Справа №743/1241/14-ц
Провадження №4-с/743/4/14
У Х В А Л А

24 вересня 2014 року суддя
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області Сташків В.Б.,
розглянувши скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в Сосницькому
районні Чернігівської області (далі -
УПФУ в Сосницькому районі) про визнання
неправомірною постанови державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Ріпкинського
районного управління юстиції
Чернігівської області (далі - ВДВС
Ріпкинського РУЮ) Бачурного П.В. про
повернення виконавчого документу
стягувачу, -

В С Т А Н О В И В :

УПФУ в Сосницькому районі, в порядку
ЦПК України, пред'явило до Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
скаргу, в якій просило визнати
неправомірним винесення постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачу державним виконавцем ВДВС
Ріпкинського РУЮ Бачурним П.В. та
зобов'язати останнього поновити
виконавчі дії.

Вирішуючи питання про можливість
відкриття провадження в справі,
враховую наступне.

Європейський суд з прав людини в
рішеннях «Лавентс проти Латвії»,
«Верітас проти України" та «Сокуренко
та Стригун проти України» прийшов до
правової позиції, що у розумінні п. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод термін "суд
встановлений законом" поширюється не
лише на правову основу створення чи
законності існування суду, але й на
положення щодо його компетенції та
повноважень і на дотримання таким
судом певних норм, які регулюють його
діяльність.

Відповідно до частини першої статті 181
КАС України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду з
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

В п. 2 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року № 3 "Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" (зі змінами внесеними
Постановою Пленуму ВАСУ від 21 травня 2012
р. № 5) зазначено, що:

- критерієм визначення юрисдикції
судів щодо вирішення справ з приводу
оскарження рішень дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
щодо виконання судового рішення є
юрисдикційна належність суду, який
видав виконавчий документ;

- до юрисдикції адміністративних судів
належать усі справи з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень на підставі виконавчих
документів, виданих судами всіх
юрисдикцій, за винятком тих, які видано
загальними та господарськими судами у
разі звернення до суду сторін
відповідного виконавчого провадження
чи їхніх представників.

Ст. 383 ЦПК України передбачає виняток з
даного правила за яким сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Виходячи з правового аналізу ст. 181 КАС
України, ст.. 383 ЦПК України можна дійти
до висновку, що скарги на рішення, дії
та бездіяльність державного виконавця
чи іншої посадової особи ДВС
підлягають розгляду у порядку
цивільного судочинства, виключно у
випадку якщо підлягають виконанню
рішення суду загальної юрисдикції,
ухвалені відповідно до ЦПК України.

Вивченням скарги та доданих матеріалів
встановлено, що УПФУ в Сосницькому
районі оскаржує постанову державного
виконавця ВДВС Ріпкинського РУЮ
Бачурного П.В. від 19 серпня 2014 р. (ВП №
40872908), якою у відповідністю з п. 2 ч. 1 ст.
47 Закону України «Про виконавче
провадження» повернув стягувачу
виконавчий лист № 825/1290/13, виданий 25
квітня 2013 р. Чернігівським окружним
адміністративним судом про стягнення з
ОСОБА_2 на користь УПФУ в Сосницькому
районі заборгованості зі сплати
фінансових санкцій в розмірі 170 грн., на
підставі постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2013 р. № 825/1290/13-а.

Отже, вказаний виконавчий лист виданий
не Ріпкинським районним судом
Чернігівської області та не на
підставі рішення суду загальної
юрисдикції, ухваленого відповідно до
ЦПК України.

Таким чином, в даному конкретному
випадку Ріпкинський районний суд
Чернігівської області не є «судом
встановленим законом», в розумінні п. 1
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Зважаючи на те, що скарга на постанову
державного виконавця ВДВС
Ріпкинського РУЮ Бачурного П.В. про
повернення виконавчого документу
стягувачу не підлягає розгляду в судах
в порядку цивільного судочинства, що у
відкритті провадження у справі, на
підставі п. 1 ч. 2 ст.122 ЦПК України слід
відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст.122, ст.ст. 383-389 ЦПК
України, ст.ст. 17, 181 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження за скаргою
Управління Пенсійного Фонду України в
Сосницькому районні Чернігівської
області про визнання неправомірною
постанови державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Ріпкинського районного управління
юстиції Чернігівської області
Бачурного П.В. про повернення
виконавчого документу стягувачу -
відмовити.

Вирішення спору з оскарження вказаної
постанови державного виконавця
віднесено до юрисдикції
адміністративних судів.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через
Ріпкинський районний суд
Чернігівської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 5-денний строк з
дня отримання копії ухвали.

Головуючий
В.Б.Сташків