Справа № 459/5625/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/3754/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 19 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля», відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди завданої професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 19
березня 2014 року вищевказаний позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області на
користь ОСОБА_2 7 000 грн. моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, а з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_2 - 6 000 грн. моральної
шкоди внаслідок трудового каліцтва.
Вирішено питання судових витрат. В
решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили
відповідач - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області(далі
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування в місті
Червонограді) та позивач ОСОБА_2

Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування в місті
Червонограді просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені вимог позивача,
посилаючись на те, що судом не була дана
правова оцінка тому, що позивач до
відділення виконавчої дирекції Фонду в
м. Червонограді із заявою про
нарахування та виплату моральної шкоди
не звертався; оскільки правовідносини
випливають з трудових відносин, відтак
відшкодування моральної шкоди повинен
проводити роботодавець, а не Фонд;
позивач не довів факту заподіяння
моральної шкоди висновком медичних
органів, а суд не обґрунтував розмір
шкоди, яку стягнув з апелянта (а.с. 84-86).

Апелянт ОСОБА_2 просить рішення
суду в частині стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області в його
користь 7 000 грн. та з ДП
«Львіввугілля» - 6 000 грн. змінити,
стягнувши з Фонду 20 000 грн. та з ДП
«Львіввугілля» 15 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. Апелянт
посилається на те, що суд не врахував
всіх обставин для визначення розміру
моральної шкоди, що він має право на
стягнення моральної шкоди з
відповідачів у тому розмірі, в якому
просив, оскільки висновком МСЕК від 16
січня 2007 р. йому встановлено 65% втрати
працездатності та ІІІ групу
інвалідності безтерміново.

Сторони у справі в судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи, тому відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України фіксація судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Судом встановлено, що протягом 1982
- 2004 р.р. ОСОБА_2 працював на
підприємствах ДП «Львіввугілля», під
землею в шкідливих умовах праці, що
підтверджується копією трудової
книжки виданої на його ім'я, що не
заперечується сторонами (а.с.8-10).

З актів про нещасний випадок
форми Н-1 за № 19 від 13 липня 1985 року, №15
від 21.04.1986 року, №56 від 06.11.1997 року, №14
від 13.02.2002 року вбачається, що під час
виконання трудових обов'язків з ОСОБА_2
трапилися нещасні випадки, внаслідок
яких йому було травмовано ногу,
нігтьову фалангу п'ятого пальця кисті
лівої руки, перший палець правої руки
(а.с.13-20).

Актом огляду № 2470 від 09 жовтня 2003
року. позивачу вперше було встановлено
ІІІ групу інвалідності; актом огляду №
1039 від 12 серпня 2004 р. позивачу
встановлено 40% втрати працездатності
безтерміново; згідно акту № 78 від 16
січня 2007 р. позивачу встановлено ІІІ
групу профзахворювання та 65% втрати
професійної працездатності
безтерміново (а.с. 37).

10 березня 2004 року позивача було
звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП
внаслідок невідповідності виконуваній
роботі за станом здоров'я.

Санітарно-гігієнічною
характеристикою умов праці позивача
від 03.02.2003 року , та з акту розслідування
професійного захворювання (отруєння)
від 27 квітня 2004 року слідує, що
професійне захворювання у позивача
виникло внаслідок дії шкідливих
факторів, пов'язаних із запиленістю
повітря робочої зони 220 мг/м3,
тривалістю дії фактора 90% за зімну; шум
від роботи технологічного обладнання 93
дБА- 90% за зміну; мікрокліматом з
температурою повітря 16-23 град. С,
відносна вологість повітря 93%;,
швидкість руху повітря 4м/с (а.с. 11-12).

Крім зазначеного, захворювання
позивача підтверджується і медичними
документами, що маються в матеріалах
справи.

Довідкою серії ЛВА-2 № 014491 від 16
січня 2007 року підтверджується
встановлення стійкої втрату
професійної працездатності в
процентному відношенні - 65% з 19.09.2006
року, в тому числі - 5% - трудове каліцтво
2001 року, 15% - трудове каліцтво 1985 року, 15 %
- хронічний бронхіт, 30 % - хронічний
радикуліт вперше та ІІІ групу
інвалідності.

Таким чином, зазначені обставини
дають підстави для висновку про те, що
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку із втратою професійної
працездатності виникло у позивача у
зв'язку встановленням стійкої втрати
професійної працездатності 45% та 20
відсотків у зв'язку з трудовим
каліцтвом.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, згідно з
абзацом 5 ст.4 Основ законодавства
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» - є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону від 14 жовтня 1992
року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП
України, а також законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Відповідно до змісту ст.ст.1, 21, 28, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції Закону, що
був чинний на час виникнення спірних
правовідносин, на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництв та професійних захворювань
України покладено обов'язок
відшкодувати застрахованим особам
моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами
виробництва.

Пунктом 3 ст.34 вищевказаного
Закону, діючої на час встановлення
позивачу вперше стійкої втрати
професійної працездатності, на яку
посилається відповідач, дійсно було
передбачено, що потерпілий вправі
звернутися до Фонду з заявою про
відшкодування моральної шкоди з
викладом характеру шкоди та поданням
відповідного висновку медичних
органів, але у випадку, якщо така не
спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд. Таким чином, суд підставно прийняв
даний позов до розгляду та з
врахуванням заперечення позову
відповідачем його доводи в цій частині
є необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, районний суд
обґрунтовано виходив з того, що з
моменту первинного встановлення
позивачу МСЕК втрати професійної
працездатності у зв'язку із
професійним захворюванням та трудовим
каліцтвом в останнього виникло право,
відповідно до чинних на ці моменти
положень закону, на відшкодування
моральної шкоди як за рахунок Фонду,
так і за рахунок ДП «Львіввугілля».

Такі висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи. Рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі в апеляційній інстанції не
заявляв клопотання про призначення по
справі відповідної експертизи на
предмет визначення підстав та/або
розміру заподіяної позивачу моральної
шкоди. Відсутність у матеріалах справи
висновку МСЕК з цього питання не
спростовує правильних висновків суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що
підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди з відповідачів, суд
навів у рішенні відповідні мотиви, а
відтак, визначив розмір моральної
шкоди частково в межах розміру,
визначеного вищевказаними Правилами
та виходячи з принципів виваженості та
розумності. Колегія суддів
погоджується з даним висновком та не
вбачає підстав для скасування чи зміни
такого рішення, тому апеляційні скарги
слід відхилити, а рішення міського суду
залишити без змін.

Враховуючи, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційних скарг немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ч.1 ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 19
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.