Провадження №2/761/1449/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі
Клим Т.О.

з участю :

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Чернікової Л.І.

представників третіх осіб
Скопич Д.І., Пухти А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк», треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк»,
Відділ опіки та піклування
Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації про визнання
договорів недійсними, суд, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним
договору поруки.

Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що між ним та третьою
особою ВАТ «Сведбанк» було укладено
Іпотечний договір від 04.04.2008 року разом
із кредитним договором № 2608/0408/88-014 від
04.04.2008 року. На підстав договору між ПАТ
«Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» від
15.06.2012 року про продаж права вимоги,
відповідач подав до суду позов до
позивача про стягнення на предмет
іпотеки за іпотечним договором від
04.04.2008 року. Враховуючи вищевикладене,
ПАТ «Альфа-Банк» подав до суду позов до
Позивача про звернення стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним договором
від 04.04.2008 року. А також зазначила, що
відповідач намагається позбавити її та
її дитину житла, а саме квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
суперечить ст. 176 СК України, 405 ЦК
України, ст. 3 Конвенції Про права
дитини». Враховуючи викладене позивач
вважає вищевказані дії неправомірними
та посилаючись на ст.ст. 215, 405, 517, 518 ЦК
України просить визнати договір
іпотеки укладений між ним та
відповідачем недійсним. А також
просить визнати недійсним договір
купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012
року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Альфа Банк».

Представник позивача в судовому
засіданні просив позов задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та просив
відмовити у задоволенні позову, та
надав заперечення в яких зазначив, що
всі необхідні умови договору
купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012
року було дотримано згідно чинного
законодавства та боржник про
вищевказане був повідомлений належним
чином.

Представник третьої особи
Відділу опіки та піклування
Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації підтримав
позовні вимоги.

Представник третьої особи
Публічного акціонерного товариства
«Омега Банк», який являється
правонаступником ВАТ «Сведбанк»,
заперечив проти задоволення вказаних
позовних вимог.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та надані докази, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що
04.04.2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк»
укладено Іпотечний договір згідно
якого іпотекодавець передає в іпотеку
Іпотекодержателю майно, а саме: АДРЕСА_1
(а.с.6-7).

Також встановлено, що 04.04.2008 року між
ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк» укладено
кредитний договір № 2608/0408/88-014 (а.с.10).

15.06.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ
Дельта Банк» укладено договір купівлі
продажу прав вимоги, відповідно до
якого право вимоги за вищевказаним
кредитним та іпотечним договором
перейшло до ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною.

У відповідності до ч.1 ст. 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Отже, свобода договору
означає право громадян або юридичних
осіб вступати чи утримуватися від
вступу у будь-які договірні відносини.
Свобода договору проявляється також у
можливості наданій сторонам визначити
умови такого договору.

Стосовно позовних вимог позивачки про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012
року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Альфа Банк» необхідно зазначити, що
15.06.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» було
придбано право вимоги до ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу прав
вимог, укладеного між ПАТ «Дельтабанк»
та ПАТ «Альфа-Банк». Також слід
зазначити, що право вимоги до ОСОБА_5
ПАТ «Дельтабанк» набув відповідно до
договору купівлі-продажу прав вимог
від 25.05.2012 року, укладеного між ПАТ
«Сведбанк» та ПАТ «Дельтабанк».

Відповідно до ч. 2 ст. 512 Цивільного
кодексу України - кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч 1. ст. 516 Цивільного
кодексу України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Встановлено, що зазначений договір
купівлі-продажу прав вимог від 15.06.2012
року укладений з дотриманням всіх
вимог чинного законодавства, а також
він є нотаріально посвідченим,
відповідно як це вимагає закон -
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Слід зазначити, що боржник був належним
чином повідомлений про зміну кредитора
та іпотеко держателя, відповідно до
повідомлення про усунення порушення
вих. №04210-102-бб від 21.01.2013 року.

Посилання позивачки на те, що
відповідач намагається неправомірно
виселити її та її дитину з житла, а саме
квартири, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та підписання договору іпотеки
під час реєстрації на той час
неповнолітньої дитини є неправомірним,
не знайшли свого підтвердження так як
відповідно до копії довідки Форми 3, з
якої вбачається, що неповнолітня
ОСОБА_6.ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження
зареєстрована за вказаною адресою з 2008
року та позивачкою не доведено, що
остання прописана там ще до підписання
договору іпотеки, натомість, стороною
позивача в судовому засіданні
підтверджено, що реєстрація місця
проживання неповнолітньої дитини
позивача відбулася вже після укладання
кредитного та іпотечного договорів.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Разом з тим, відповідно до
положень ч. 3 ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Таким чином, враховуючи викладене,
оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити повністю, оскільки позовні
вимоги щодо визнання недійсним
іпотечного договору від 04.04.2008 року та
договору купівлі-продажу прав вимоги
від 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та
ПАТ «Альфа Банк» не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Судові витрат розподіляються судом
відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 134, 202, 203, 207, 215, 216, 230, 234,
256, 257, 261, 267, 627, 629, 651, 1054, ЦК України,
ст.ст.10, 59, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк», треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк»,
Відділ опіки та піклування
Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації про визнання
договорів недійсними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :