Справа № 1016/2250/12 Головуючий у І
інстанції Устимчук М.Ю.Провадження №
22-ц/780/3593/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 29 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Макарівської селищної ради Київської
області, Управління Держкомзему у
Макарівському районі Київської
області про визнання державного акту
на право власності на земельну ділянку
недійсним, видалення кадастрового
номеру та поділ земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року позивач звернулася до
суду із вказаним позовом, який в
подальшому уточнила, мотивуючи вимоги
тим, що її батьку ОСОБА_7 рішеннями
Макарівської селищної ради депутатів
трудящих Київської області від 6 жовтня
1970 року за № 20 та 25 листопада 1970 року за
№ 498 було виділено земельну ділянку
розміром 0,07 га під забудову та надано
дозвіл для будівництва
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_3. Перебуваючи в шлюбі з першою
дружиною ОСОБА_8, останнім було
збудовано будинок. У 1985 році ОСОБА_7
розлучився і в судовому порядку
здійснено поділ будинку в реальних
долях порівну, а в ідеальних долях
ОСОБА_8 виділено 3/5 частини будинку, а
батьку позивача - 2/5 частини. Рішенням
виконкому Макарівської селищної ради
народних депутатів Київської області
від 18 вересня 1986 року було розділено і
земельну ділянку в рівних частинах.
Після розподілу було зведено паркан,
який розділяв земельну ділянку. Згодом
батько вдруге одружився на матері
позивача - ОСОБА_9 З того часу розміри
земельних ділянок, якими користувались
батько і бувша дружина ОСОБА_8 та її
межові знаки по відношенню до сусідів
не змінювались, лише змінилась
нумерація будинку, а саме половині
будинку бувшій дружині ОСОБА_7
присвоєно АДРЕСА_4, а його половині -
АДРЕСА_5.

6 серпня 1993 року ОСОБА_7 подарував
позивачу свої 2/5 частини будинку і нею
були проведені добудови, а тому за
спільною згодою з ОСОБА_8 рішенням
виконкому Макарівської селищної ради
Київської області від 14 грудня 2000 року
№ 234 проведено перерозподіл ідеальних
долей будинку, зокрема позивачу
оформлено право власності на 3/5 частини
будинку, а ОСОБА_8 на 2/5 частини, проте
продовжили користуватись рівними
частинами земельних ділянок для
обслуговування будинку і спорів не
виникало.

3 лютого 2001 року ОСОБА_8 обміняла свої 2/5
частини будинку по АДРЕСА_4 на квартиру
АДРЕСА_1 з відповідачами по справі.
Після проведеного обміну відповідачі
стали співвласниками по 2/30 частини
кожний вказаного будинку.

Позивач вказала, що у липні 2011 року,
коли її не було вдома, відповідач
ОСОБА_1 самовільно, без погодження,
перенесла межові знаки земельних
ділянок та паркан, тим самим зменшивши
розміри її земельної ділянки, що
призвело до утруднення обслуговування
частини будинку та проходу між стінами
і парканом, чим порушено її права як
землекористувача. Свої дії відповідач
пояснила тим, що їй належить більша
частина будинку в ідеальних долях, тому
їй передано у приватну власність й
більшу частину земельної ділянки.
Позивачем було встановлено, що на
підставі рішенням Макарівської
селищної ради № 071-07-06 від 10 березня 2011
року ОСОБА_1 передано у приватну
власність 0,0433 га земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку та 6
липня 2011 року видано державний акт на
право власності на земельну ділянку. З
урахуванням викладеного, ОСОБА_6
просила суд визнати незаконним та
скасувати рішення Макарівської
селищної ради № 071-07-06 від 10 березня 2011
року та державний акт на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_1
Також просила зобов'язати управління
Держземагенство України в
Макарівському районі Київської
області видалити кадастровий номер
земельної ділянки відповідача з
автоматизованої бази даних й провести
розподіл земельних ділянок.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 29 квітня 2014 року
позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Макарівської селищної ради від
10 березня 2011 року за № 071-07-06 про
передачу ОСОБА_1 у приватну власність
земельної ділянки розміром 0,0433 га,
цільове призначення для
обслуговування житлового будинку, що
розташована по АДРЕСА_4

Визнано незаконним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку розміром 0,0433 га ,
цільове призначення для
обслуговування житлового будинку, що
розташована по АДРЕСА_4 серії ЯК № 150799,
кадастровий номер :01:064:0041, який
зареєстровано в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 02399.

Зобов'язано управління
Держземагенства України в
Макарівському районі Київської
області видалити кадастровий номер
:01:064:0041 з автоматизованої бази
даних.

Здійснено розподіл земельних ділянок
між сторонами в натурі в рівних
частинах згідно варіанту № 1
зазначеного у висновку судової
будівельно-технічної експертизи, а
саме для доступу та обслуговування
відповідної частини житлового будинку
та господарських будівель і споруд
користувачу ОСОБА_6 виділено ? частину
земельної ділянки, що становить
земельну ділянку площею 379,50 кв.м, яка
обмежена лініями розподілу: від точки «
7», яка розташована в лівому куті
ділянки по АДРЕСА_4 на відстані 8,15 м до
точки « 6», яка розташована по АДРЕСА_4;
від точки « 6» лінія розподілу
проходить перпендикулярно АДРЕСА_4 на
відстані 4,78 м до точки « 8», яка
знаходиться в точці розподілу будинку;
від точки « 8» по лінії розподілу
будинку через точки « 9», « 10» в точку «
11»; від точки « 11» лінія розподілу
проходить на відстані 1,00 м
перпендикулярно стіні будинку в точку»
12»; від точки « 12» лінія розподілу
проходить через точку « 13» в точку « 14»;
від точки « 14» лінія розподілу
проходить перпендикулярно правій межі
ділянки на відстані 1,98 м до точки « 15»;
від точки « 15» лінія розподілу довжиною
17,84 м проходить в точку « 16», яка
знаходиться на тильній межі ділянки;
від точки « 16» лінія проходить через
точку « 2» в точку « 1», яка знаходиться в
лівому тильному куті ділянки; від точки
« 1» до точки « 7» лінія проходить
довжиною 38,65 м по лівій межі ділянки.
Земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_6
забражена в додатку № 1 до висновку
зеленим кольором.

Для доступу та обслуговування
відповідної частини житлового будинку
та господарських будівель і споруд
користувачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 виділено 1/2 частини
земельної ділянки, що становить
земельну ділянку площею 379,50 кв.м, яка
обмежена лініями розподілу: від точки «
6» лінія розподілу проходить
перпендикулярно АДРЕСА_4 на відстані 4,78
м до точки « 8», яка знаходиться в точці
розподілу будинку; від точки « 8» по
лінії розподілу будинку через точки «
9», « 10» в точку « 11»; від точки « 11» лінія
розподілу на відстані 1,00 м проходить
перпендикулярно стіні будинку в точку
« 12»; від точки « 12» лінія розподілу
проходить через точку « 13» в точку « 14»;
від точки « 14» лінія розподілу
проходить перпендикулярно правій межі
ділянки на відстані 1,98 м до точки «15»;
від точки « 15» лінія розподілу довжиною
17,84 м проходить в точку « 16», яка
знаходиться на тильній межі ділянки;
від точки « 16» лінія розподілу
проходить на відстані 8,26 м в точку « 3»,
яка розташована в правому тильному
куті ділянки; від точки « 3», яка
розташована в правому тильному куті
ділянки, лінія розподілу довжиною 37,36 м
проходить по правій межі ділянки в
точку « 4», яка розташована в правому
куті ділянки по АДРЕСА_4; від точки « 4»,
яка розташована в правому куті ділянки
по АДРЕСА_4 через точку « 5» в точку « 6»,
яка знаходиться по АДРЕСА_4. Земельна
ділянка, яка виділена ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 зображена в
додатку № 1 до висновку синім кольором.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат та витрат пов'язаних з
проведенням судової
будівельно-технічної експертизи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 8
травня 2014 року відповідачі подали
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Крім того апелянти просять
скасувати ухвалу Макарівського
районного суду Київської області від 29
березня 2013 року про забезпечення
позову.

В апеляційній скарзі апелянти
посилаються на те, що судом не було
здобуто доказів, які б підтверджували
набуття ОСОБА_7 права власності або
права користування спірної земельною
ділянкою, а також її розподіл між
попередніми користувачами в натурі
відповідно до рішення селищної ради в
рівних частках. Договором дарування
житлового будинку укладеним між
позивачем та ОСОБА_7 не було визначено
розмір земельної ділянки, право
користування якою переходить до
позивача, а її частка у житловому
будинку була меншою по відношенню до
частки ОСОБА_8, тому у позивача не було
жодних правових підстав для отримання
в користування рівнозначної частини
земельної ділянки. Крім того апелянти
вважають, що судом неправильно
застосовано норми матеріального права,
оскільки до відносин, які існували
станом на 1993 рік було застосовано норми
земельного законодавства діючого з 2002
року.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 16 квітня
2004 року «Про практику застосування
судом земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» зі змінами
внесеними Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 19
березня 2010 року, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю чи споруду
після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377
ЦК України, а з часу внесення змін до ст.
120 ЗК України Законом України від 27
квітня 2007 року № 997-У і згідно зі
статтею 120 ЗК України, переходило право
власності на земельну ділянку на якій
вони розміщені без зміни її цільового
призначення, у розмірах встановлених
договором, а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою та на частину земельної
ділянки яка необхідна для її
обслуговування. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди , якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх, а при переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних осіб які не могли мати у
власності земельні ділянки до них
переходило право користування
земельними ділянками. З 1 січня 2010 року
до особи, яка набула право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах встановлених для попереднього
землевласника.

Пункт 21 вказаної постанови вказує, що
порядок користування спільною
земельною ділянкою у тому числі і тією
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі і споруди ,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їх часток у
спільній власності на будинок, суд
відповідно до ст. 88 ЗК України бере до
уваги цю угоду при вирішенні спорів як
між ними самими так і за участю осіб,
котрі пізніше придбали відповідну
частку в спільній власності на землю
або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди не визначався, суду при
визначенні частини спільної ділянки,
права на користування якою має позивач,
слід виходити з розміру його частки у
вартості будинку, господарських
будівель та споруд на час перетворення
спільної сумісної власності на спільну
часткову чи на час виникнення
останньої.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням засідання виконкому
Макарівської селищної ради депутатів
трудящих Макарівського району
Київської області за № 20 від 6 жовтня 1970
року ОСОБА_7 було надано дозвіл на
забудову будинку на земельній ділянці
площею 700 кв. м по АДРЕСА_3

Рішенням виконавчого комітету
Макарівської районної ради депутатів
трудящих № 498 від 25 листопада 1970 року
ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку
площею 700 кв.м під будівництво
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_4

Як убачається з архівного витягу
протоколу № 9 виконкому Макарівської
селищної ради народних депутатів від 18
вересня 1986 року, земельну ділянку в
АДРЕСА_4, 5, було розподілено між ОСОБА_7
та його бувшою дружиною ОСОБА_8 в рівних
частинах.

Згідно договору дарування від 6 серпня
1993 року, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_6
(позивачу) 2/5 частини житлового будинку
з відповідними господарськими
спорудами по АДРЕСА_4, АДРЕСА_5

Рішенням виконавчого комітету
Макарівської селищної ради № 234 від 14
грудня 2000 року «Про перерозподіл
ідеальних долей в житловому будинку
АДРЕСА_4», за заявою ОСОБА_8 було
перерозподілено ідеальні долі в
житловому будинку по АДРЕСА_4 у зв'язку
з проведеними добудовами: ОСОБА_8 - 2/5
частини будинку замість 3/5; позивачу - 3/5
замість 2/5.

3 лютого 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_14
укладено договір обміну, за умовами
якого ОСОБА_8 обміняла належні їй на
праві власності 2/5 ідеальної частки
домоволодіння по АДРЕСА_4, 7, на належну
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_3
та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до інформаційної довідки з
Реєстру права власності на нерухоме
майно кожному з відповідачів на праві
спільної часткової власності належить
по 2/30 вищевказаного домоволодіння.

Крім цього, на вимогу учасників
процесу, судом витребувано технічну
документацію із землеустрою щодо
складання державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_1
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, з якої вбачається, що
29 грудня 2009 року за № 805-47-V Макарівською
селищною радою прийнято рішення про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації для надання
земельної ділянки у власність ОСОБА_1,
яка проживає АДРЕСА_4 на земельну
ділянку площею 0,035 га.

Відповідно до акту про встановлення на
місцевості та погодження зовнішньої
межі земельної ділянки від 3 вересня 2010
року, площа ділянки наданої ОСОБА_1
складає 0,0433 га.

Як вбачається з витягу з рішення №
071-07-VI від 10 березня 2011 року, Макарівська
селищна рада шостого скликання
прийняла рішення «Про передачу у
власність земельних ділянок», яким
затвердила технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки та передала
відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,0433 га по АДРЕСА_4.

На підставі даного рішення 6 липня 2011
року ОСОБА_1 отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК №150799 на земельну ділянку
площею 0,0433 га, що розташована по
АДРЕСА_4, цільове призначення для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що на час укладення договору
дарування, а в подальшому договору
обміну, спірна земельна ділянка, на
якій розташований будинок сторін,
приватизована не була жодним з
власників будинку, а також не були
укладені угоди про порядок
користування земельною ділянкою
загальним розміром 0,07 га по АДРЕСА_4

З огляду на це суд вважав, що
Макарівська селищна рада, приймаючи
рішення № 071-07-VІ від 10 березня 2010 року,
не врахувала існування рішення ради
від 18 вересня 1986 року, яким спірну
земельну ділянку було розподілено між
ОСОБА_7 та його бувшою дружиною ОСОБА_8 в
рівних частинах, а також рішення ради
від 14 грудня 2000 року, яким
перерозподілено ідеальні долі в
житловому будинку по АДРЕСА_4 у зв'язку
з проведеними добудовами, чим грубо
порушила вимоги ст.ст. 39, 116 120 ЗК
України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що вони фактично зводяться до оцінки
правомірності набуття, здійснення
розподілу земельної ділянки та
перерозподілу часток у житловому
будинку, з посиланням на земельне
законодавство УРСР, хоча в даному
випадку предметом судового розгляду є
рішення Макарівської селищної ради №
071-07-VI від 10 березня 2011 року щодо
законності передачі у власність
відповідачам земельної ділянки, а як
наслідок правомірність державного
акту на право власності на земельну
ділянку.

Отже докази та обставини, на які
посилаються апелянти в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

З матеріалів справи встановлено, що за
клопотанням позивача судом було
призначено судову будівельно-технічну
експертизу, результатом проведення
якої експертами КНДІСЕ складено
висновок № МЗ-43 від 28 лютого 2014
року, в якому зазначено, що під час
натурного обстеження зйомки земельної
ділянки по АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, за
результатами дослідження матеріалів
справи та з врахуванням змін
об'ємно-планувального рішення
зазначеного житлового будинку
встановлено, що загальна площа
земельної ділянки, на якій розміщені
частина будинку по АДРЕСА_4 та належить
відповідачам по справі становить 713,05
кв.м; загальна площа земельної ділянки,
на якій розміщені частина будинку по
АДРЕСА_5 та належить позивачу становить
552,58 кв.м.

При цьому експертами запропоновано два
варіанти порядку користування
земельною ділянкою загальною площею
0,0759 га, що описано в дослідницькій
частині висновку та зображено у
додатках № 1 та № 2 до висновку.

На переконання судової колегії, судом
вірно враховано висновки експертизи та
визначено, що до застосування підлягає
саме перший варіант порядку
користування спірною земельною
ділянкою, оскільки частини ділянок, що
виділяються позивачу та відповідачам
для доступу та обслуговування
відповідної частини житлового будинку
та господарських будівель і споруд є
рівними і складають 379,50 кв.м., а також
враховано можливість нормального
користування будинком і здійснення
догляду за ним, розташування
господарських будівель, споруд,
необхідність зведення будівель,
розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я, тощо.

Зважаючи на викладене, доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: