АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4092/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мороз В. П. Доповідач - Свистунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
27 вересня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, третя особа - Служба у
справах дітей Індустріальної районної
у місті Дніпропетровську ради про
усунення перешкод в користуванні
житлом та вселення в квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивачка звернулась
до Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах
дітей Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради про усунення
перешкод в користуванні житлом та
вселення в квартиру, сплативши судовий
збір згідно чинного законодавства.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачка зазначила, що 30 жовтня 2004
року між сторонами був зареєстрований
шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають
малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка разом з малолітньою дитиною
зареєстрована у АДРЕСА_1 з 2004 року.

У жовтні 2012 року за письмовою згодою
відповідача, позивачка разом з
малолітньою дитиною їздила до країни
Ізраїль. Після повернення додому на
початку 2012 року, замки у спірній
квартирі були змінені, її речі
перевезені.

На підставі викладеного просила суд,
усунути їй та її малолітній дитині
перешкоди в користуванні АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідача передати їй
ключі від спірної квартири.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
27 вересня 2013 року задоволені позовні
вимоги.

Усунено ОСОБА_3 та малолітній дитині
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
її вселення у зазначене приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_2 передати ключі від
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат по справі.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року заяву відповідача про перегляд
заочного рішення по даній справі
залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі відповідач
просить заочне рішення суду скасувати
та постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивачки,
оскільки, судове рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого заочного рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 30 жовтня 2004 року, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_1, виданого ВРАЦС
Індустріального районного управління
юстиції м. Дніпропетровська, актовий
запис № 694.

Від вказаного шлюбу сторони мають
малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2, виданого
Індустріальним ВДРАЦС
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 282.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності відповідачу, а позивачка
разом з малолітньою дитиною з 2004 року
зареєстрована в ній.

У жовтні 2012 року позивачка разом з
малолітньою дитиною виїздила за межі
України, а повернувшись у грудні 2012
року не змогла потрапити до спірної
квартири, оскільки замки на дверях були
змінені, а її речі вивезені.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов, виходив з того що відповідач
фактично надав згоду на вселення
позивачки, про що свідчить штам про
реєстрацію у паспорті позивачки.

Але з таким висновком колегія суддів
погодитись не може.

За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи,
заочне рішення від 27 вересня 2013 року
було ухвалено з порушенням норм
процесуального права.

Згідно ч.4 ст. 74 ЦПК України судова
повістка про виклик повинна бути
вручена з таким розрахунком, щоб особи,
які викликаються, мали достатньо часу
для явки в суд і підготовки до участі в
судовому розгляді справи, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, а судова
повістка-повідомлення - завчасно.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази належного сповіщення
відповідача, що позбавило його
можливості захищати свої законні права
та інтереси у суді.

Відповідно ч.1 ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції було
безпідставно відмовлено у задоволенні
заяви про перегляд заочного рішення,
оскільки відповідач не був сповіщений
належним чином про розгляд зазначеної
справи, та у суду першої інстанції не
було наявних доказів про його належне
сповіщення.

Відповідно до ст.ст.59,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд першої інстанції не перевіривши
доводів, на які посилалась позивачка у
своїй позовній заяві, ухвалив заочне
рішення на припущеннях, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази встановлених судом обставин.

Колегією апеляційної інстанції було
роз»яснено позивачці та її
представнику вимоги ст.ст. 10,11.60 ЦПК
України. За клопотанням позивачки було
оголошено перерву для надання
необхідних доказів. Після оголошеної
перерви, позивачка до суду апеляційної
інстанції не з»явилась, доказів у
підтвердження її порушеного права не
надала.

Тобто, позивачка не надала доказів ні в
суд першої, ні апеляційної інстанції,
що вона мала перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Позивачка, звернувшись до суду із
зазначеним позовом, не довела факт
наявності її порушеного права.

Вищезазначене свідчить про
порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при ухваленні оскаржуваного
рішення.

Колегія апеляційного суду
вважає, що згідно ст. 309 ЦПК України
апеляційну скаргу слід задовольнити, а
заочне рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Заочне рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року
- скасувати.

У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську ради
про усунення перешкод в користуванні
житлом та вселення в квартиру -
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді