Справа № 434/4112/13-ц
Провадження № 22ц/782/5247/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

Головуючого судді - Лозко Ю. П.

Суддів: Заіки В. В., Медведєва А.
М.

При секретарі :
Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 14 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Виконавчого комітету
Луганської міської ради, про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною,
визначення порядку участі у вихованні
дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з вказаним позовом,
в обґрунтування якого вказала, що між
нею та відповідачем 21 серпня 2008 року
було зареєстровано шлюб, який було
розірвано 18 жовтня 2011 року рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська. Від цього шлюбу сторони
мають спільну малолітню дитину сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що
відповідачем створюються перешкоди у
її спілкуванні з малолітньою дитиною,
позивачка просила суд, зобов'язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні
з сином ОСОБА_4, визначивши спосіб її
участі у вихованні дитини: щоденно з 19-00
до 20-00, четвер з 9-00 до 20-00.

Рішенням Артемівського районного
суду м. Луганська від 14 листопада 2013
року позовні вимоги задоволено
частково, зобов'язано ОСОБА_2 не
перешкоджати ОСОБА_3 у спілкуванні з
сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити
порядок спілкування ОСОБА_3 з її
малолітнім сином ОСОБА_4 у такий спосіб:
щонеділі з 16-00 до 19-00, щотижня по
четвергам з 15-00 до 19-00.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд,
скасувати рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 14
листопада 2013 року та ухвалити по справі
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції виконано.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка має передбачене законом
право на безперешкодне спілкування зі
своєю малолітньою дитиною, сином
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та приймати участь
у його вихованні, що буде відповідати
інтересам дитини, і здійснення цих
прав, має бути забезпечено у
встановленому законом способі та
порядку, передбачених зокрема ст. 159 СК
України, оскільки відповідачем
створюються такі перешкоди.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають дійсним
обставинам справи, вимогам закону.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що сторони з 22 серпня 2008
року перебували у шлюбі. Від цього
шлюбу вони мають малолітню дитину сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Артемівського районного
суду м. Луганська від 18 жовтня 2011 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний.

З липня 2011 року сторони
проживають окремо, та з цього часу
малолітня дитина син ОСОБА_4, залишився
на вихованні та утриманні відповідача,
проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 141 СК України,
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Відповідно до вимог ст. 157 СК
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

З липня 2011 року по вересень 2012
року позивачка перебувала за межами м.
Луганська, у м. Києві. Після повернення
до м. Луганська, позивачка виявила
бажання виховувати свого малолітнього
сина, у зв'язку з чим, між сторонами
виник спір щодо її спілкування та
виховання дитини. Після чого, позивачка
звернулась із заявою до органу опіки та
піклування про визначення мешкання її
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням комісії з питань захисту
прав дитини при виконкомі Артемівської
районної у м. Луганську ради від 20
листопада 2012 року, було вирішено не
надавати ОСОБА_3 висновку органу опіки
та піклування про можливість
визначення місця мешкання її
малолітнього сина з нею. Також, було
рекомендовано встановити
психологічний контакт зі своїм сином
шляхом спілкування з дитиною та участі
у її вихованні з порядком спілкування
та участі у вихованні ОСОБА_3 свого
малолітнього сина ОСОБА_4, у робочі дні
на території дитячого садку, за
узгодженням з вихователем та у
присутності психолога або вихователя.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачка була позбавлена
можливості приймати участь у
вихованні, та спілкуватися зі своєю
дитиною за вищевказаним в рішенні
порядку, оскільки відповідач
перешкоджав їй бачитись з сином, на
певний час забирав дитину з дитсадку,
між сторонами з цього приводу виникали
сварки, за цих обставин, рішенням
комісії з питань захисту прав дитини
при виконкомі Артемівської районної у
м. Луганську ради від 26 березня 2013 року
визначено, що ОСОБА_3 має право
спілкуватись зі своїм малолітнім сином
ОСОБА_4 в порядку, визначеному за
попередньою домовленістю з батьком
хлопчика - ОСОБА_2

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, вказане рішення від 26.03.2013 року,
відповідачем також було проігноровано.

Згідно витягу з рішення комісії з
питань захисту прав дитини та
підтримки сім'ї №7 від 28.10.2013 року,
комісією вирішено: вважати недоцільним
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у
відношенні сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження;час спілкування ОСОБА_3
з її малолітнім сином ОСОБА_4,
визначити:- у неділю з 17.00 до 20.00; один
день серед тижня, враховуючи змінний
графік роботи ОСОБА_3 з 13.00 до 17.00 (за
попередньою домовленістю з батьком
хлопчика ОСОБА_2, враховуючи режим дня
дитин).

Відповідно до положень ч. 1 ч.2 ст. 159 СК
України, якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини, місце та час їхнього
спілкування.

Отже, судом встановлено, що
відповідач створює позивачці
перешкоди у її спілкуванні з їхньою
малолітньою дитиною, сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що фактично не
заперечується відповідачем, проте, з
урахуванням обставин справи, підстави
для позбавлення позивачки цього
безумовно законного права відсутні,
тому дане порушене право має бути
захищеним у порядку і спосіб
передбачений нормами закону.

Таким чином, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює та прийшов до правильного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом першої інстанції не враховані
ті обставини, що даний позов, заявлений
позивачкою виключно з метою ухилення
від сплати аліментів, вона не прагне
спілкування з малолітнім сином і
позивачці зовсім не цікаве життя та
розвиток дитини, а короткочасні її
побачення з сином негативно впливають
на дитину, проте, апелянт в свою чергу
не створює жодних перешкод у
спілкуванні позивачки з їхнім
малолітнім сином, на увагу колегії
суддів не заслуговують, оскільки
спростовуються наявними у справі,
дослідженими судом доказами.

Доводи апеляційної скарги, про те,
що позивачка матеріально дитину не
утримує, має заборгованість по
аліментах, що в провадженні
Артемівського районному суді м.
Луганська, перебуває цивільна справа
про позбавлення позивачки
батьківських прав у відношенні до
малолітнього сина ОСОБА_4, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
дані обставини не впливають на обсяг
передбачених законом прав позивачки
відносно її участі у вихованні дитини
та спілкуванні з дитиною.

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом першої інстанції не було
надано можливість дитині висловити
свою думку, згідно посилань апелянта -
фактично по суті спору, тому що мамою
він вважає іншу жінку, а саме дружину
відповідача, колегія суддів до уваги не
приймає, та зауважує, що в силу ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року (ратифікована
Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття
чинності для України 27 вересня 1991 року)
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Отже, зважаючи на малолітній вік
дитини, враховуючи вказані положення
про те, що малолітня дитина не повинна,
окрім тих випадків, коли є виключні
обставини, бути розлучена зі своєю
матір'ю, а відповідачем фактично
створені такі умови, в наслідок чого
позивачка позбавлена можливості
спілкуванні зі своїм малолітнім сином
та приймати участь у вихованні дитини,
що не відповідає інтересам дитини, та
беручи до уваги відсутність вказаних
вище виключних обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
задоволення позову.

Та обставина, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
справи, не вислухана думка дитини, не є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки судом
під час ухвалення рішення, враховані
інтереси малолітньої дитини, та
законні права та обов'язки сторін.

Окрім того, діючим законодавством,
не передбачений безумовний обов'язок
суду, під час вирішення спору щодо
визначення порядку спілкування з
малолітньою дитиною одного з батьків,
надавати малолітній дитині можливість
висловити свою думку.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, зводяться до не згоди з
висновками суду по оцінці доказів, але
згідно зі ст. 212 ЦПК України право
оцінки наданих доказів належить
безпосередньо суду.

Доказів, які б спростували
висновки суду, апелянтом не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 209 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :