
липня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено(а.с.68-70).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин щодо строку дії договору
оренди та наявних виправлень в
договорі, порушення судом норм
матеріального та процесуального
права(а.с.76-77).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ч.2 ст.16 ЦК
України, які мають універсальний
характер і можуть застосовуватись до
відповідних суб'єктивних прав. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

За положеннями ст.16 ЦК України під
час розгляду і вирішенні цивільної
справи суд визначає спосіб захисту
виходячи із закону, який регулює
конкретні правовідносини, і тих
юридичних фактів, що обумовлюють
виникнення цих правовідносин та цього
спору. Особа, законний інтерес або
право якої порушено, може скористатися
способом захисту із числа передбачених
ст.16 ЦК з урахуванням специфіки
порушеного права й характеру
правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд зазначив у судовому рішенні, що
розглядає заявлені вимоги щодо
встановлення факту укладення договору
оренди земельної ділянки на строк 5
років та повернення земельної ділянки
в межах заявлених вимог та також
зазначив, що договір оренди земельної
ділянки, який укладено між сторонами,
зареєстрований 21.01.2008 року із строком
дії 15 років, а відтак відповідач
користується земельною ділянкою на
відповідних правових підставах.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
такий висновок суду про відмову в
задоволенні позову зроблено без
урахування обраного позивачем способу
захисту та положень ст.16 ЦК України, а
тому вважає необхідним змінити
обгрунтування відмови в задоволення
позову з огляду на наступне.

Так, із справи вбачається, що у
вересні 2007 року між ОСОБА_2 та СФГ
«Лідія» укладено договір оренди
земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2
на підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії 11-ДП
№095820 від 06.08.2002 року(а.с.7-9, 15).

В п.2.3. договору оренди, яким
передбачено термін(строк) дії договору,
наявні виправлення щодо строку дії
договору(а.с.7 зворот).

Як видно із змісту позовної заяви,
ОСОБА_2, не погоджуючись з такими
виправленнями та посилаючись на
порушення відповідачем його права як
землекористувача земельної ділянки,
просив захистити його шляхом
встановлення факту укладання договору
оренди землі між ним та СФГ «Лідія» на
строк 5 років та витребувати спірну
земельну ділянку.

Проте суд не взяв до уваги, що питання
відповідності договору оренди
земельної ділянки регулюються Законом
України «Про оренду землі» та
положеннями Земельного Кодексу
України, зокрема ст.152 Земельного
Кодексу України передбачені способи
захисту прав на земельні ділянки та
визначено, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.15 ЦПК України в
порядку цивільного судочинства
підлягають захисту порушені, невизнані
або оспорювані права, свободи чи
інтереси особи, яка у разі порушення
права може скористатися відповідно до
ст.16 ЦК України, не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права.

Отже, наведені обставини свідчать, що
ОСОБА_2, звернувшись з позовом про
встановлення факту укладання договору
оренди землі між ним та СФГ «Лідія» на
строк 5 років, обрав спосіб захисту,
який не передбачено ст.16 ЦК України,
ст.152 ЗК України як спосіб захисту
порушеного права.

Що стосується висновку суду про те,
що договір оренди земельної ділянки,
який укладено між сторонами,
зареєстрований 21.01.2008 року із строком
дії 15 років, та що відповідач
правомірно користується земельною
ділянкою, то такі висновки є
передчасними, оскільки вирішення
зазначених питань залежить від
правомірності користування СФГ
«Лідія» земельною ділянкою за
договором оренди, з виправленнями щодо
строку дії якого не погоджується
ОСОБА_2

Крім того, при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції представник
відповідача зазначив, що виправлення
щодо строку дії договору оренди,
укладеного між ОСОБА_2 та СФГ «Лідія»,
вчинені в договорі посадовою особою
відділу земельних ресурсів. Як видно із
справи, відділ Держземагенства у
Магдалинівському районі
Дніпропетровської області залучений
до участі у справі у якості третьої
особи, вимоги до відділу
Держземагенства у Магдалинівському
районі Дніпропетровської області як до
відповідача ОСОБА_2 не пред'являв.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що висновок суду про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні позову необхідно змінити
на підставі п.4 ст.309 ЦПК України та
зазначити, що підставою для відмови в
задоволенні позову є неправильно
обраний спосіб захисту порушеного
права, що не позбавляє останнього
звернутись до суду за захистом
порушеного права у порядку,
передбаченому діючим законодавством.

З наведених мотивів колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
судового рішення та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 22
липня 2014 року в частині обгрунтування
відмови в задоволенні позову змінити, в
іншій частині рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-