Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Скарлат О.І.

при секретарі Грабовській
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4 про визнання правочину
недійсним та стягнення грошових
коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що 26 грудня 2012 року між ним на ОСОБА_3
було укладено попередній договір
купівлі-продажу. За цим договором
ОСОБА_3 зобов'язувалась продати
позивачу гараж за адресою: АДРЕСА_1, а
позивач купити його. У якості
гарантійної суми, позивачем було
передано 2000,00 доларів США. При
укладенні попереднього договору були
присутні позивач, ОСОБА_2, ОСОБА_4 -
батьки ОСОБА_3, а також ОСОБА_5 - брокер.
Власниці гаража ОСОБА_3 під час
підписання договору не було, на її
місці підпису, стоїть підпис її матері
ОСОБА_4 У лютому 2013 року виявилося, що
гараж знаходиться у поганому стані, а
саме він протікав у декількох місцях. У
поверненні гарантійної суми позивачу
було відмовлено. У зв'язку з тим, що
підпис у попередньому договорі стоїть
не ОСОБА_3, як однієї із сторін договору,
а її мамою, яка не мала на той момент
повноважень на підписання такого
договору, то можна зробити висновок, що
у момент укладення договору у ОСОБА_3
було відсутнім волевиявлення на
укладання такого договору. Під час
укладення попереднього договору гроші
на руки отримав ОСОБА_2, отже, саме
ОСОБА_2, не маючи на те законних підстав,
набув грошові кошти у сумі 2000,00 доларів
США.

На підставі викладеного, позивач
просить визнати попередній договір від
26 грудня 2012 року недійсним, стягнути з
ОСОБА_2 на користь позивача незаконно
набуте майно у вигляді 2000,00 доларів США
та судові витрати покласти на
відповідача.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги та просить їх
задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідачів ОСОБА_6 проти позовних
вимог заперечили в повному обсязі та
пояснили, що дійсно між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 26 грудня 2012 року було укладено
попередній договір. Відповідно до
вказаного договору позивач
зобов'язувався купити, а відповідач
ОСОБА_3 продати гараж, який знаходиться
в АДРЕСА_1 в гаражному кооперативі
«Троянда».

При укладенні даного договору ОСОБА_3
присутня не була, а тому попередній
договір було підписано матір»ю
відповідача ОСОБА_4

Вищевказаний договір цілковито
відповідав внутрішній волі та бажанню
ОСОБА_3 хоча й не був підписаний нею
особисто, вона була обізнана з приводу
всіх істотних умов вказаного договору
та жодним чином не заперечувала проти
його укладення. Відтак відповідач
ОСОБА_3 не зверталася до суду з приводу
визнання даного правочину недійсним в
цілому або окремих його частин та з
будь-яких підстав.

Позивач, в свою чергу, не надає жодного
доказу, який би свідчив про те, що
відповідач ОСОБА_2 отримував від
позивача кошти в рахунок оспорюваного
попереднього договору від 26 грудня 2012
року, стороною якого ОСОБА_2 не
являється.

На підставі викладеного, просять
відмовити у задоволенні позовну в
повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 проти позову
заперечила та пояснила, що дійсно вона
підписувала попередній договір, ОСОБА_1
знав, що договір підписує не власник
гаражу. Крім того пояснила, що грошей а
ні вона, а ні її чоловік ОСОБА_2 не
отримували від ОСОБА_1, а тому просить
відмовити в позові.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
матеріали справи приходить до висновку
про те, що позов не підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 26
грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено попередній договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_3 зобов»язалась продати гараж, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
ОСОБА_1 зобов'язався купити гараж.

Відповідно до п. 9.1 попереднього
договору, сторони дійшли згоди про те,
що підтверджуючи свої зобов'язання
укласти основний договір
купівлі-продажу гаража у відповідності
до умов попереднього договору і з ціллю
забезпечення його укладання, в момент
підписання попереднього договору,
покупець передав, а продавець прийняв
гарантійну суму, яка складає 16000,00 грн.,
що еквівалентно 2000,00 доларів США.

Відповідно до п. 9.4 попереднього
договору, у випадку не укладання
основного договору купівлі-продажу
гаража в установлений термін
відповідно умов попереднього договору
по причині, яка залежить від покупця,
гарантійна сума залишається в
розпорядженні продавця в якості
неустойки (штрафу).

Відповідно до п. 1 попереднього
договору, сторони зобов'язались в
установлений термін 30 березня 2013 року
укласти договір купівлі-продажу
нерухомого майна - гаража.

Згідно рішення Вишгородського
районного суду від 07 жовтня 2013 року у
цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення суми авансового платежу
відмовлено.

Відповідно до вищевказаного рішення,
судом було встановлено, що укладення
попереднього договору було здійснено
за участі брокера ОСОБА_5, яка надала
текст попереднього договору та
організувала його підписання. Під час
укладання попереднього договору та
його підписання ОСОБА_3 була відсутня,
підпис від її імені на попередньому
договорі поставила її мати, яка була
представлена брокером ОСОБА_5, як
довірена особа продавця, при цьому
належним чином посвідченої
довіреності на представництво не було.

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів
того, що відповідачка ОСОБА_3
отримувала авансовий платіж в сумі
16000,00 грн. за продаж гаражу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищевикладене необхідно
зауважити, що відповідно до п. 10
Постанови пленуму Верховного суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК
України добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача.

Відповідно до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, частиною 1 статті 203 цього
Кодексу. Згідно з частиною 3
статті 215 Цивільного кодексу України
вимога про визнання правочину
недійсним може бути заявлена як однією
із сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтвердив, що він знав, що попередній
договір підписує не власник гаражу, а
її мати, претензій з цього приводу не
заявляв.

Позивачем ОСОБА_1 не надано жодних
належних та допустимих доказів того, що
у відповідача ОСОБА_3 в момент
укладання попереднього договору було
відсутнім волевиявлення на укладення
даного договору, а також, що ОСОБА_2
отримав авансовий платіж в сумі 16000,00
грн. за продаж спірного гаражу.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними
і задовленню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 69, 212-215, 218ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання
правочину недійсним та стягнення
грошових коштів - відмовити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
О.І.Скарлат