Справа № 685/1399/13-ц
Провадження № 2/685/24/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Теофіпольський
районний суд Хмельницької області

в особі: головуючого - судді СТЕЦЮКА
І.С.

при секретарі: БАБІЙЧУКУ В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
ТЕОФІПОЛІ справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи що
не заявляють самостійних вимог
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей
про виселення

В С Т А Н О В И
В

Публічне акціонерне товариство
«ПриватБанк» (далі Банк ) звернулося
в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи які не заявляють
самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_5,
служба у справах дітей, про виселення
з житлового будинку АДРЕСА_1, який є
предметом іпотеки.

У судовому засіданні представник
Банку позовні вимоги про виселення
відповідача підтримав. Із його
пояснень встановлено що рішенням
Теофіпольського районного суду від 29
листопада 2010 року, яке набрало
законної сили 25 січня 2011 року
постановлено в рахунок заборгованості
за кредитним договором від 8 травня 2008
року в сумі 51661.24 доларів США звернути
стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1 який
належить ОСОБА_5 шляхом продажу
вказаного будинку Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк» з укладанням від
імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності та
наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст.. 109 ЖК України звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, а вони, відповідно ст.. 40
Закону України « Про іпотеку» на вимогу
іпотекодержателя або нового власника
зобов'язані добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
у встановлений або погоджений строк.
Оскільки відповідачі відмовляються
добровільно звільнити житловий
будинок вони підлягають виселенню з
будинку який є предметом іпотеки за
рішенням суду так як проживання
відповідачів буде перешкодою в
реалізації будинку.

Рішенням Теофіпольського районного
суду від 2 квітня 2012 року, яке набрало
законної сили, постановлено звернути
стягнення на цей житловий будинок як
предмет іпотеки шляхом його продажу
Банком та виселити із нього ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

У процесі виконання рішення суду від 2
квітня 2012 року було встановлено що у
вказаному будинку крім ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 проживає їх малолітня дочка
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки ОСОБА_6, при укладанні
договору кредиту, не надала банку
відомості про те, що у житловому
будинку проживає і її неповнолітня
дочка вважає що її виселення можливе
без згоди органу опіки та піклування.

Позивач вважає що малолітню ОСОБА_2
можливо переселити у квартиру АДРЕСА_2
власником якої є її батько ОСОБА_5

Представник позивача просив з тих же
підстав виселити відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Третя особа ОСОБА_6, яка є законним
представником її неповнолітньої дочки
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Із
її пояснень встановлено що нею
проводиться погашення кредиту у міру
фінансових можливостей а тому
виселення відповідачів є передчасним
та неправомірним. Крім того пояснила
що ОСОБА_2 не може проживати у квартирі
у яку позивач пропонує переселити її
оскільки вона часто хворіє а ця
однокімнатна квартира має невелику
житлову площу і у ній проживає її дочка
ОСОБА_5 з своєю дочкою.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав з тих же підстав а також тому
що іншого місця для їх проживання у
нього немає. Просив позов залишити без
задоволення.

Третя особа ОСОБА_5 вважає що позов
задоволенню не підлягає оскільки
іншого жжитла для поселення
відповідачів немає. Крім цього
неповнолітня ОСОБА_2 із-за стану свого
здоров'я та малої площі однокімнатної
квартири не може у ній проживати.

Представник органу опіки та піклування
ШАЙНОГА А.Г. вважає що виселення
неповнолітньої ОСОБА_2 є порушенням її
прав а тому просив позов про її
вислення залишити без задоволення.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився
однак звернувся до суду із заявою у
якій просив розгляд справи проводити
за його відсутності.

Виходячи з наведеного, приймаючи до
уваги що у матеріалах справи є
достатньо доказів для її вирішення суд
приходить до висновку про необхідність
розгляду справи за відсутності
відповідача ОСОБА_4

Вислухавши пояснення ОСОБА_6,
відповідача ОСОБА_3, третю особу
ОСОБА_5, представника органу опіки та
піклування, вивчивши матеріали справи
суд приходить до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог.

У судовому засіданні встановлено що 8
травня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений
договір кредиту відповідно якого
вона від ПАТ КБ "ПриватБанк" отримала
кредит в сумі 32690 доларів США на строк
до 8 травня 2018 року а відповідач
ОСОБА_5 виступив її поручителем.

В забезпечення виконання зобов'язань 8
травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та майновим поручителем ОСОБА_5 був
укладений договір іпотеки предметом
якої є житловий будинок АДРЕСА_1.

Оскільки свої зобов'язання щодо
своєчасного повернення кредиту та
плати за користування кредитом
відповідачі не виконували рішенням
Теофіпольського районного суду від 29
листопада 2010 року було постановлено у
рахунок заборгованості ОСОБА_6 за
кредитним договором № НМТWGА від 8
травня 2008 року в сумі 51661.24 доларів
США звернути стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1
який належить ОСОБА_5 шляхом продажу
вказаного будинку Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк» з укладанням від
імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності та
наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

У судовому засіданні
встановлено що відповідачі на письмову
вимогу банку від добровільного
виселення будинку на який звернуто
стягнення відмовляються. Не визнали
вони позовних вимог і у судовому
засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» та ст.. 109 ЖК України
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, а вони, відповідно ст.. 40
Закону України « Про іпотеку» на вимогу
іпотекодержателя або нового власника
зобов'язані добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня
отримання вказаної вимоги. Якщо
мешканці не звільняють житловий
будинок у встановлений або інший
погоджений строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

У судовому засіданні
встановлено що у березні 2014 року ПАТ
КБ «ПриватБанк» на ім'я відповідачів
були направлені письмові вимоги про
звільнення ними у 30 - денний строк з дня
отримання цієї вимоги житлового
будинку АДРЕСА_1. Вказані обставини
підтверджені сторонами та матеріалами
справи.

Із повідомлень СГІРФО
Теофіпольського РВ УМВС України в
Хмельницькій області та довідки
Теофіпольської селищної ради
встановлено що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 дійсно зареєстровані у
АДРЕСА_1.

Із пояснень представника позивача
встановлено, що при укладанні
кредитного договору від 8 травня 2008
року ОСОБА_6 приховала від банку ту
обставину що у житловому будинку який є
предметом іпотеки проживає і
неповнолітня ОСОБА_2

Представник позивача пояснив також що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зареєстровані та проживають у
спірному будинку на який рішенням
суду накладене стягнення.

ОСОБА_6 не заперечувала того що дійсно
при укладанні договору кредиту не
повідомила банк про те що у будинку,
який став предметом іпотеки, проживає і
неповнолітня ОСОБА_2 Не заперечував
цього і батько неповнолітньої дитини
ОСОБА_5

Виходячи з наведеного суд приходить до
висновку що такі дії ОСОБА_6 яка
приховала від банку відомості про те що
у житловому будинку який передавався в
іпотеку проживає і її неповнолітня
дитина не можуть бути підставою для
відмови у виселенні її дочки -
відповідачки ОСОБА_2

У судовому засіданні встановлено що
відповідач ОСОБА_4 зареєструвався у
спірному будинку після того як
Теофіпольський районний суд рішенням
від 29 листопада 2012 року звернув
стягнення на цей будинок.

Виходячи з наведеного суд приходить до
висновку про те що відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4 проживають у спірному
будинку на який звернено стягнення
неправомірно а тому підстав для
відмови у позові про їх виселення
немає.

Виходячи з наведеного суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
вимог позивача щодо виселення
відповідачів із цього будинку.

При вирішенні позову суд враховує і
те, що рішенням Теофіпольського
районного суду від 2 квітня 2012 року, яке
набрало законної сили, постановлено
виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_5 із житлового
будинку АДРЕСА_1. .

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК, ст.ст. 10, 60, 179, 213 ЦПК
України, районний суд

В И Р
І Ш И В

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи що не заявляють
самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Служба у справах дітей про виселення
задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із
житлового будинку АДРЕСА_1

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» із ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у солідарному порядку судові
витрати пов'язані із розглядом цієї
цивільної справи.

Апеляційна скарга на рішення може
бути подана у Апеляційний суд
Хмельницької області через районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які беруть участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення можуть
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: