№2/756/645/14
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого - судді
Тітова М.Ю.

при секретарі
Івановій І.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Оболонського районного
управління юстиції у м. Києві про
зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві про зняття арешту.
Свої вимоги обґрунтовує наступним, а
саме вона звертається до суду, у зв'язку
з тим, що не може прийняти спадщину
після смерті сина ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, тому, що на квартиру, яку
вона приймає в спадок у 2001 році було
накладено арешт. У провадженні
відповідача знаходилася виконавча
справа на виконання виконавчого листа
виданого Мінським районним судом м.
Києва від 07 вересня 1998 року про
стягнення на користь ВАТ «Фірма
Прокат» з ОСОБА_2 суми 353,31 грн. 04 липня
2001 року державним виконавцем.
Врублевським В.В. була винесена
постанова про накладення арешту на все
майно ОСОБА_2 У власності її покійного
сина була квартира за адресою: АДРЕСА_1,
на яку відповідно до цієї постанови
було накладено арешт. На теперішній
час, встановити обставини винесення
постанови, на підставі якої було
накладено арешт на вищезазначену
квартиру, а також чи знімався цей арешт,
якщо то з яких причин, неможливо,
оскільки документи виконавчого
провадження знищені. ІНФОРМАЦІЯ_1 її
син помер, та вона відповідно до
заповіту від 18 січня 2007 року прийняла
все його майно з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що
належало йому в день смерті. Вона
неодноразово зверталась до державного
виконавця Васильєва С.С. з проханням
надати можливість ознайомитись з
матеріалами виконавчої справи та
надати реквізити для оплати боргу
сина. 23.10.13 вона оплатила на рахунок
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції 353 грн. 31 коп., це повна сума
боргу сина та 35 грн. 33 коп. 10% збору на
користь виконавчої служби. На даний час
заборгованість погашена у повному
обсязі, однак арешт з майна не знято,
так як знищені архівні матеріали
виконавчого провадження за яким
накладено арешт на майно, що
перешкоджає позивач), як власнику,
вільно володіти, користуватися та
розпоряджатися ним.

Просить суд відповідно до ст.ст. 12, 50, 60
Закону України «Про виконавче
провадження», п.п. 1.15, 3.15, 9.9, 9.10 Порядку
роботи з документами в органах
державної виконавчої служби
затвердженого наказом Мінюсту від 25.12.08
№2274/5 зняти арешт реєстраційний номер
1390353 зареєстрований 19.10.04 реєстратором
Одинадцятою київською державною
нотаріальною конторою та зняти арешт
реєстраційний номер 1398356
зареєстрований 19.10.04 реєстратором
Одинадцятою київською державною
нотаріальною конторою.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали у повному
обсязі.

Відповідач про місце та час судового
розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
прийшов до висновку, що у задоволенні
позову необхідно відмовити.

З листа відповідача від 07.02.14
вбачається, що на примусовому
виконанні у відділі перебував
виконавчий лист Мінського районного
гуду м. Києва від 07.09.1998 про стягнення з
ОСОБА_2 на користь АТ «Фірма ПРОКАТ» у
розмірі 353,31 грн. Згідно журналу обліку
виконавчих проваджень переданих
державному виконавцю за 2004 рік,
виконавче провадження завершено. Більш
детальну інформації щодо вказаного
виконавчого провадження повідомити
можливо, оскільки дане виконавче
провадження знищено згідно акту «Про
знищення виконавчих проваджень та
інших документів відділу»
затвердженого 11.10.2005 року, відповідно
до пункту 9.9. порядку роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання
завершених виконавчих проваджень
переданих на зберігання, становить 3
три роки.

Так, 07.02.01 постановою державного
виконавця Врублевського В.В. при
примусовому виконанні виконавчого
листа виданого 07.09.1998 року Мінським
районним судом м. Києва про стягнення
ОСОБА_2, на користь ВАТ «Фірма ПРОКАТ»
суму в розмірі 353,31 грн. накладено арешт
на все майно, що належить ОСОБА_2 та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна йому.

04.07.02 цим же державним виконавцем
винесено аналогічну постанову.

За цими постановами реєстратором
здійснено відповідні реєстраційні
обтяження за номерами 19.10.04 №13903553 та
21.10.04 №1398356.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 01.02.13 позивач
звернулася до Двадцять першої
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

Померлому на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1.

Позивач посилається на положення ст.ст.
12, 50, 60 Закону України «Про виконавче
провадження» в чинній редакції, хоча
станом на дату винесення постанов
державним виконавцем діяла інша
редакція цього Закону.

Згідно ст. 59 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції на
час винесення постанов державним
виконавцем, далі - Закон) особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Враховуючи, що спірна квартира
належить боржникові, який помер, а
позивач прийняв цю квартиру в якості
спадкового майна, то положення ст. 59
Закону на ці правовідносини не
розповсюджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону арешт
майна полягає у проведенні його опису,
оголошенні заборони розпоряджатися
ним, а у разі потреби - в обмеженні права
користування майном або його вилученні
у боржника та передачі на зберігання
іншим особам. Види, обсяги і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Згідно ст. 37 Закону виконавче
провадження підлягає закриттю
державним виконавцем у випадках: 1)
прийняття судом відмови стягувача від
стягнення; 2) затвердження судом
мирової угоди між стягувачем і
боржником про закриття виконавчого
провадження; 3) смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) недостатності
майна юридичної особи - боржника, що
ліквідується, для задоволення вимог
стягувача; 5) скасування рішення суду
або іншого органу (посадової особи), яке
підлягало виконанню на основі
виконавчого документа; 6) письмової
відмови стягувача від одержання
предметів, вилучених у боржника при
виконанні рішення про передачу їх
стягувачеві, або знищення речі, яка
мала бути передана стягувачеві в
натурі; 7) закінчення передбаченого
законом строку для даного виду
стягнення.

Згідно ст. 39 Закону виконавче
провадження закінчується у випадках: 1)
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом; 2)
закриття виконавчого провадження
відповідно до статті 37 цього Закону; 3)
повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), які видали
виконавчий документ, або на письмову
вимогу стягувача; 4) направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого підрозділу Державної
виконавчої служби. Про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу Державної
виконавчої служби. Постанова про
закінчення виконавчого провадження
може бути оскаржена сторонами до суду у
10-денний строк.

Відповідно до ст. 38 Закону у разі
закриття виконавчого провадження
припиняється чинність арешту майна
боржника, скасовуються інші здійснені
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку з закриттям виконавчого
провадження. Закрите виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Таким чином, враховуючи, що знищено
може бути лише закрите виконавче
провадження, за яким припиняється
чинність арешту, то постанови про
накладення арешту та заборони на
відчуження майна повинні були бути
скасовані державним виконавцем.

У той же час, відповідно до Положення
про єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна
затвердженого наказом Мінюсту України
від 19.06.1999 року №31/5 (станом на жовтень
2004 року) єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(далі - Реєстр заборон) - це електронна
база даних, яка містить відомості про
обтяження нерухомого майна, а саме:
накладені заборони та арешти
нерухомого майна; вилучення записів
про заборони, арешти; видані витяги з
Реєстру заборон. Реєстраторами Реєстру
заборон (далі - Реєстратор) є: державні
нотаріальні контори, державні
нотаріальні архіви, приватні
нотаріуси, які уклали відповідні
договори з Адміністратором і мають
повний доступ до Реєстру заборон через
комп'ютерну мережу; державне
підприємство "Інформаційний центр"
Міністерства юстиції України та його
регіональні філії.

Отже, оскільки позивач просить суд
зняти арешти, які зареєстровані за
відповідними реєстраційними номерами,
що належить до компетенції відповідно
реєстратора Одинадцятої державної
нотаріальної контори, самі постанови
державного виконавця, які є підставами
реєстрації обтяження, скасувати
позивач не просить, також крім арешту
накладена ще заборона на відчуження
майна, суд відповідно до ст. 10 ЦПК
України звертав увагу позивача та його
представника на ці обставини, однак
вони наполягали на свої вимогах, за
межі позовних вимог суд вийти
можливості не має, а тому у задоволенні
позову необхідно відмовити.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-11, 57-66,
88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві про зняття арешту -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: М.Ю. Тітов