Справа № 381/6874/13-ц Головуючий у І
інстанції Ковалевська Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/2833/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

У березні 2012 року позивачі звернулись
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги за позовом обґрунтовували тим,
що 24 вересня 2011 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «Кіа-Ріо», д.н.з.
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та
трактора МТЗ-80 д.н.з. НОМЕР_2, власником
якого є ОСОБА_3 під керуванням ОСОБА_4, з
вини якого і сталася ДТП. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди був
пошкоджений автомобіль ОСОБА_1, у
зв'язку з чим їй було заподіяно майнову
шкоду в розмірі 24989,88 грн. та понесені
витрати за автотоварознавче
дослідження та витрати на правову
допомогу, а ОСОБА_2, яка була пасажиром
вказаного автомобіля, завдані легкі
тілесні ушкодження, у зв'язку з чим нею
потрачені кошти на лікування в розмірі
9442,91 грн. та витрати на правову
допомогу. Позивачі просили майнову
шкоду стягнути з ОСОБА_3, як власника
джерела підвищеної небезпеки, а
моральну шкоду стягнути з ОСОБА_4

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Так, рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 07 серпня 2012 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі
26016,72 грн. та на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 8560,16 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 5000,00 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 7 листопада 2012 року рішення
суду першої інстанції скасовано в
частині стягнення з ОСОБА_3 майнової
шкоди на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та з
ОСОБА_4 моральної шкоди на користь
ОСОБА_2 і в цій частині ухвалено нове.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
майнову шкоду завдану пошкодженням
автомобіля у розмірі 24989,88 грн. та 900 грн.
судових витрат. В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової шкоди
відмовлено. В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено. В іншій частині рішення
залишено без змін.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 квітня 2013 року
рішення апеляційного суду Київської
області від 7 листопада 2012 року
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 18 червня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано в
частині розподілу судових витрат та в
цій частині ухвалено нове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожного
на користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 183,90 грн. В іншій частині
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 07 серпня 2012
року залишено без змін.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 07 серпня 2012 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 18 червня 2013 року скасовано в
частині позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції. В іншій
частині рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 07 серпня 2012 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 18 червня 2013 року залишено без змін.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 березня 2014
року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про відшкодування майнової
шкоди задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану
майнову шкоду внаслідок ДТП в сумі 26016,22
грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 завдану майнову шкоду витрати
на лікування в сумі 8560,16 грн. В
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування майнової
шкоди відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачі просять
скасувати рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги щодо стягнення майнової шкоди з
власника джерела підвищеної небезпеки
ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, яке полягає в
тому, що суд першої інстанції
застосував в своєму рішенні
законодавство та узагальнення судової
практики, яке діє на сьогоднішній день,
а потрібно застосовувати
законодавство, яке діяло на момент
скоєння ДТП, тобто на 24.09.2011 року. В
даному випадку, оскільки у водія ОСОБА_4
на момент скоєння ДТП не було
відповідних документів на право
керування транспортним засобом, тому
відповідальність за завдану ним шкоду
повинен нести власник транспортного
засобу ОСОБА_3

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов і стягуючи з
відповідача ОСОБА_4 на користь
позивачів майнову шкоду, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що відповідач ОСОБА_4, який на
відповідній правовій підставі володів
в момент ДТП транспортним засобом,
повинен відповідати за завдану
позивачам з його вини майнову шкоду.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 та ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК
України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Встановлено, що 24 вересня 2011 року по
вул. Чехова в с. Червона Мотовилівка
Фастівського району Київської області
ОСОБА_4, керуючи трактором МТЗ-80 д.н.з.
НОМЕР_2, який належить на праві
власності ОСОБА_3, порушив Правила
дорожнього руху України та допустив
зіткнення з автомобілем «Кіа Ріо»,
д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 Дана
ДТП сталася внаслідок порушення саме
водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 11.2, 34.1 Правил
дорожнього руху, що доведено
письмовими матеріалами та не
заперечується ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом першої інстанції, що
відповідач ОСОБА_3 на час скоєння
ОСОБА_4 ДТП на законних підставах, а
саме: на підставі свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_4 від 12.10.2010 року є
власником трактора МТЗ-80, який є
джерелом підвищеної небезпеки.

Постановою Фастівського МВ ГУ МВС
України в Київській області від 28
грудня 2011 року відмовлено в порушенні
кримінальної справи по факту
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 24 вересня 2011 року по вул.
Чехова в с. Червона Мотовилівка
Фастівського району Київської області
на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

Згідно постанови Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 03 січня 2012 року провадження по
справі про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_5 за ст. 124 КпАП України закрито, у
зв'язку з закінченням строків
притягнення до адміністративної
відповідальності.

Відповідно до висновку
автотоварознавчого дослідження від 28
вересня 2011 року № 215 розмір заподіяних
майнових збитків ОСОБА_1 складає 24989
грн. 88 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про
відшкодування майнової шкоди, яка
складається із понесених нею витрат на
лікування, підтверджується актом
судово-медичного обстеження № 159 від 16
грудня 2011 року; випискою з історії
хвороби № 1836, виданої Київською
міською клінічною лікарнею № 6;
випискою з історії хвороби № 7183,
виданої лікарнею № 7; медичними
картками; чеками на купівлю
медикаментів на загальну суму 8560,16 грн.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Відповідно до роз'яснень п. 20
зазначеної постанови під відсутністю в
особи, винної у завданні шкоди, права
керування транспортним засобом
відповідної категорії слід розуміти
неможливість надання документів, які
підтверджують право управління
транспортним засобом через те, що
зазначена особа не володіє такими
документами або позбавлена такого
права у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 16 Закону України «Про
дорожній рух» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), водій зобов'язаний мати
при собі та на вимогу працівників
міліції пред'являти для перевірки
посвідчення водія, реєстраційний
документ на транспортний засіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
страховий поліс (сертифікат) про
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів та ліцензійну
картку на автомобільний транспортний
засіб у разі надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів.

Пунктом 2 Положення «Про порядок видачі
посвідчень водія та допуску громадян
до керування транспортними засобами»,
затвердженого постановою КМУ від 08
травня 1993 року № 340 визначено, що особи
допускаються до керування
транспортними засобами за наявності у
них національного посвідчення водія
України на право керування
транспортними засобами відповідної
категорії.

Матеріали справи містять повідомлення
інспекції Державного технічного
нагляду «Держтехнагляд» Вінницької
обласної державної адміністрації від 06
листопада 2012 року, з якого вбачається,
що 28 червня 1991 року ОСОБА_4 видано
посвідчення тракториста машиніста
серії НОМЕР_5, що підтверджується
копією посвідчення
тракториста-машиніста, виданого на ім'я
ОСОБА_4

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3, який
є власником транспортного засобу,
передав його ОСОБА_4 на законній
підставі шляхом передачі технічного
паспорту, що не заперечується
сторонами.

Судом встановлено, що, не дивлячись на
те, що на момент ДТП у ОСОБА_4 було
відсутнє відповідне посвідчення
тракториста-машиніста, однак він мав
право керування транспортним засобом
трактором МТЗ-80, оскільки відсутність
такого посвідчення не є тотожним з
відсутністю в особи, винної у завданні
шкоди, права керування транспортним
засобом відповідної категорії.

За таких обставин, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
оскільки в момент ДТП ОСОБА_4 володів
транспортним засобом на відповідній
правовій підставі, тому як особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної, повинен відповідати за
завдану з його вини позивачці ОСОБА_1
майнову шкоду в розмірі 26016,22 грн., а
позивачці ОСОБА_2 майнову шкоду в
розмірі 8560,16 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
завдана позивачам майнова шкода
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_3, як власника джерела підвищеної
небезпеки, не заслуговують на увагу,
оскільки суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для стягнення з нього майнової
шкоди, так як останній не є винною
особою у завданні позивачам шкоди
внаслідок ДТП, враховуючи вимоги ст. ст.
1166, 1187, 1188 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 березня 2014
року відповідає обставинам справи,
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасоване з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, ЦПК
України, колегія судів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді