АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5123/14
Справа №644/2834/14-ц
Головуючий 1 інст. - Лігус С.М.
УХ ВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Старіковій К.В..,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія» на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 28 травня 2014 року у
справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» до ОСОБА_2 про
стягнення суми в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

27 березня 2014 року позивач ПАТ
«Страхове товариство «Гарантія»»
звернувся до суду з позовом про
стягнення страхового відшкодування в
порядку регресу в сумі 8758,53 грн.,
посилаючись при цьому на наступне. 30
січня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком «Золоті
ворота» (надалі ПАТ «Золоті ворота») та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір № 47 про надання споживчого
кредиту в сумі 10000 грн. на термін до 29
січня 2009 року з виплатою 24% річних та
відповідач ОСОБА_2 отримав зазначений
кредит.

22 вересня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком «Золоті
ворота» та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір № 543 про надання
споживчого кредиту в сумі 5000 грн. на
термін до 21 вересня 2009 року з виплатою
24% річних та відповідач ОСОБА_2 отримав
зазначений кредит.

03 грудня 2007 року між ВАТ «Страхове
товариство «Гарантія» та
акціонерно-комерційним банком «Золоті
ворота» був укладений генеральний
договір страхування кредитів зі
змінами згідно Договору про зміни № 1
від 04 грудня 2007 року та Договору про
зміни № 2 від 29 вересня 2008 року.
Відповідно до п. 1.1. Договору
страхування, предметом договору є
страхування майнових інтересів
Страхувальника, пов'язаних з ризиком
фінансових втрат в результаті
невиконання Позичальниками своїх
зобов'язань по Договорам надання
споживчого кредиту в частині повного
або часткового повернення отриманого
кредиту та/або нарахованих за ним
процентів, та/або нарахованої
комісійної винагороди.

20 червня 2011 року Відкрите акціонерне
товариство «Страхове товариство»
Гарантія» було перейменовано у
Приватне акціонерне товариство
«Страхове товариство» Гарантія».

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за
кредитними договорами належним чином
не виконав, своєчасно плату за
користування кредитними договорами не
вносив, внаслідок чого заборгував на
користь АКБ «Золоті ворота» плату по
тілу кредиту, відсотки за простроченим
платежем та комісійну винагороду, що
складає 8758,33 грн., які позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
в порядку регресу, оскільки на
виконання умов договору страхування та
Мирової угоди від 22 березня 2011 року ПАТ
«СТ «Гарантія» виплатило страхове
відшкодування АКБ «Золоті ворота» на
зазначену суму.

Сторони в судове засідання не
з'явилися. Від представника позивача
надійшла заява про слухання справи за
його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 просив слухати
справу за його відсутності та надав
суду письмові заперечення, де вказав,
що ним повністю виконані зобов'язання
перед ПАТ «Золоті ворота» за
кредитними договорами та надав суду
довідки від ПАТ «Банк золоті ворота»
про те, що зобов'язання ОСОБА_2 за
кредитним договором № 47 від 30 січня 2008
року та кредитним договором № 543 від 22
вересня 2008 року повністю виконані.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суд м. Харкова від 28 травня 2014
року, у позові приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу в сумі 8758,33 гривень, відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватне
акціонерне товариство «Страхове
товариство «Гарантія», просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскільки
відповідачем про виконання зобов'язань
за кредитним договором надані довідки
банку про відсутність заборгованості
за кредитними договорами № 47 та № 543, в
яких не зазначено ким та яким чином
виконано зобов'язання перед банком.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія»
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального
кодексу України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ст.
57, ч. 1 ст. 58, ч. 1, 2, 4 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509, ст. 526, ст. 527, ч.
1 ст. 545, ст. 599, ст. 979, ст. 1054 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Кожна із
сторін у зобов'язанні має право
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу
України, ст. 27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно п. 7.10 Генерального договору
страхування кредитів від 03 грудня 2007
року, в разі, якщо після виплати
страховиком відшкодування,
позичальник протягом строку дії
кредитного договору вносить раніше
прострочені чергові платежі по
кредиту, в результаті чого виникає
ситуація випередження графіка
погашення кредиту на суму не менш 10,00
(десять) гривень (включно),
страхувальник зобов'язаний повернути
страховику отримане відшкодування в
сумі перевищення планової
заборгованості над сумою реальних
зобов'язань позичальника по кредитному
договору, але не більше отриманого
страхового відшкодування. При цьому
повернення отриманого страхового
відшкодування здійснюється протягом
п'яти робочих днів з моменту виникнення
стану випередження графіка погашення.

Рішенням суду першої інстанції
встановленні такі факти та відповідні
їм правовідносин:

30 січня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком «Золоті
ворота» (надалі ПАТ «Золоті ворота») та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір № 47 про надання споживчого
кредиту в сумі 10000 грн. на термін до 29
січня 2009 року з виплатою 24% річних та
відповідач ОСОБА_2 отримав зазначений
кредит. 22 вересня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком «Золоті
ворота» та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір № 543 про надання
споживчого кредиту в сумі 5000 грн. на
термін до 21 вересня 2009 року з виплатою
24% річних та відповідач ОСОБА_2 отримав
зазначений кредит.

Відповідач ОСОБА_2 надав докази про
виконання зобов'язань по застрахованим
кредитним договорам, а саме, довідки
від ПАТ «Банк золоті ворота» про те, що
зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним
договором № 47 від 30 січня 2008 року та за
кредитним договором № 543 від 22 вересня
2008 року повністю виконав (а.с. 68, 69).

Позивач не реалізував процесуальне
право сторони у цивільній справі на
участь у судовому засіданні суду
першої інстанції та не надав доказів на
підтвердження того, що відповідачем
ОСОБА_2 не виконано умов кредитних
договорів.

Даних про те, що надані відповідачем
докази про підтвердження виконання
ОСОБА_2 кредитних зобов'язань є
неналежними та недопустимими,
відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60
Цивільного процесуального кодексу
України, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд не знайшов
підстав для стягнення з відповідача
суми заборгованості за кредитними
договорами в порядку регресу.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія» -
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 28 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -
Судді колегії: