Справа № 760/5210/14-ц
Провадження №2-2651/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді -
Букіної О.М.

при секретарі -
Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про усунення
перешкод та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2014 року позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача та просила
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкод у користуванні приміщеннями
будинку АДРЕСА_1, шляхом надання
безперешкодного (вільного) доступу до
приміщень будинку та ключів від
вхідних дверей будинку, а також вселити
ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є
невісткою володільця та власника
житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_4, з
13.06.1986 року по даний час зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
померла.

Позивач посилається на те, що починаючи
з 2009 року відповідачка незаконно
чинить їй перешкоди в користуванні
приміщеннями будинку АДРЕСА_1.

Позивач посилається, що вона тимчасово
проживає у житловому будинку АДРЕСА_1,
який має лише дві житлові кімнати
-площею 12,3 та 20,0 кв. м., де проживають
також ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та як наслідок,
даний будинок не відповідає
встановленому законом нормам житлової
площі на одну особу.

В зв»язку з вищевикладеним, позивач
просила в порядку ст.ст.1,9, 47, 50 ЖК
України , ст. 16, 29, 310 ЦК України позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні проти позову
заперечували вважаючи його
безпідставним та надуманим. Зазначили,
що батько відповідачки 17.02.1994 року
склав заповіт на останню, яким
належний йому житловий будинок АДРЕСА_1
з прилеглими до нього будівлями
заповів ОСОБА_2 Зазначає, що даний
заповіт ніким, в т.ч. померлим чоловіком
позивачки - ОСОБА_7, як сином померлого
спадкодавця, так і самою позивачкою
ОСОБА_1 оскаржений не був.

Крім того, відповідач посилається на
те, що сторони зареєстровані в будинку
АДРЕСА_1 без зазначення будь-яких літер.
Також посилалася на те, що позивач
проживає у окремому будинку разом зі
своєю сім»єю (літ.Б) та жодного
відношення до будинку, в якому
проживає відповідач та її донька, тобто
третя особа по справі, відношення не
має.

Вважає, що позивачем пред»явлено позов
необґрунтовано та безпідставно.

Просили відмовити в задоволенні
позову.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти позову заперечувала з
тих же підстав, що і Відповідач.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Судом встановлено та визнано сторонами
по справі, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 зареєстровані в будинку
АДРЕСА_1 (а.с.8).

З довідки форми № 3 ВСП "Приватний"
вбачається, що сторони зареєстровані в
будинку АДРЕСА_1 без зазначення
будь-яких літер (а.с.8).

Разом з тим, з поданих матеріалів
вбачається, що позивачка разом зі своєю
сім»єю проживає у житловому будинку по
АДРЕСА_1 , який згідно технічного
паспорту виготовленого 06.08.2010 р.
зазначений під літ.»Б». В той же час
встановлено, що відповідачка разом зі
своєю донькою ОСОБА_3 проживає у
житловому будинку по АДРЕСА_1, який
згідно технічного паспорту зазначений
під літ. «А».

На вказане вище домоволодіння у сторін
відсутні правовстановлюючі документи
та відповідне право власності на них
не зареєстровано, домоволодіння не
здане в експлуатацію та є самочинним
будівництвом.

Дані обставини встановлені Рішенням
Солом»янського районного суду м.Києва
від 09.11.2012 року, яке набрало чинності
відповідно до ухвали Апеляційного суду
м.Києва від 12.02.2013 року та рішенням
Солом»янського районного суду м.Києва
від 20.02.2012 року , яке набрало чинності
відповідно до ухвали Апеляційного суду
м.Києва від 19.04.2012 року.

Так, рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 09.11.2012 року
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 -батьки
відповідачки та померлого чоловіка
позивачки ОСОБА_7, якими самочинно в 1970
році був побудований будинок по
АДРЕСА_1.

17.02.1994 року батько відповідачки та
померлого чоловіка позивачки ОСОБА_7
склав заповіт , яким належний йому
житловий будинок з прилеглими до
нього будівлями по АДРЕСА_1 заповідав
відповідачці.

Даний заповіт ніким із спадкоємців, в
т.ч. померлим чоловіком позивачки , так
і самою позивачкою оскаржений не був.

Також даним рішенням встановлено, що
батьки позивачки та відповідачки , як
подружжя не набули права власності на
самочинно збудований житловий будинок,
а тому він не входить до складу
спадщини, яка відкрилася після їх
смерті.

Також даним рішенням встановлено, що
на земельній ділянці побудований ще
один житловий будинок , в якому
проживає сім»я позивачки , тобто брата
відповідачки , який також не прийнятий
в експлуатацію.

Крім того, рішенням Солом»янського
районного суду м.Києва від 20.02.2012 року
встановлено, що житловий будинок під
літ. «Б» побудований у 1987 році на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 та на
праві власності не зареєстрований, в
експлуатацію не введений.

Таким чином, з вказаних вище рішень
вбачається, що домоволодіння, які
побудовані по АДРЕСА_1 на праві
власності за жодною із сторін по даній
справі не зареєстровані, в
експлуатацію не введені, оскільки є
самочинним будівництвом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно рішення Солом»янського
районного суду м.Києва від 02.07.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в задоволенні позову
ОСОБА_2 було відмовлено.

Як вбачається з даного рішення
підставою для відмови в задоволенні
позову стало те, що позивачем не
доведено факт реєстрації в будинку під
літ. «А», а відповідачів під літ.»Б» та
відсутності правових підстав для
задоволення позову в порядку ст..107 ЖК
України.

Позивачка просить усунути перешкоди та
вселити її в житловий будинок під літ.
«А» по АДРЕСА_1 посилаючись на те, що
остання проживала в даному будинку , як
член сім»ї власника, тобто ОСОБА_4 та
набула право користування на вказаний
житловий будинок. В обґрунтування
правових підстав для задоволення
позову посилалася на вимоги ст.1,9, 47, 50
ЖК України , ст.16, 29, 310, 313 ЦК України.

Так, відповідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, припинення дії,
яка порушує право.

Відповідно до ст. 310 Цивільного кодексу
України, фізична особа має право на
місце проживання. Фізична особа має
право на вільний вибір місця
проживання та його зміну, крім
випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 59 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
тощо.

Доказів того, що позивачка набула право
користування домоволодінням, тобто під
літ. «А» по АДРЕСА_1, є його власником та
відповідно має право на усунення
перешкод у його користуванні, в тому
числі на вселення, не надано.

Доказів того, що позивачка значиться
зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 та як
наслідок має право на усунення
перешкод у користуванні даним
приміщенням(домоволодінням) та
вселення не надано та спростовується
рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва під 02.07.2013 р.

Суд погоджується з доводами позивача,
що кожен має право на житло, в тому
числі не може бути обмежений у праві
користування житловим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку
передбаченого законом.

Разом з тим, домоволодіння, яке
розташоване на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 є самочинним, за жодною із
сторін у порядку передбаченого законом
не зареєстроване, а тому суд вважає, що
підстав для задоволення позову не має.

Що стосується посилань позивача як на
підставу для задоволення позову про її
вселення невідповідність норм
житлової площі в якій остання проживає,
визначеної ст. 47,50 ЖК України, слід
зазначити.

Розділом 3 ЖК України передбачено
підстави для забезпечення та
користування громадян житловими
приміщеннями Разом з тим, ст. 47, 50 ЖК
України, на яку посилається позивач в
обґрунтування позову не регулює
порядок вселення громадян в житлове
приміщення, в даному випадку
домоволодіння.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги вимоги ст. 10,11 ЦПК України, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та недоведеність
заявлених вимог, а тому позов ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 16, 29, 310,3 ЦК України,
ст.ст.1,9, 47, 50 Житлового Кодексу УРСР,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя: