АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/418/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1759/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката
ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору - ДП
НАЕК „Енергоатом" в особі ВП ХАЕС, про
розподіл нерухомого майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на ? частину квартири з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 1 липня 2014
року, -

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом зі зменшеними під час
судового розгляду позовними вимогами
до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна з
врахуванням розміру виконаних
грошових зобов'язань.

На обґрунтування позову зазначив,
що під час перебування у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем з
06.05.2006 року по 10.09.2010 року ним було
придбано квартиру, частина коштів на
придбання якої була отримана ним у
кредит у фізичних осіб, банківських
установ та його роботодавця.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3
він самостійно, за власні кошти провів
розрахунок по боргах з кредиторами,
збільшивши таким чином свою ідеальну
частку у спірній квартирі до 80/100, в
зв'язку з чим частка відповідача
зменшилася і складає 20/100 ідеальної
частки. Просив визнати за ним право
власності на 80/100 ідеальної частки в
квартирі, а за ОСОБА_3 - 20/100 частки у
спірній квартирі.

В зустрічній позовній заяві
ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право
приватної власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, яка є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

На обґрунтування позову
зазначила, що оскільки спірна
квартира була

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції - Стасюк
Р.М. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 59

придбана під час перебування з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
тому вона є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя і підлягає
розподілу на дві рівні ідеальні частки,
незважаючи на часткове погашення
ОСОБА_1 боргів по оплаті вказаної
квартири в кредит.

Рішенням Нетішинського міського
суду від 1 липня 2014 року позов ОСОБА_1
було задоволено. Визнано за ним право
власності на 80/100 частки в квартирі
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 - право власності
на 20/100 частики у вказаній квартирі. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у вигляді 243,60
грн. судового збору та 2 000 грн. судових
витрат по оплаті правової допомоги.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду
і ухвалити нове рішення, яким повністю
задоволити її позовні вимоги а також
додатково вказала на необхідність
розділити виконані ОСОБА_1 боргові
зобов'язання щодо повернення після
розірвання шлюбу сум позик ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, стягнувши з неї на користь
ОСОБА_1 16 548 грн., про що нею не було
зазначено у зустрічному позові.

На підтвердження доводів
апеляційної скарги апелянт зазначала,
що суд порушив норми СК України та ЦК
України, оскільки збільшив частку
ОСОБА_1 у спірній квартирі, яка є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за рахунок коштів,
сплачених ним після розірвання шлюбу в
рахунок погашення кредиторської
заборгованості по оплаті вартості
житла а також коштів, які ще не були ним
сплачені на користь ДП НАЕК
„Енергоатом" в особі ВП ХАЕС (далі -
підприємство); судом також порушено
право спільного сина, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на житло.

В суді апелянт та його
представник підтримали доводи
апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечила та
пояснила, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, тому підстави для його
скасування відсутні.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, допустив порушення
норм матеріального права.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи та порушенням судом норм
матеріального права оспорюване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що під час
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі з 06.06.2006 року по 10.09.2009 року у них
народився спільний син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 21 вересня 2006 року
ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_3 придбав у
фізичної особи квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з двох житлових кімнат
житловою площею 31,7 кв.м., загальною - 53,7
кв.м.

Право власності на квартиру було
зареєстровано за ОСОБА_1 КП
„Нетішинське бюро технічної
інвентаризації" 21.09.2006 року за
реєстраційним номером 15951280.

За умов договору оплата вартості
квартири була проведена у 2 етапи: 21210
грн. були передані продавця під час
підписання договору купівлі-продажу
квартири, а решта 120190 грн. - передані
продавцю після проведення реєстрації
договору.

З метою оплати вартості квартири
ОСОБА_1 та згодою та з відома ОСОБА_3
позичив у ОСОБА_6 2200 дол. США, а у ОСОБА_7 -
2000 дол. США а також отримав кредит у ВАТ
„Укрексімбанк" з передачею спірної
квартири кредитору в іпотеку.

26 червня 2008 року між ДП НАЕК
„Енергоатом" в особі ВП „Хмельницька
АЕС" та ОСОБА_1 було укладено договір
безвідсоткової цільової позики,
відповідно до якого останньому, як
працівнику підприємства, було надано
цільову позику в розмірі 100 000 грн. для
погашення банківського кредиту у ВАТ
„Укрексімбанк" на строк 20 років зі
сплатою щомісячно по 416 грн. в рахунок
погашення боргу.

Таким чином грошовими коштами,
отриманими від ОСОБА_6, ОСОБА_7 та банку
було проведено оплату вартості
спірного житла продавцю, а отримані від
ДП НАЕК „Енергоатом" в особі ВП
„Хмельницька АЕС" кошти були
спрямовані на погашення кредитної
заборгованості перед банком по оплаті
квартири.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 суд виходив
з того, що оскільки ОСОБА_1 після
розрізання шлюбу з ОСОБА_3 сплатив
частину боргових зобов'язань по сплаті
отриманих у кредит та позику коштів,
які були спрямовані на оплату вартості
спірного майна особистими коштами,
тому враховуючи також і ще не сплачену
ним суму боргу до ДП НАЕК „Енергоатом"
в особі ВП „Хмельницька АЕС" його
ідеальну частку в квартирі слід
збільшити до 80/100 з відповідним
зменшенням частки бувшої дружини до
20/100.

Однак такий висновок суду є
помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частиною 3 статті 61 СК України
встановлено, що якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім"ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст.65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім"ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім".

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 70
вказаного Кодексу у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засад рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім"ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім"ї.

Як вбачається зі змісту договору
безвідсоткової цільової позики ОСОБА_1
зобов'язаний повернути всю отриману
ним позику підприємству, що не
позбавляє його права на звернення до
ОСОБА_3 з вимогою про повернення на свою
користь половини сплачених коштів за
цим договором.

Оскільки договір безвідсоткової
цільової позики на придбання житла
було укладено за час перебування
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі та в інтересах сім"ї, то право
власності на отримані за цим договором
кошти виникло в обох з подружжя, а отже
і спірна квартира стає об'єктом права
їх спільної сумісної власності.

Крім того, обов'язок повернення
коштів, отриманих ОСОБА_1 від фізичних
та юридичних осіб лежить крім самого
позичальника, також і на його колишній
дружині, ОСОБА_3

Той факт, що в подальшому позика
була самостійно погашена лише ОСОБА_1
не впливає на розмір його частки, а може
бути підставою для регресної вимоги до
другого з подружжя - ОСОБА_3

За таких обставин, враховуючи
позовні вимоги сторін, які фактично
зводяться до визнання за ними права
спільної часткової власності на майно,
яке є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення позову ОСОБА_1
та повного задоволення позовних вимог
ОСОБА_3

Слід також зазначити, що доводи
позивача ОСОБА_1 про те, що він витратив
кошти з двох карткових рахунків, які
були оформлені на його ім'я, а саме 8256,59
грн. - з карткового рахунку в
Нетішинському відділенні ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" та 4765,48 грн. з
карткового рахунку, відкритому в
Нетішинському відділенні ПАТ КБ
„Приватбанк" на погашення боргових
зобов'язань по сплаті кредитних коштів,
витрачених на оплату вартості квартири
не підтверджені матеріалами справи. З
наданих суду позивачем письмових
роздруківок руху коштів на вказаних
карткових рахунках зв'язку між зняттям
коштів з рахунків та оплатою вказаних
вище боргових зобов'язань не
вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Клопотання ОСОБА_3, заявлене нею в
апеляційній скарзі про розподіл
боргових зобов'язань між нею та бувшим
чоловіком не було предметом розгляду
суду першої інстанції в зв'язку з
відсутністю відповідних позовних
вимог, тому відсутні правові підстави
для розгляду даного питання і в
апеляційному порядку. Аналогічну
позицію в суді висловила представник
апелянта, ОСОБА_4, пояснивши, що це
клопотання в апеляційній скарзі було
зазначено помилково.

Судові витрати між сторонами
підлягають розподілу відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України.

В матеріалах справи містяться
належні дані про сплату сторонами
судового збору при подачі позовних
заяв: ОСОБА_1 - 425 грн., ОСОБА_3 - 1098,74 грн. З
квитанцій до прибуткових ордерів
вбачається, що ОСОБА_1 сплатив адвокату
ОСОБА_2 за надання правової допомоги в
даній справі 2000 грн.

Враховуючи принцип
пропорційності розподілу судових
витрат, встановлений ст. 88 ЦПК України,
на користь ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_3
підлягає сплата 1103,01 грн. судових
витрат (109872,50х100:175796=62,50%х425:100=265,63 грн. -
витрати по сплаті судового
збору+62,50х1339,80:100=837,38 грн. - витрати на
правову допомогу з врахуванням вимог
Закону України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах".

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
підлягає стягнення 1098,73 грн.,
враховуючи ціну позову та задоволені
судом вимоги.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 1 липня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково,
зустрічний позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
спільної часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, по ?
частині за кожним.

В решті позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1098
грн. 73 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1103
грн. 01 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук