Ухвала

іменем україни

1 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття його з реєстраційного обліку за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
4 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 27 травня 2014 року,

встановила:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття його з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначав, що
ОСОБА_4 є його братом, з 2011року по день
подачі позовної заяви не проживає в
квартирі АДРЕСА_1 та не здійснює сплату
за комунальні послуги.

Ураховуючи викладене просив визнати
ОСОБА_4, зареєстрованого за вказаною
адресою, таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
внаслідок його відсутності за місцем
проживання понад встановлені законом
строки та зняти його з реєстрації.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 4 грудня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

27 травня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач без поважних причин понад
один рік не користувався спірною
квартирою.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Установлено, що згідно договору міни
від 5 лютого 2005 року

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Зі змісту довідки форма №3 від 8
листопада 2011 року вбачається, що ОСОБА_4
зареєстрований за зазначено адресою з
29 березня 2005 року.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України , якою
керувався суд при вирішення спору,
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Таким чином, предметом доказування при
розгляді справ даної категорії є не
лише встановлення факту непроживання
більш, ніж один рік, а і з'ясування
причин непроживання.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
ОСОБА_4 зазначав, що між ним та
позивачем склалися неприязні стосунки,
а тому в квітні 2011 року він був змушений
припинити проживання в квартирі
АДРЕСА_1. Крім того, посилався на те, що
позивач самовільно замінив замки у
вхідних дверях спірної квартири, у
зв'язку з чим він двічі звертався до
Дарницького районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві

а.с. 116, 117).

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Виходячи зі змісту ст. 315 ЦПК України у
судовому рішенні апеляційний суд
зобов'язаний дати відповіді на всі
доводи апеляційної скарги, оскільки
інакше буде порушено вимоги ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

Обмежившись поясненням свідків,
апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214,
303, 315 ЦПК України не дав належної
правової оцінки наданим відповідачем
доказам та належним чином не перевірив
фактів, викладених у апеляційній
скарзі, не встановивши причин
відсутності ОСОБА_4 за вказаною
адресою, що призвело до постановлення
передчасної ухвали про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначене свідчить про те, що суд
припустився порушень норм
процесуального права, котрі згідно з ч.
2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвали апеляційного суду з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27
травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька Судді:В.І.
Амелін О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М.
Фаловська