Справа № 496/2320/14-ц
Провадження № 2/496/1222/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е
м У к р а ї н и

25.09.2014 року
місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської
області в складі:

головуючого - судді Бобуйка А.Д.,

при секретарі - Гайдейчук К.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Біляївка цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства «Український медичний
центр безпеки дорожнього руху та
інформаційних технологій»
Міністерства охорони здоров'я України»
про скасування наказу № 05-О від 12.02.2014
року «Про надання щорічної основної
відпустки ОСОБА_2 та наступне його
звільнення»,

В С Т А
Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою, в якій просить
скасувати наказ № 05-О від 12.02.2014 року
«Про надання щорічної основної
відпустки ОСОБА_2 та наступне його
звільнення».

Свої вимоги мотивує тим, що 12 лютого 2014
року, згідно наказу № 05-О у зв'язку з
реорганізацією відокремленого
підрозділу, його було звільнено з
посади заступника директора Південної
регіональної філії ДП «УМЦБДР та ІТ»
МОЗ України. Вважає його звільнення
незаконним у зв'язку з чим він був
вимушений звернутись до суду з даним
позовом. Також вважає, що підлягає
скасуванню наказ в частині надання
йому відпустки, оскільки в ньому не
вказані дати початку та кінця
відпустки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_1 наполягали на
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але направив до
суду клопотання про розгляд справи за
його відсутності, при цьому позовні
вимоги не визнав та підтримав надані
заперечення (а.с.30-31).

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані докази, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти особі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
він вільно погоджується.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції
України громадянам гарантується
захист від незаконного звільнення.

В судовому засіданні було встановлено,
що з 12 серпня 2010 року ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу до Південної
регіональної філії ДП «УМЦБДР та ІТ»
МОЗ України на посаду заступника
директора з іспитовим терміном два
місці з посадовим окладом згідно
штатного розкладу, що підтверджується
наказом № 55-к від 12.08.2010 року «Про
призначення ОСОБА_2» (а.с.5).

Відповідно до листа ДП «УМЦБДР та ІТ»
МОЗ України № 314 від 23.12.2013 року (а.с.44)
позивача було попереджено про
заплановане вивільнення 24 лютого 2014
року в зв'язку зі скороченням штату.

У зв'язку з цим, позивачем власноручно
було написано заяву про надання
відпустки за увесь період праці в ДП
«УМЦБДР та ІТ» МОЗ України, з 17 лютого
2014 року (а.с.37).

Наказом № 05-О від 12 лютого 2014 року
ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку
за увесь період праці в ДП «УМЦБДР та
ІТ» МОЗ України терміном 86 календарних
днів, та у зв'язку з реорганізацією
відокремленого підрозділу, останнього
було звільнено з посади заступника
директора ДП «УМЦБДР та ІТ» МОЗ України
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України
(а.с.6-7).

Підставою для винесення відповідного
наказу став наказ ДП «УМЦБДР та ІТ» МОЗ
України № 320-П від 23.12.2013 року «Про
скорочення посад Південної
регіональної філії Державного
підприємства «Український медичний
центр безпеки дорожнього руху та
інформаційних технологій», якому, в
свою чергу, передував наказ ДП «УМЦБДР
та ІТ» МОЗ України № 321-П від 23.12.2013 року
«Про реорганізацію відокремленого
підрозділу шляхом перетворення філії в
представництво» (а.с.8-9, 10-11).

Як вбачається з зазначених наказів,
відповідач здійснив реорганізацію
відокремленого підрозділу шляхом
перетворення філії в представництво, а
саме Південної регіональної філії
Державного підприємства «Український
медичний центр безпеки дорожнього руху
та інформаційних технологій»
Міністерства охорони здоров'я України
у Південне представництво Державного
підприємства «Український медичний
центр безпеки дорожнього руху та
інформаційних технологій»
Міністерства охорони здоров'я України,
а у зв'язку з цим, керуючись п. 1 ст. 40
КЗпП, скоротив посади директора,
заступника директора та бухгалтера
Південної регіональної філії
Державного підприємства «Український
медичний центр безпеки дорожнього руху
та інформаційних технологій»
Міністерства охорони здоров'я України.

Отже, правовою підставою для
звільнення позивача ОСОБА_2 із посади
заступника директора ДП «УМЦБДР та ІТ»
МОЗ України слугував пункт 1 частини 1
статті 40 КЗпП.

П. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено,
що трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Частинами 2, 3 зазначеного
Кодексу встановлено, що звільнення з
вказаних підстав допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу. Не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про відпустки» за бажанням працівника
у разі його звільнення (крім звільнення
за порушення трудової дисципліни) йому
має бути надано невикористану
відпустку з наступним звільненням.
Датою звільнення в цьому разі є
останній день відпустки.

Згідно ч. 11 ст. 10 Закону України «Про
відпустки» конкретний період надання
щорічних відпусток у межах,
установлених графіком, узгоджується
між працівником і власником або
уповноваженим ним органом, який
зобов'язаний письмово повідомити
працівника про дату початку відпустки
не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

При цьому спірний наказ не містить
вказівку про дату початку та кінця
відпустки ОСОБА_2 та його особистий
підпис.

Крім цього, суд приймає до уваги той
факт, що оформлення спірного наказу має
відповідати Національному стандарту
України «Вимоги до оформлювання
документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 07.04.2003 р. № 55.

З аналізу вказаного наказу вбачається,
що кінцем відпустки може бути 18.05.2014
року. Цією ж датою позивача звільнено з
займаної посади в порушення прямої
заборони таких дій, встановлених ч. 3 ст.
40 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
скасування наказу № 05-О від 12.02.2014 року
«Про надання щорічної основної
відпустки ОСОБА_2 та наступне його
звільнення», підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. 40 КЗпП, Конституцією
України, Законом України «Про
відпустки», суд -

В И
Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до державного
підприємства «Український медичний
центр безпеки дорожнього руху та
інформаційних технологій»
Міністерства охорони здоров'я України»
про скасування наказу № 05-О від 12.02.2014
року «Про надання щорічної основної
відпустки ОСОБА_2 та наступне його
звільнення» задовольнити.

Скасувати наказ державного
підприємства «Український медичний
центр безпеки дорожнього руху та
інформаційних технологій»
Міністерства охорони здоров'я України»
№ 05-О від 12.02.2014 року ««Про надання
щорічної основної відпустки ОСОБА_2 та
наступне його звільнення».

Рішення суду може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Одеської області через Біляївський
районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області

Бобуйок А.Д.