АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 26 лютого 2014 року по
справі за позовом Комунального
підприємства «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району міста Києва» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за користування
житлово-комунальними послугами,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року позивач
звернувся із позовом, уточнивши який
зазначив, що відповідачі є
співвласниками і проживають у АДРЕСА_1,
мають заборгованість за отримані
житлово-комунальні послуги. Тому, з
урахуванням сплачених відповідачами
коштів, просив стягнути із
відповідачів солідарно 44570.22 грн.
заборгованості та 445 грн. 70 коп. судових
витрат.(а.с. 1-14, 47-84)

Відповідачі проти позову
заперечували, зазначали, що письмовий
договір укладали 10.03.2011 року, тому з
цієї дати має здійснюватись розрахунок
заборгованості, просили застосувати
строк позовної давності.(а.с. 31-33, 86-90)

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 26 лютого 2014 року позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 в
рівних частках на користь КП «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва» 44 570 грн. 22 коп.
заборгованості за користування
житлово-комунальними послугами, 445 грн.
70 коп. судового збору. (а.с.112, 115-118)

В апеляційній скарзі поданої
представником відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 апелянт посилався на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати оскаржуване рішення і
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову до ОСОБА_1 На
обґрунтування скарги зазначив, що суд
не врахував обставин та доказів, які
викладені на обґрунтування заперечень
проти заявленого позову, не застосував
строк позовної давності та дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову.(а.с. 129-138)

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував,
надіслав часткове заперечення проти
апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав скаргу і
просив її задовольнити. ОСОБА_2
підтримав скаргу частково. Представник
ОСОБА_4 заперечувала проти скарги і
просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули,
про час та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином про що у
справі є докази.(а.с. 165-169)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, така неявка не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що скарга не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Правовідносини, що виникли між
сторонами з приводу
постачання-отримання
житлово-комунальних послуг
регулюються Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року N 630.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20
вищезазначеного Закону споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно з п. 18 вищевказаних Правил
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

За змістом частини першої статті
901, частини першої статті 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.ст. 64, 68
ЖК України солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають з
договору найму, в тому числі з оплати
комунальних послуг несуть повнолітні
члені сім'ї наймача.

Судом встановлено, що за
біржовим договором купівлі-продажу від
30 вересня 1996 року, довідкою, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 є співвласниками, зареєстровані
та проживають у АДРЕСА_1. З часу
реєстрації споживають надані їм
комунальні послуги.(а.с. 6-7)

10 березня 2011 року із ОСОБА_2 був
укладений договір надання комунальних
послуг.(а.с. 8)

Позивач є виконавцем
житлово-комунальних послуг у будинку,
де проживають відповідачі.(а.с. 13-14, 63-77)

Цих обставин, отримання від
позивача наданих комунальних послуг та
часткову оплату їх споживання із
грудня 2004 року відповідачі не
заперечували, тому, з огляду на
положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
між сторонами договірних
правовідносин.

За довідкою від 05.11.2013 року № 467,
за адресою АДРЕСА_1 відкритий один
особовий рахунок відповідно до
договору купівлі-продажу від 30.09.1996
року, належних доказів визначення
окремих квартир НОМЕР_1 і НОМЕР_2 та
особового рахунку на два окремих до
суду не надано і таких в судовому
засіданні не встановлено.(а.с. 45)

До суду не надано доказів, що у
період виникнення заборгованості, у
належній на праві власності
відповідачам квартирі були
встановлені, опломбовані та заявою
споживачів взяті на облік лічильники
гарячої та холодної води. Тому, з огляду
на положення п. 21 вищевказаних Правил,
затверджених постановою КМ України від
21 липня 2005 року N 630, позивач
обґрунтовано здійснював нарахування
плати за надані послуги згідно з
установленими нормативами (нормами)
споживання.

Позивачем нараховані 44 570 грн. 22
коп. заборгованості за користування
житлово-комунальними послугами за
період з грудня 2004 року до травня 2013
року.(а.с. 9-12)

Відповідачами не надано доказів
погашення заборгованості, розрахунком
позивача врахована часткова сплата
відповідачами грошей на погашення
заборгованості.(а.с. 9-12)

Позивач звернувся із зазначеним
позовом 10 червня 2013 року, відповідачами
заявлено про застосування строку
позовної давності як підставу відмови
в задоволенні заявлених вимог.

Заперечуючи проти такої заяви
позивач зазначав, що відповідачі у
лютому 2005 року, липні 2006 року, жовтні 2006
року, листопаді 2006 року, червні 2007 року,
серпні 2008 року, жовтні 2008 року,
листопаді 2011 року, березні 2012 року,
червні 2012 року, січні 2013 року не тільки
сплачували за спожиті комунальні
послуги, а й додатково частково
погашали заборгованість за минулий
період. Такі пояснення позивача
підтверджуються наявними у справі
доказами погашення такої
заборгованості відповідачами.(а.с. 9-12,
52-62, 79-85)

Оскільки відповідачі з лютого 2005
року до січня 2013 року отримували від
позивача квитанції про нарахування
плати за спожиті комунальні послуги із
зазначенням непогашеної
заборгованості та сплачували гроші, як
за спожиті послуги так і частково на
погашення виставленої позивачем
заборгованості, суд першої інстанції з
огляду на положення ст. 264 ЦК України
дійшов обґрунтованого висновку про
переривання перебігу позовної
давності вчиненням відповідачами дій,
що свідчать про визнання ними боргу, а
відтак й відмову в задоволенні заяви
про відмову у позові з підстав пропуску
строку позовної давності. (а.с.9-12, 52-62,
79-85)

Зважаючи на те, що шлюб між
відповідачами розірваний за рішенням
Дарницького районного суду міста Києва
від 01 грудня 2005 року і відповідачка
ОСОБА_1 не є членом сім'ї наймача ОСОБА_2,
суд першої інстанції з огляду на
положення ст.ст. 64, 68 ЖК України дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність солідарної
відповідальності та наявність
обов'язку відповідачів відшкодувати
позивачу вищевказану заборгованість в
рівних частках.

Доводи ОСОБА_2 про те, що судом не
притягнуто доньку відповідачки ОСОБА_1
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, колегія суддів
відхилила з огляду на положення ст. 303
ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 рішення
суду не оскаржував, а таких доводів
скарга ОСОБА_1 не містить.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
районний суд обґрунтовано стягнув із
відповідачів на користь позивача 445.70
грн. судового збору сплата якого
підтверджується квитанціями, які
містяться в матеріалах справи.(а.с. 1-2)

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/8496/2014

Головуючий у першій інстанції Колесник
О.М.

Доповідач Левенець Б.Б.