У Х В А Л А

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Кадєтової О. В.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору
від 26 січня 2008 року, звернулося до
суду з позовом, у якому просило
стягнути з відповідача 25 269 грн 20 коп.
заборгованості за вказаним договором
та судові витрати.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга не
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивач пропустив
строк позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України.

Судами встановлено, що 26 січня 2008
року ОСОБА_3 звернувся до Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою,
на підставі якої відповідачу було
надано кредит у розмірі 3 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Базова процентна
ставка за кредитом - 2 % в місяць на
залишок заборгованості, щомісячна
комісія - 3,5 %.

Кредит надано відповідно до Умов і
Правил надання банківських послуг
(далі - Умови), Пам'ятки клієнта та
Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 був
ознайомлений, про що свідчить його
підпис у заяві про надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ
КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що
позичальник зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 03 вересня 2013
року утворилась загальна
заборгованість за кредитом у розмірі 25
269 грн 20 коп., яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

У разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватись з моменту
настання строку чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку.
Граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця, вказаного на картці.

Таким чином, перебіг позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі -
зі спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову, суд першої інстанції
відповідно до приписів
ст. ст. 212-214 ЦПК України виходив із
того, що позивач пропустив строк
позовної давності, встановлений ст. 257
ЦК України.

Погоджуючись із висновком суду
першої інстанції, апеляційний суд
поряд з іншим виходив із того, що
оскільки платежів щодо повернення суми
кредиту відповідач не робив, а дія
картки закінчилась 26 січня 2009 року, то
позивач, звернувшись до суду з позовом
у вересні 2013 року, пропустив трирічний
строк позовної давності.

Доказів на спростування доводів
відповідача позивачем не надано.

З огляду на таке доводи касаційної
скарги про те, що суди не встановили
кінцевий строк дії картки є
безпідставними.

Висновки судів про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності
ґрунтуються на законі та відповідають
фактичним обставинам справи.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального права, а доводи
скарги про неправильне застосування
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права
безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на
рішення суду, суд касаційної інстанції
відхиляє скаргу і залишає рішення суду
без змін.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

О. В. Кадєтова

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук