АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5229/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 635/7989/13-ц
Категорія: правочини
Доповідач - Котелевець А.В.
18 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
суддів - Костенко Т.М.,
за участю секретарів -
Таран В.В., Варюшичевої А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 -
представника Публічного акціонерного
товариства «Перший український
міжнародний банк» на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 27 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Перший український міжнародний банк»,
за участю третіх осіб - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укан»,
Приватної фірми «Весна», про визнання
іпотечного договору недійсним,
В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
у суд із позовом до Публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк» (далі -
ПАТ «ПУМБ»), за участю третіх осіб -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укан» (далі - ТОВ
«Укан»), Приватної фірми «Весна» (далі -
ПФ «Весна»), про визнання іпотечного
В уточнених вимогах на
обґрунтування вказав, що 14 травня 2007
року укладено договір № 06, за умовами
якого Закрите акціонерне товариство
«Донгорбанк» (далі - ЗАТ «Донгорбанк»),
правонаступником якого з 26 листопада
2009 року є Публічне акціонерне
товариство «Донгорбанк» (далі - ПАТ
«Донгорбанк»), надало ТОВ «Укан» кредит
в сумі 1 400 000 доларів США зі сплатою 14%
річних за користування за строковою
заборгованістю та 19% річних за
користування кредитом за простроченою
заборгованістю строком погашення 13
В цей же день для забезпечення
виконання зобов'язань за договором
кредиту укладено договір № 06, за
умовами якого ПФ «Весна» передала в
іпотеку об'єкти нерухомого майна, а
саме - будівлю промислового комплексу
загальною площею 1 474, 60 кв. м. та зливну
яму,розташовані по АДРЕСА_1.
Він став власником нежитлової
будівлі промислового комплексу,
розташованої по АДРЕСА_1, на підставі
рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 19 листопада 2009
року. При цьому загальна площа даної
нежитлової будівлі становить 3 562,7 кв. м.

Посилаючись на те, що предмет
іпотеки не виділений в натурі як
окремий об'єкт нерухомості, просив
визнати іпотечний договір № 06,
укладений 14 травня 2007 року між ЗАТ
«Донгорбанк» та ПАТ «ПУМБ», недійсним.

Відповідач в особі свого
представника позов не визнав,
посилаючись на його безпідставність.
Зокрема, зазначив, що з 22 листопада 2009
року позивач як власник майна мав
можливість дізнатись про наявність
договору іпотеки.

Справа розглянута за відсутності
третіх осіб.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 27 травня
2014 року позов задоволено в повному
обсязі.

Іпотечний договір № 06, укладений 14
травня 2007 року між ЗАТ «Донгорбанк» та
ТОВ «Весна», посвідчений приватним
нотаріусом Харківського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, визнано
недійсним.

З ПАТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_2
стягнуто 114 грн. 70 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 -
представник ПАТ «ПУМБ», посилаючись на
порушення норм матеріального,
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.
Зокрема, зазначає, що об'єкт
нерухомості літ. А-1, розташований по
АДРЕСА_1, є єдиним та зареєстрованим
об'єктом за цією адресою.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Треті особи рішення суду першої
інстанції не оскаржили, заперечень на
апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в повному
обсязі, суд першої інстанції виходив із
того, що під час укладання іпотечного
договору ПАТ «Донгорбанк» та ПАТ
«ПУМБ» допустили порушення положень ч.
3 ст. 5, ч. 2 ст. 6, ст. 18 Закону України від 5
червня 2003 року № 898-1У (з наступними
змінами) «Про іпотеку» (далі - Закон №
898-1У). Однак погодитись з таким
висновком не можна, оскільки суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального права.

Матеріали справи свідчать, що
14 травня 2007 року укладено договір № 06,
за умовами якого ЗАТ «Донгорбанк»,
правонаступником якого з 26 листопада
2009 року є ПАТ «Донгорбанк», надало ТОВ
«Укан» кредит в сумі 1 400 000 доларів США
зі сплатою 14% річних за користування за
строковою заборгованістю та 19% річних
за користування кредитом за
простроченою заборгованістю строком
погашення 13 травня 2014 року.

В цей же день для забезпечення
виконання зобов'язань за договором
кредиту укладено договір № 06, за
умовами якого з ПФ «Весна» передала в
іпотеку об'єкти нерухомого майна, а
саме - будівлю промислового комплексу
загальною площею 1 474, 60 кв. м. та зливну
яму, розташовані по АДРЕСА_1.

Згідно витягу з Держаного реєстру
прав власності на нерухоме майно №
18723006 нежитлова будівля промислового
комплексу, розташована за вказаною
адресою, належить ОСОБА_2 на підставі
рішення Чугуївського районного суду
Харківської області від 19 листопада 2009
року. Право власності зареєстровано 19
листопада 2009 року Комунальним
підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» (а. с. 6-11, 13 т.
1).

Рішенням № 2/2011 єдиного акціонера,
що одноособово здійснював
повноваження позачергових Загальних
зборів акціонерів ПАТ «Донгорбанк»
від 15 липня 2011 року, та рішенням
позачергових загальних зборів
акціонерів ПАТ «ПУМБ» від 15-16 липня 2011
року (протокол № 59) було затверджено
Передавальний акт від 15 липня 2011 року,
згідно п. 1 якого правонаступником
усього майна, майнових прав та
обов'язків ПАТ «Донгорбанк» є ПАТ
«ПУМБ».

Вимоги ОСОБА_2 стосуються визнання
іпотечного договору, укладеного між
ПАТ «Донгорбанк» та ПФ «Весна»,
недійсним з підстав, передбачених ч. 3
ст. 5, ч. 2 ст. 6, ст. 18 Закону № 898-1У.

Поняття, зміст права власності та
його здійснення викладено в нормах
статей 316, 317, 319 ЦК України.

Аналіз зазначених правових норм
свідчить про те, що право власності
має абсолютний характер, зміст якого
становлять правомочності власника з
володіння, користування і
розпорядження належним йому майном.
Забезпечуючи всім власникам рівні
умови здійснення своїх прав, держава
гарантує власнику захист від порушень
його права власності з боку будь-яких
осіб.

Право власності на об'єкти
нерухомості (житлові будинки,
квартири, будівлі, споруди, приміщення -
частини внутрішнього об'єму житлових
будинків, будівель, квартир, обмежені
будівельними елементами), у тому числі
право спільної власності, підлягають
державній реєстрації, яка на дату
укладення спірного договору іпотеки
здійснювалася реєстраторами бюро
технічної інвентаризації (ст. 182 ЦК
України, п. 1ч. 1 ст. 4 Закону України від 1
липня 2004 року № 1952-1У (з наступними
змінами) «Про Державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі - Закон № 1952-1У), п. 1.3
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції від 7 лютого 2002
року № 7/5, чинного на час укладення
іпотечного договору.

Державна реєстрація прав - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстр прав власності на нерухоме
майно є єдиною державною інформаційною
системою, що містить відомості про
зареєстровані права, суб'єктів прав,
об'єкти нерухомого майна та
незавершеного будівництва,
правовстановлюючі документи та
документи, на підставі яких проведено
державну реєстрацію права власності на
об'єкт незавершеного будівництва.

Відомості про об'єкти нерухомого
майна та права на них містяться в
реєстраційних справах підприємств БТІ,
які, серед іншого, містять дані про
реєстраційний номер об'єкта, відомості
про власника (власників), форму
власності, вид спільної власності та
розмір часток, якщо майно належить на
праві спільної часткової власності.

У разі поділу (або об'єднання)
нерухомого майна реєстратором БТІ
одночасно з проведенням державної
реєстрації права на новостворений
об'єкт (об'єкти) нерухомого майна
здійснюється закриття попередньої
реєстраційної справи (ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 21
Закону № 1952-1У, п. 1.2, 1.8, 3.11, 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, 6.6
Тимчасового положення, чинного на час
укладання іпотечного договору).

На момент укладання договору
іпотеки будівля промислового
комплексу загальною площею 1 474, 60 кв. м.,
яка передавалась в іпотеку, належала
іпотекодавцю - ПФ «Весна» на праві
власності на підставі Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого 25 квітня 2000 року згідно
розпорядження Харківської районної
державної адміністрації Харківської
області від 31 січня 2000 року № 17,
зареєстрованого Харківським
міжміським БТІ та записаного в
реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 52
від 26 квітня 2000 року.

При цьому загальна площа
комплексу становила: на час
оформлення права власності - 2 699, 80 кв.
м.; на час проведення 18 жовтня 2006 року
технічної інвентаризації - 3 562,70 кв. м.
за рахунок самочинно зведеної
прибудови літ. «А14-1» і мансарди літ.
«Мс», а також внутрішнього
переобладнання існуючих приміщень.

Відповідно ж до опису будівлі,
зазначеного в п. 1.2. іпотечного
договору, надане в іпотеку майно
належним чином ідентифіковане (а. с. 12,
66-75, 233-234, 239-241 т. 1).

Ці обставини підтверджені
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16 листопада 2010
року, залишеною без змін постановою
Вищого господарського суду України від
23 лютого 2011 року.

За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За загальним правилом власник
самостійно розпоряджається своїм
майном (ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Тобто власник майна має право
самостійно вирішити питання про
передачу цього майна в іпотеку,
отримання згоди від будь-якої особи на
розпорядження своєю власністю в такий
спосіб законом не вимагається.

Зазначений висновок ґрунтується
як на нормах статей 316, 319 ч. 2 ст. 583 ЦК
України, так і на абз. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №
898-1У, відповідно до якого предметом
іпотеки може бути нерухоме майно,
зареєстроване в установленому порядку
як окремий виділений у натурі об'єкт
права власності, якщо інше не
встановлено цим законом. Частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості (ч. 3 ст. 5 Закону № 898-1У).

Розпорядження ж об'єктом спільної
власності (часткової чи сумісної) має
свої особливості.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їх
згодою.

Як ст. 578 ЦК України, так і
спеціальна норма - ч. 2 ст. 6 Закону №
898-1У, передбачають, що майно, яке є у
спільній власності, може бути передане
в іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою всіх співвласників.
Умовою передачі співвласником
нерухомого майна в іпотеку своєї
частки в спільному майні без згоди
інших співвласників є виділення її в
натурі та реєстрація права власності
на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Такий правовий висновок міститься
в постанові Верховного суду України
від 23 травня 2012 року № 6-37цс12.

За правилами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Оскільки будівля промислового
комплексу загальною площею 1 474, 60 кв. м.,
яка є предметом іпотеки, конкретно
визначена, тобто є самостійним об'єктом
права власності, який окремо
обліковується в Комунальному
підприємстві «Харківське районне бюро
технічної інвентаризації», підстав для
задоволення позову та визнання
правочину недійсним відповідно до
положень ч. 1 ст. 203 ЦК України у суду
першої інстанції не було.

Рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3,
309 ч. 1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника Публічного акціонерного
товариства «Перший український
міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 27 травня
2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Перший український міжнародний банк»,
за участю третіх осіб - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укан»,
Приватної фірми «Весна», про визнання
іпотечного договору недійсним -
відмовити.

Рішення набирає чинності негайно і
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
його проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді