Справа №705/619/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Уманський
міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Мельничука
Ю.В.

при секретарі Юхименко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умані
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,
посилаючись на те, що 10 лютого 2012 року
він і відповідач домовились про
купівлю будинку, загальною площею 192,8
кв. м., та земельної ділянки, площею 0,3959
га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Уманського району Черкаської області,
за ціною 240 000 (двісті сорок тисяч)
гривень 00 коп. Також вони домовились, що
він, його дружина - ОСОБА_4 та малолітня
донька будуть проживати у вказаному
будинку до повного розрахунку та
підписання договору купівлі-продажу.
Так як всієї суми на купівлю будинку у
нього не було, вони домовились, що
розрахунок за вказане нерухоме майно
буде проводитися частинами до повного
розрахунку, після чого будуть
оформлені договори купівлі-продажу
земельної ділянки та будинку. При цьому
вони підписали попередній договір,
згідно з яким позивач передав
відповідачу в якості завдатку суму
коштів 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч)
гривень 00 коп. В період проживання в
даному будинку ним було проведено
деякі ремонтні роботи, а саме:
проведення опалення,
внутрішньо-оздоблювальні роботи в
будинку, чищення криниці. 23 липня 2012
року попередній договір від 10.02.2012 року
вони розірвали, домовившись, що
попередній платіж є авансом, а не
завдатком та залишиться у відповідача
та він передав відповідачу ще 30000
гривень, всі інші умови залишились без
змін. Підтвердженням його слів є
власноруч написана відповідачем
розписка про отримання ним від нього
коштів 85 000 гривень в якості авансу за
земельну ділянку та будинок, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Уманського району Черкаської області.
Через деякий час відповідач повідомив,
що він хоче отримати решту суми за
будинок найближчим часом. Позивач
сказав відповідачу, що в нього немає
такої суми коштів на даний час. Через
декілька днів відповідач знову
зателефонував та поцікавився чи є в
нього обумовлена сума коштів, ОСОБА_1
відповів, що таких коштів у нього немає,
після чого відповідач повідомив що він
зі своєю сім'єю повинні негайно
звільнити будинок. Позивач та його
дружина звільнили вказаний будинок та
передали ключі від нього відповідачу.
Під час передачі ключів позивач
попросив відповідача повернути його
кошти сплачені в якості авансу за
вищевказаний будинок та земельну
ділянку. Однак, відповідач повідомив,
що в нього немає даної суми коштів, і що
він поверне їх пізніше.

Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є
сума або рухоме майно, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних із нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних із
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Договір купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки між
сторонами укладено не було, ніякого
зобов'язання у позивача з виплати
відповідачу вартості будинку не
виникло. Відповідач не є кредитором, а
позивач не є боржником. Таким чином,
відповідач володіє грошовими коштами,
що належать позивачу, без достатніх
правових підстав.

Бажаючи врегулювання питання мирним
шляхом, позивач неодноразово
телефонував, зустрічався з
відповідачем, щоб вирішити дане
питання мирним шляхом, але відповідач
навідріз відмовився повернути гроші. В
зв'язку з цим позивач ОСОБА_1 змушений
звернутися до суду за захистом своїх
прав до суду, просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 85000
гривень та стягнути з ОСОБА_2 на його
користь судовий збір в розмірі 850
гривень.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ОСОБА_1 за захистом своїх прав про
відшкодування шкоди, який ухвалою суду
від 28.02.2014 року був прийнятий до
розгляду та об'єднаний в одне
провадження з первісним позовом, в
якому посилався на те, що 01 січня 2012
року на його об'яву про продаж
домоволодіння по АДРЕСА_1 яке
складається з житлового будинку,
загальною площею 192,8 кв.м., та
надвірними нежилими господарськими
спорудами, які належать йому на праві
власності згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, серія САЕ
№105818 від 27.01.2012 року, і земельної
ділянки, загальною площею 0,3959 га, яка
належить йому на підставі державного
акта про право власності на землю серія
ЧР №143024 від 01.11.2004 року, відгукнувся
позивач по первісному позову та
відповідач по зустрічному позову
ОСОБА_1 При зустрічі вони в усній формі
домовилися, що ОСОБА_1 хоче придбати
його домоволодіння за запропоновану
ним суму у 240 000 грн., але на даний час у
нього є лише 70000 грн., а всю, обумовлену
нами суму він матиме можливість
сплатити, як продасть свою квартиру.
Тоді вони домовилися, що до 10 лютого 2012
року ОСОБА_1, вже офіційно оформивши в
нотаріальній конторі договір
купівлі-продажу, купить його
домоволодіння, а він до того часу
повинен повністю підготувати всі
документи на продаж домоволодіння.
Після цього він негайно розпочав
підготовку документів по зазначеному
домоволодінню для оформлення договору
купівлі-продажу в нотаріальній
конторі, на що витратив значні кошти.
Під час підготовки документів до нього
неодноразово зверталися різні люди,
які хотіли придбати його
домоволодіння, і за значно більшу суму,
ніж 240000 грн., однак він всім відмовляв,
наголошуючи, що вже відбулася
домовленість про продаж цього
домоволодіння ОСОБА_1 Однак, 10 лютого 2012
року, при особистій зустрічі з
потенційним покупцем вказаного
домоволодіння ОСОБА_1 з'ясувалося, що в
нього обумовлена сума коштів на
придбання домоволодіння відсутня. Але
ОСОБА_1 дуже просив певний час ще
почекати, коли він повністю збере
гроші, після чого вони оформлять
договір купівлі-продажу домоволодіння.
На підтвердження своїх серйозних
намірів та підтвердження двосторонніх
зобов'язань щодо купівлі домоволодіння
по вказаній адресі, ОСОБА_1
запропонував завдаток в розмірі 55 000
грн. ОСОБА_2 погодився прийняти
вказаний завдаток, і прийняв ці кошти
10.02.2012 року, написавши власноручно йому
розписку про отримання в ОСОБА_1 55000
грн. саме як завдатку. Після отримання
ним вказаного завдатку, того ж дня,
10.02.2012 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як
покупцем, було укладено попередній
договір, згідно умов якого покупець
ОСОБА_1 згідний придбати в ОСОБА_2
зазначене домоволодіння за 240000 грн., а
ОСОБА_2 зобов'язуюся за вказану суму
йому продати це домоволодіння до 10
травня 2012 року, і належним чином
оформити договір купівлі-продажу в
нотаріальній конторі у зазначений в
цьому договорі строк. На початку квітня
2012 року ОСОБА_1 попросив ОСОБА_2
надати йому і його сім'ї у користування
вказане домоволодіння, так як все одно
мав його придбати, і він погодився на
це, так як вже отримав зазначену суму
завдатку та уклав з ним відповідний
попередній договір. Однак при цьому він
попередив ОСОБА_1, щоб без його дозволу
останній нічого не перебудовував і не
перевлаштовував, поки офіційно не
стане його власником, на що він
погодився та запевнив що робити цього
не буде. Тоді ж вони домовилися, щодо
часу укладення між ними договору
купівлі-продажу.

Сподіваючись, що 10 травня 2012 року він
продасть зазначене домоволодіння та
отримає вказану суму коштів, якою
вільно зможе розпорядитися, ним були
позичені в сторонніх людей кошти в сумі
60 000 грн. та придбано автомобіль. Однак в
березні 2012 року в країні відбулася
значна інфляція, ціни на все значно
зросли на 20-30 відсотків, а він повинен
був віддавати борги по позичених ним
60000 грн., а тому зателефонував ОСОБА_1 та
запитав, чи будуть в нього у визначений
час кошти в повному обсязі та чи 10
травня 2012 року між ними відбудеться
купівля-продаж його домоволодіння, так
як документи в нього готові, на що в
черговий раз ОСОБА_1 запевнив, що
домовленість залишається в силі та що 10
травня 2012 року в нотаріальній конторі
вони оформлять офіційно угоду
купівлі-продажу домоволодіння.
Незважаючи на запевнення та наміри
ОСОБА_1 придбати вказане домоволодіння,
10 травня 2012 року було встановлено, що
коштів на купівлю домоволодіння в
нього немає, і він не готовий йти в
нотаріальну контору оформляти договір
купівлі-продажу. Крім того, строк дії
поновлених та підготовлених до
здійснення продажу домоволодіння
документів виходив, і ОСОБА_2 не мав
можливості чекати, коли у ОСОБА_1
з'являться гроші, тому вказав на його
несумлінність при виконанні умов
договору. ОСОБА_1 визнав свою вину та
зазначив, що за свої кошти відшкодує
потрачені гроші на оновлення
документів на домоволодіння, які
склали загальну суму 3783 грн. 16 коп., так
як ОСОБА_2 було оплачено КП ЧООБТІ за
виготовлення технічної документації
на житловий будинок по АДРЕСА_1
Уманського району та за проведення
поточної технічної інвентаризації для
відчуження нерухомості 3282 грн. 56 коп., в
ДП «Інформаційний центр» МУЮ за
отримання витягу на відчуження та за
оформлення свідоцтва про право
власності та його реєстрацію ще 500 грн.
60 коп. При цьому ОСОБА_1 настійливо
переконав, що гроші на купівлю будинку
у нього будуть, та просив його надати ще
відстрочку для виконання домовленості
щодо договору купівлі-продажу
домоволодіння, та запевнив, що 10 липня
2012 року в нього гроші вже точно будуть і
він зможе придбати домоволодіння у
вказаний час. Просив також продовжити
йому та його сім'ї дозвіл на
використання домоволодінням для
проживання та зазначив, що при
оформленні договору купівлі-продажу
він оплатить і час використання
домоволодіння для проживання сім'ї в
середньому розрахунку вартості
найманого житла. Він з цим погодився та
надав ОСОБА_1 дозвіл на використання
домоволодіння для його проживання та
проживання його сім'ї, і при цьому ще
раз нагадав, щоб він не виконував
ніяких робіт в домоволодінні до того
часу, поки не стане його власником.
Через декілька днів він звернувся до
ОСОБА_1 з пропозицією надати хоч
частково ще якісь кошти вже в рахунок
оплати за домоволодіння, так як йому
необхідно було терміново повертати
позичені в людей гроші. ОСОБА_1 надав 15000
грн. та розповів, що придбав собі
автомобіль та займається фермерською
діяльністю. ОСОБА_2 звернув його увагу
на те, що ОСОБА_1 відмовляється навмисно
укладати з ним договір купівлі-продажу
його домоволодіння, посилаючись на
відсутність коштів, в той час як в
дійсності має ці кошти, але
використовує їх зовсім з іншою метою.
Але ОСОБА_1 знову запевнив, що вже усна
їхня домовленість про укладення між
ними договору купівлі-продажу 10 липня
2012 року залишається в силі, та що в той
строк він дійсно купить у нього його
домоволодіння. Однак і 10 липня 2012 року в
ОСОБА_1 обумовленої суми грошей для
придбання домоволодіння не виявилося і
він не мав змоги укласти договір
купівлі-продажу. ОСОБА_2 повідомив
ОСОБА_1, щоб він разом зі своєю сім'єю
виселився з будинку. Однак 23 липня 2012
року ОСОБА_1 приїхав до нього та привіз
ще 15000 грн. та вказав, що в найближчий
час повністю збере всю суму і вони
оформлять договір купівлі-продажу його
домоволодіння. В черговий раз він йому
повірив, вказану суму грошей взяв і під
його диктовку написав йому розписку в
отриманні від ОСОБА_1 загальної суми 85000
грн. Однак ніякого договору щодо
завдатку вони не розривали, попередній
договір від 10 лютого 2012 року та його
розписка від тієї ж дати, яку ОСОБА_1 до
суду з матеріалами позовної заяви не
додав, залишаються в силі. Тобто він 10
лютого 2012 року отримав від ОСОБА_1 лише
завдаток в сумі 55000 грн., і ця сума є та
залишається завдатком. Однак,
порадившись вдома з близькими, 24.07.2012
року він поїхав до свого домоволодіння
в село Полянецьке Уманського району, де
в його домоволодінні на той час
проживав ОСОБА_1 зі своєю сім'єю, щоб
визначитися остаточно з датою
укладення договору купівлі-продажу
домоволодіння. В цьому домоволодінні
він побачив, що ОСОБА_1 без будь-якого
його дозволу та згоди почав чистити
криницю в дворі, а над криницею
розібрав дах, землею від копання
криниці засипав кущі винограду та
смородини, використовував його
господарські споруди для утримання
свиней, а земельну ділянку для
вирощування продуктів харчування. Тоді
ж, 24.07.2012 року, він запропонував ОСОБА_1
варіант вирішення проблеми щодо
придбання даного домоволодіння, а саме,
щоб ОСОБА_1 кожен місяць оплачував йому
певну суму за домоволодіння, але він не
погодився, сказавши, що коштів в нього
немає, а кредит в банку йому брати не
вигідно. Тоді він заборонив ОСОБА_1
робити будь-які будівельні та інші
роботи в домоволодінні, та звернув
увагу, що останній продав свою
квартиру, але купляти за ці кошти
домоволодіння не бажає, а тому йому
необхідно прийняти якісь конкретні дії
та рішення по цьому питанню. Приблизно
через два тижня ОСОБА_1 зателефонував
та повідомив, що він зі своєю сім'єю
вирішив виселятися з домоволодіння,
але просив надати йому можливість
пожити ще деякий час в будинку, поки
вони знайдуть інше помешкання та
зберуть врожай із земельної ділянки.
Тоді ж вони домовилися, що він поверне
ОСОБА_1 15 000 грн., які той надав останній
раз, тобто 23 липня 2012 року, а іншу
частину грошей на суму 15 000 грн.
віддасть, як продасть своє
домоволодіння, так як в нього також
відсутні кошти. Він також попросив
ОСОБА_1 при виселенні з домоволодіння
навести порядок, прибрати землю,
поставити на місце дах над криницею.
Однак в жовтні 2012 року, коли ОСОБА_1
виселився з домоволодіння, ОСОБА_2
побачив там гору пакетів, мішків,
ящиків з памперсами та сміття по всьому
будинку, дах над криницею так і
залишився розібраним, земля не
засипана і в криниці відсутній
електронасос, вода до вживання
непридатна. 15000 грн. ОСОБА_2 повернув в
кінці липня 2012 року через ОСОБА_5,
проживаючого в селі Юрпіль
Маньківського району Черкаської
області, який в той час працював в м.
Умань, та мав можливість побачити і
передати гроші ОСОБА_1 В такому випадку
він отримав від ОСОБА_1 двома траншами
по 15000 грн. на загальну суму 30000 грн.
авансових платежів, які були як частина
оплати за придбання ним в ОСОБА_2
домоволодіння, а так як частину
авансових платежів в сумі 15000 грн. йому
повернув, то заборгував ОСОБА_1 на даний
час лише 15 000 грн. 55 000 грн. не є і ніколи
не були авансовими платежами, а це був і
залишається на даний час завдатком,
який він ОСОБА_1 не зобов'язаний
повертати, адже він зі своєї сторони, як
продавець свого майна, який взяв
завдаток, жодними діями чи
бездіяльністю не створював ніяких
перешкод щодо його відчуження ОСОБА_1
напередодні укладеної між ними угоди і
погодженої між ними суми. ОСОБА_1, як
покупець, який надав завдаток 10 лютого
2012 року в розмірі 55 000 грн. та
зобов'язався придбати в нього
домоволодіння за визначену між ними
суму до 10 травня 2012 року, порушив умови
цього договору і не придбав у
визначений строк домоволодіння. Тобто,
після спливу визначеного між ними
строку придбання домоволодіння
завдаток в розмірі 55000 грн. залишається
ОСОБА_2, як продавцю, адже у
відповідності до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Про те, що надана йому
ОСОБА_1 сума 10.02.2012 року в розмірі 55000
грн. є саме задатком, а не авансом,
підтверджується його розпискою від
10.02.2012 року, та попереднім договором між
ними, який був між ними укладений 10.02.2012
року. В такому випадку ОСОБА_1 є
боржником, а ОСОБА_2 є кредитором
відносно суми завдатку в розмірі 55 000
грн. Згідно ст. 571 ЦК України якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
боржника, завдаток залишається у
кредитора. У разі припинення
зобов'язання до початку його виконання
або внаслідок неможливості його
виконання завдаток підлягає
поверненню. Однак в даному випадку у
нього з ОСОБА_1 від початку їхньої усної
домовленості, тобто від 01 січня 2012 року,
і від часу укладення попереднього
договору від 10 лютого 2012 року та
прийняття завдатку, його зобов'язання,
як продавця, перед ОСОБА_1, як покупцем,
не припинялися, виконання умов
вказаного договору було можливим.
Більше того, він у всьому йшов на
зустріч покупцю ОСОБА_1 та навіть після
спливу всіх наперед визначених ними
строків укладення договору
купівлі-продажу його домоволодіння,
пропонував ОСОБА_1 придбати
домоволодіння навіть в розстрочку, щоб
останній виплачував обумовлену суму за
домоволодіння частинами, що і було
зроблено, коли той надавав суми
авансових платежів по 15000 грн. Однак,
коли ОСОБА_1 відмовився від виконання
своїх зобов'язань придбати
домоволодіння, то він повернув йому 15 000
грн., а залишився перед ним боржником по
виплаті ще 15000 грн. Згідно ст. 375 ЦК
України власник земельної ділянки має
право зводити на ній будівлі та
споруди, здійснювати перебудову.
Власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно і саме
власник земельної ділянки, а не хтось
інший, має право зводити на ній будівлі
та споруди, здійснювати перебудову, а
потім набуває на них право власності.
Однак в даному випадку ОСОБА_1 без його
згоди розпочав проводити якісь
будівельні роботи на земельній
ділянці, яка належить ОСОБА_2 на праві
власності, нанісши своєю незаконною
діяльністю значної шкоди. Так, згідно
висновку №15-02/БУД ПП «Техбудексперт»
від 19.02.2014 року розмір шкоди,
спричиненої пошкодженням частини
житлового будинку внаслідок
недбайливого відношення
квартиронаймачів до будинковолодіння
та господарських споруд, заподіяної
власнику житлового будинку АДРЕСА_1
Уманського району становить 4974 грн.
Також він витратив особисті кошти в
розмірі 800 грн. за проведення
будівельно-технічного дослідження
домоволодіння з метою визначення
спричиненої ОСОБА_1 шкоди, що
підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордеру №25/02-14
від 25.02.2014 року. Крім того, ОСОБА_1,
проживаючи в його домоволодінні з
квітня по жовтень 2012 року разом зі
своєю родиною, за проживання та
користування його майном кошти не
надавав, хоч певні домовленості у них і
були відносно цього. А згідно довідки
«Агенства нерухомості» по
статистичним даним станом на
травень-жовтень 2012 року оренда
житлового приміщення в Уманському
районі (с. Полянецьке) враховуючи стан
будинку, комунікації та розташування,
становила 1500 - 3000 грн. за місяць. Він
вважає, що ОСОБА_1, проживаючи в його
домоволодінні з квітня по жовтень 2012
року разом зі своєю родиною, тобто на
протязі шести місяців, за проживання та
користування майном ОСОБА_2 повинен був
платити кошти в розмірі 2000 грн. кожен
місяць. А враховуючи, що ОСОБА_1
проживав та користувався майном на
протязі шести місяців, то заборгував
йому 12000 грн. У відповідності до ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним. Також згідно ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. Держава не
втручається у здійснення власником
права власності. У відповідності до ст.
321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Також відповідно із ст. 317 ЦК
України власникові належить права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна. Виходячи з
викладеного, ОСОБА_2 вважає, що його
право власності було грубо порушено
ОСОБА_1, адже ОСОБА_1 була завдана йому
матеріальна шкода в загальному розмірі
21557 грн. Крім того, ОСОБА_1 була завдана і
моральна (немайнова) шкода, яку він
оцінює в 5 000 грн. Адже, враховуючи всі
зазначені вище обставини цієї справи,
він поніс від спілкування щодо
відчуження свого домоволодіння та
взаємних зобов'язань при досить
тривалому часі з ОСОБА_1 значну
моральну (немайнову) шкоду, так як мав
сильне хвилювання за несвоєчасно
повернений грошовий борг перед іншими
людьми, так як не мав можливості вчасно
з ними розрахуватися по вині
відповідача, який не дотримався зі
своєї сторони умов договору про
придбання в нього домоволодіння, не мав
можливості іншим людям продати своє
домоволодіння, хвилювався за
пошкоджене ОСОБА_1 майно, за незаконні
вимоги повернути йому 85000 грн. як
авансу, хоч фактично він заборгував
перед ним лише 15000 грн. авансу, а ще 15 000
грн. авансу вже повернув, а 55000 грн.
ОСОБА_1 передав йому як завдаток, який
він не має за обов'язок повертати, так
як договір був порушений з вини ОСОБА_1

На стадії судового розгляду, з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок сторони звернулись з
письмовою заявою про укладення мирової
угоди.

Суд вважає, що письмова мирова угода,
яка приєднана до справи, не суперечить
закону та не порушує права, свободи та
інтереси інших осіб, вчинена в
інтересах обох сторін, а тому є всі
підстави для того, щоб визнати мирову
угоду укладену сторонами в письмовій
формі та у відповідності до вимог ст.175,
п.4 ч.1 ст.205 ЦПК України ухвалою закриває
провадження у справі.

Сторонам роз'яснені наслідки такого
рішення та закриття провадження у
справі, що передбачені ст.206 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись п.4
ч.1 ст.205, ст.175 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати мирову угоду укладену між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно якої відповідач за первісним
позовом та позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_2 відшкодовує позивачу за
первісним позовом та відповідачу за
зустрічним позовом ОСОБА_1 кошти в
розмірі 40000 (сорок тисяч гривень).

Строк відшкодування встановлюється в
один календарний місяць, перебіг якого
починається наступного дня після
визнання судом даної мирової угоди.

В свою чергу позивач за первісним
позовом та відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_1 відмовляється від своїх
позовних вимог до відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 у вигляді
відшкодування у сумі 85 000 гривень та 850
гривень судового збору, а відповідач за
первісним позовом та позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_2
відмовляється від своїх позовних вимог
до позивача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1 про стягнення відшкодування у
сумі 26557 гривень.

Провадження по справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Черкаської області
шляхом подачі в 5-ти денний строк, з дня
проголошення ухвали, апеляційної
скарги.

Головуючий
Ю.В.Мельничук