Справа № 349/322/13-ц
Провадження №
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д.,
Пнівчук О.В.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Рогатинського районного суду
від 22 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

04 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця, посилаючись на те, що 15 липня
2013 року Рогатинським районним судом
видано виконавчий лист №2/349/155/13 про
стягнення з нього 76705,72 грн. на користь
Кредитної спілки "Кредо". На підставі
даного виконавчого листа та заяви
стягувача головним державним
виконавцем відділу ДВС Рогатинського
районного управління юстиції Качмарем
В.І. 18.06.2014 року винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження за ВП
№40587194, якою накладено арешт на все
належне боржнику ОСОБА_2 на праві
власності майно. Вважає дії державного
виконавця щодо накладення арешту на
все майно неправомірними, а арешт
таким, що підлягає скасуванню з таких
підстав. У порушення вимог ч.ч.2, 4 ст.52,
ч.1 ст.63 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець не
перевірив, чи є у боржника кошти та інші
цінності, достатні для задоволення
вимог стягувача, а одразу наклав арешт
на все майно. Також державний
виконавець не перевірив наявність у
нього іншого рухомого майна, на яке
можна звернути стягнення. Державний
виконавець не з'ясував думки боржника
щодо видів майна чи предметів, на які
потрібно звернути стягнення та тим
самим позбавив його можливості
заявляти клопотання із зазначених
питань, що заявник вважає грубим
порушенням його прав як сторони
виконавчого провадження. У порушення
ст.58 Закону України "Про виконавче
провадження" оцінка арештованого майна
державним виконавцем не проводилась,
державним виконавцем не було вжито
жодних заходів до встановлення обсягу
і вартості наявного в нього на праві
власності майна та його достатності
для погашення заборгованості.
Державним виконавцем не було дотримано
вимог ст.58 вказаного Закону щодо
накладення арешту в межах суми
стягнення. Посилаючись на наведене,
просив визнати дії державного
виконавця неправомірними та зняти
арешт із належного йому майна.

Ухвалою Рогатинського районного суду
від 22 липня 2014 року у задоволенні
скарги ОСОБА_2 відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи та
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, просив ухвалу скасувати
і задовольнити його скаргу.

В судове засідання сторони не прибули,
хоча належно повідомлені про розгляд
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши обставини справи та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до п.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом встановлено, що рішенням
Рогатинського районного суду від 10
липня 2013 року задоволено позов КС
"Кредо" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Стягнуто з відповідачів в
солідарному порядку на користь
кредитної спілки "Кредо" 75946,26 грн.
заборгованості за кредитним договором
і судові витрати по справі, а всього
76705, 72 грн. (а.с.80-82). Дане рішення набрало
законної сили, в добровільному порядку
боржником не виконано.

15.10.2013 року на підставі вказаного
рішення Рогатинським районним судом
видано виконавчий лист, який
стягувачем пред'явлено до виконання у
відділ ДВС Рогатинського РУЮ, де було
відкрито виконавче провадження.

18.06.2014 року головним державним
виконавцем Качмарем В.І. винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, якою накладено арешт на все
майно, що належить боржнику ОСОБА_2 лише
у межах суми звернення стягнення
76705, 72 грн. заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить боржнику (а.с.113).

ОСОБА_2 просив визнати дії державного
виконавця щодо накладення арешту на
майно неправомірними та зняти арешт з
його майна.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. У п.5 ч.3 зазначеної статті
передбачено, що державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, зокрема,
накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч.1-3 ст.57 Закону України
"Про виконавче провадження" арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Наведеними нормами закону державному
виконавцю під час виконання
виконавчого документа надано право
накладати арешт на все майно боржника в
межах суми стягнення.

Таким чином із матеріалів справи
вбачається, що рішення суду про
стягнення коштів, яке є обов'язковим до
виконання, боржником не виконано,
постанова про відкриття виконавчого
провадження про стягнення із
скаржника-боржника коштів є чинною,
виконавчий лист про стягнення коштів
боржником після відкриття виконавчого
провадження в добровільному порядку не
виконано, а тому державний виконавць
підставно прийняв рішення про
накладення арешту на все належне
боржнику майно.

Крім того, суд вірно вважав, що дії
державного виконавця щодо накладення
арешту на майно не порушують прав та
інтересів скаржника, оскільки в
постанові чітко зазначено про
накладення арешту та заборону
відчуження майна боржника лише в межах
суми боргу (п.1,2 резолютивної частини
постанови).

Доводи ж скаржника про те, що в
порушення ст.58 Закону України "Про
виконавче провадження" оцінка
арештованого майна державним
виконавцем не проводилась, не було
вжито жодних заходів до встановлення
обсягу і вартості наявного в нього на
праві власності майна та його
достатності для погашення
заборгованості, є безпідставними,
оскільки оцінці підлягає конкретне
описане та арештоване майно, а
державним виконавцем, у межах
компетенції, накладено арешт на все
майно боржника.

З огляду на викладене, суд дійшов
вірного висновку, що дії державного
виконавця щодо накладення арешту на
майно боржника, здійснені відповідно
до вимог Закону України "Про виконавче
провадження", у межах наданих
повноважень та з метою своєчасного та
повного виконання рішення суду, тому не
порушують прав та інтересів боржника, в
зв'язку з чим скарга є безпідставною та
не підлягає до задоволення.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, а також були предметом
розгляду в суді першої інстанції і їм
судом дана належна оцінка.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Рогатинського районного суду
від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук