Справа № 2-2243/11
Провадження № 2/0418/656/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 лютого 2014 р. Кіровський
районний суд

м.
Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді
Підберезного Г.А.

при секретарі -
Макаренко Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - П'ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
у порядку спадкування , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська знаходиться
цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - П'ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
у порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка в позовній заяві та її
представник в ході судового засідання
посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 07.07.1997 року,
виданого на підставі розпорядження від
07.07.1997 року № 532, належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті
якого відкрилася спадщина відповідно
до його частки.

За час життя ОСОБА_3 19.05.2006 року був
складений на ім'я ОСОБА_2 заповіт, який
нотаріально посвідчений державним
нотаріусом Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
І.В.Гузєєвою, за реєстровим № 7-1202.
Відповідно до умов заповіту ОСОБА_3
заповідав позивачці все своє майно, де
б воно не було та з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що буде
належити на день смерті, і на що за
законом матиме право.

Отже позивачка у шестимісячний строк
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини за
заповітом, однак у видачі свідоцтва про
право власності у порядку спадкування
нотаріальною конторою було відмовлено,
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів.

На думку позивачки спадкодавцю за час
життя належала ? частина квартири
АДРЕСА_1, оскільки розмір часток у праві
власності є рівними.

Крім того, ОСОБА_3 за час життя на праві
власності належала земельна ділянка
площею 4.830 га за кадастровим №
-01-010-1220, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №566570, яка
розташована на території Сурсько
-Михайлівської сільської ради
Солонянського району
Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, просили суд:

· визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
у порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_3 /дата смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1/;

· визнати за ОСОБА_1 право
власності на земельну ділянку площею
4.830 га за кадастровим № -01-010-1220,
яка розташована на території Сурсько -
Михайлівської сільської ради
Солонянського району
Дніпропетровської області у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3 /дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1/.

Представники відповідача - в судове
засідання з'явилися, проти задоволення
позову заперечували, посилаючись на їх
необгрутованість.

Третя особа - П'ята Дніпропетровська
державна нотаріальна контора - в
судове засідання свого представника не
направили, надали на адресу суду заяву
з проханням розглянути справу за їх
відсутністю.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволені позовних вимог слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 07.07.1997 року,
виданого на підставі розпорядження від
07.07.1997 року № 532, належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті
якого відкрилася спадщина відповідно
до його частки.

За час життя ОСОБА_3 19.05.2006 року був
складений на ім'я ОСОБА_2 заповіт, який
нотаріально посвідчений державним
нотаріусом Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
І.В.Гузєєвою, за реєстровим № 7-1202.
Відповідно до умов заповіту ОСОБА_3
заповідав позивачці все своє майно, де
б воно не було та з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що буде
належити на день смерті, і на що за
законом матиме право.

Отже позивачка у шестимісячний строк
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини за
заповітом, однак у видачі свідоцтва про
право власності у порядку спадкування
нотаріальною конторою було відмовлено,
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів.

На думку позивачки спадкодавцю за час
життя належала ? частина квартири
АДРЕСА_1, оскільки розмір часток у праві
власності є рівними.

Крім того, ОСОБА_3 за час життя на праві
власності належала земельна ділянка
площею 4.830 га за кадастровим №
-01-010-1220, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №566570, яка
розташована на території Сурсько
-Михайлівської сільської ради
Солонянського району
Дніпропетровської області.

Отже, при розгляді справ про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно у випадках, якщо спадщина
прийнята, проте спадкоємцем не було
одержано свідоцтво про право на
спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не
здійснено державну реєстрацію права на
спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати
до уваги, що законодавець розмежовує
поняття "виникнення права на спадщину"
та "виникнення права власності на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини", і пов'язує із виникненням цих
майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Разом з тим, главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема,
Законом України "Про нотаріат",
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику в справах
про спадкування".

Отже аналізуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку про те, що
позивачка не позбавлена права на
спадщину, а як вбачається з відмови
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
власності у порядку спадкування,
позивачці слід надати
правовстановлюючі документи для
оформлення відповідного свідоцтва.

На підставі викладеного, керуючись п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 "Про
судову практику в справах про
спадкування", Законом України "Про
нотаріат", ст.ст. 1268,1297,1299 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 58,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - П'ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
у порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Г.А. Підберезний