Номер провадження: 22-ц/785/4164/14
Головуючий у першій інстанції Ярош С.В.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 10 травня 2007року в
частині визнання права власності на
гараж,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання за нею права
власності на гаражі площею 29,76 кв. м. і
32,24 кв. м. та сарай площею 21,08 кв. м., які
знаходяться на території двору будинку
АДРЕСА_1, з підстав передбачених ст. ст.
344,376 ЦК України.

В обґрунтування позову позивач
посилалась на те, що у 1948 році її дід
ОСОБА_4 отримав дозвіл на будівництво
сараю для зберігання вугілля та дров
для опалення своєї квартири АДРЕСА_1, а
також на будівництво гаража для його
автомобіля. Вже на протязі більше ніж 50
років спірні гаражі та сарай
перебувають у користуванні родини
позивача, жодних спорів з цього приводу
з сусідами немає, але, оскільки минуло
багато років, деякі документи щодо цих
будівель не збереглися; через
відсутність усіх документів
відповідач визнати за нею право
власності відмовляється.

Представник відповідача участі у
розгляді справи не приймав, про час та
місце розгляду справи не повідомлявся.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 10 травня 2007року позов
ОСОБА_2 до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання права власності -
задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на нежиле приміщення - гараж,
площею 29,76 кв м, на нежиле приміщення -
гараж, площею 32,24 кв м, на нежиле
приміщення - сарай, площею 21,08 кв м, - які
знаходиться у дворі житлового будинку
АДРЕСА_1. Зазначено, що дане рішення є
підставою для державної реєстрації КП
„Одеським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості" права власності на нежиле
приміщення гараж, площею 29,76 кв м, на
нежиле приміщення гараж, площею 32,24 кв
м, на нежиле приміщення сарай, площею
21,08 кв м, які знаходяться у дворі
житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 14 листопада 2007 року судом
роз'яснено рішення суду від 10 травня 2007
року, зазначено, що площа нежилих
приміщень, на які визнано право
власності за ОСОБА_2 складає: гаражів 24,7
кв. м та 27 кв. м, сараю - 12,8 кв. м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 10 травня 2007року в
частині визнання за ОСОБА_2 права
власності на нежитлове приміщення -
гараж, площею 27 кв. м скасувати та
ухвалити в скасованій частині нове
рішення про відмову у позові,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, на
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та на
порушення судом норм процесуального
права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної

скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга в межах оскарження
підлягає задоволенню, а рішення суду в
оскарженій частині скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.1,3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач є власником квартири
АДРЕСА_1, що спірний гараж у дворі
будинку було збудовано батьком
позивача за узгодженим проектом, що
протягом 50 років родина позивача
користувалась ним, ремонтувала, і що
відповідач безпідставно відмовляє
позивачу у визнанні права власності на
нього, а тому на підставі ст. 392 ЦК
України та ст. 48 Закону України «Про
власність» її право підлягає захисту
судом.

Проте з такими висновками суду
погодитись неможливо.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з приписами ст. 3 ЦПК України, ст.
15 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Перелік способів набуття
права власності визначено в главі 24
розділу І книги третьої ЦК України.

Згідно зі ст. 26 п. 34 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
виключної компетенції міських рад
відноситься питання регулювання
земельних відносин.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач разом з сином ОСОБА_5 мешкає в
приватизованій чотирьохкімнатній
квартирі № 15 (3 поверх) по АДРЕСА_1,
зареєстрована в ній з 1962 року.(а.с.25)
Згідно з рішенням виконкому
Ворошилівської районної ради № 277 від 26
квітня 1954 року, копія якого надана
позивачем, ОСОБА_6 дозволено
будівництво гаража (одного) для
індивідуального автомобіля у будинку
АДРЕСА_1, узгодивши проект з
Управлінням гол. Архітектора, з
пожарними та санітарними інспекціями
району, зобов'язано ОСОБА_6 будівництво
гаража здійснити своїми силами та
засобами під відповідним технічним
наглядом. (а.с.7) Відомостей про надання
міською радою земельної ділянки під
будівництво гаражу, про прийняття його
в експлуатацію та відомості про його
площу після будівництва до ухвалення
рішення у справі немає. Розпорядженням
Приморської райадміністрації Одеської
міськради № 824 від 26.03.2004р. за
зверненням ОСОБА_2 збережено
(невстановлений, без зазначення
розміру) кам'яний гараж улаштований
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, дозволено
його експлуатацію тимчасово, до
реконструкції району, водночас вказано
позивачу, що при експлуатації гаражу
слід дотримуватись санітарних та
протипожежних правил, укласти договір
на оплату повернення експлуатаційних
витрат.(а.с.13) Всупереч встановленому, в
наданій позивачем викопіровці із плану
двору будинку вказано як належні
позивачу уже два гаражі і сарай, та без
визначення їх площі.(а.с.15) Доказів
виникнення спору у позивача з
Приморською райадміністрацією щодо
спірного гаражу не вбачається. Після
ухвалення рішення позивачем було
надано суду копії титульних листів
технічних паспортів спірних
нежитлових приміщень, серед яких
надано і титульний лист технічного
паспорту на спірний гараж, площа якого
(за поясненням позивача) складає 27 кв. м.
(за рішенням суду - 32,24 кв. м).(а.с.40)

Із досліджених апеляційним судом
письмових доказів вбачається, що
рішенням виконкому Ворошиловської
районної ради № 490 від 06 вересня 1954 року
було надано дозвіл ОСОБА_7 побудувати
своїми силами та засобами гараж
(спірний) для індивідуального
автомобіля у будинку по АДРЕСА_1,
зобов'язано ОСОБА_7 будівництво гаража
виконати під технічним наглядом, у
відповідності з вимогами Управління
Головного архітектора, пожарної та
санітарної інспекції.(а.с.109) Відомостей
про надання ОСОБА_7 земельної ділянки
під будівництво гаражу, про прийняття
його в експлуатацію, та про оформлення
права власності на збудований гараж
після винесення рішення № 490 від 06
вересня 1954 року суду не надано. За
викопіровкою із плану будівельного
кварталу за станом на 1955р. вказаний
гараж позначено буквою «П» розмірами
2,65х5,15.(а.с.108) За технічним паспортом,
наданим апелянтом ОСОБА_3, за станом на
20.06.2008р., площа спірного нежитлового
приміщення (уже позначеного як сарай)
складає 26,8 кв. м. (за технічним
паспортом позивача 27 кв. м), і воно
визначено як самочинно
збудоване.(а.с.111-112) Вбачається, що 16.06.1992
року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_3 квартиру
під АДРЕСА_1. (а.с.115-116) За письмовою
домовленістю між дарувальником та
обдарованим від 10 липня 1992 року спірний
гараж дарувальником без належного
оформлення було передано
обдаровуваному ОСОБА_3.(а.с.113) Водночас
і у позивача відсутні документи, які б
свідчили про набуття нею права
власності на спірний гараж у
встановленому законом порядку.
Висновки суду з цього приводу не
відповідають обставинам справи.

Згідно з матеріалами справи рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 02.07.2004р. у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_7 було визнано право власності
на спірне нежитлове приміщення,
поіменоване як сарай, за ОСОБА_3
Додатковим рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 20.11.2008р.
визнано право власності на спірне
нежитлове приміщення з зазначенням
його площі 26,8 кв. м. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
19 жовтня 2009 року вищевказане рішення
суду від 02.07.2004р. та додаткове рішення
від 20.11.2008р. скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, справа
розглядається. (а.с.50-53,55,123-139)

Статтею 392 ЦК України передбачена
можливість захисту права власності
власника шляхом визнання тільки у разі,
якщо право власності уже виникло і не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує право власності.

Таких обставин із матеріалів справи не
вбачається. Оскільки неможливо
вважати, що ОСОБА_2 набула право
власності на спірний гараж на законних
підставах, то відповідно вона не вправі
вимагати судового захисту порушеного
права шляхом визнання за нею права
власності, з підстав визначених ст.392 ЦК
України та ст.48 Закону України «Про
власність», які були застосовані судом.
Відтак, норми матеріального права були
застосовані неправильно.

У відповідності з наданими витягами
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно спірне нежитлове
приміщення (гараж, сарай) значиться
зареєстрованим, як за ОСОБА_2 ( за
оскарженим рішенням суду), так і за
ОСОБА_3 за скасованим рішенням суду від
02.07.2004р..(а.с.110,142) Суд ухвалив рішення на
користь позивача за наявності не
скасованого на той час рішення суду від
02.07.2004р. на користь ОСОБА_3 Зазначене та
вищенаведені обставини свідчать про
те, що між сторонами дійсно існує спір
щодо вищевказаного гаражу-сараю, а між
тим, ОСОБА_2 позову до ОСОБА_7, яким було
збудовано гараж, та до ОСОБА_3, який
право власності позивача не визнає, не
заявляла. Як наслідок, вказані особи
були позбавлені можливості доводити
переконливість своїх заперечень проти
позовних вимог позивача, як це
передбачено ст. ст.10 ч.3, 60 ЦПК України.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_3
немає документів про право власності
або про право користування на спірне
нежитлове приміщення, і тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
враховуючи встановлене, висновків суду
не спростовує.

Посилання позивача в позовній заяві на
набувальну давність також є
неспроможним, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
статті 344 ЦК про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом
(2004р.). Таким чином, питання про набуття
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю за будь-яких
обставин не могло вирішуватися судом
раніше 01 січня 2011 року. Позов подано у
грудні 2006 року.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід задовольнити, рішення суду першої
інстанції в оскарженій частині
скасувати, і ухвалити в скасованій
частині нове рішення про відмову у
позові.

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.2,309,313-316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 10 травня 2007 року в
частині задоволення позову ОСОБА_2 про
визнання за нею права власності на
гараж площею 27 кв. м (32,24 кв.м) скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради в зазначеній
частині відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

Л.А. Гірняк