АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц7969327
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П .

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» про
визнання договору факторингу
недійсним

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 29 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом,в якому
вказував, що 28 листопада 2012 року між
відповідачами ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» укладено
договір відступлення грошової вимоги
за кредитним договором, укладеним між
ним та ЗАТ «Сведбанк Інвест» 13 серпня
2008 року. Вважає, що договір
відступлення укладено з порушенням
закону, оскільки ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» не мало та не
отримувало в установленому порядку
право на його укладання. Окрім цього,
він як боржник за кредитним договором
не отримував жодного повідомлення про
передачу права вимоги.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено,
з підстав не надання доказів про
порушення його прав та незаконності
договору факторингу.

Не погодившись з рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу та посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення вимог
ОСОБА_1

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що висновки
суду не відповідають обставинам справи
та наданим доказам,яким суд не надав
належної оцінки Так, згідно п. 2.6.
договору факторингу передбачено, що
крім випадків, передбачених у п. 2.6.5.
наступне відступлення фактором прав
вимоги заборгованості до боржників
будь-яким третім особам допускається
виключно за умовами отримання фактором
від банку попереднього письмового
дозволу Спостережної ради.

Суд першої інстанції зазначив, що
наступне відступлення прав вимог ТОВ
«ФК «Вектор Плюс» на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи» відбулось із
дотриманням п. 2.6. Договору факторингу
від 28.11.2012 року, укладеного між Банком
та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», оскільки
отримання попереднього дозволу
підтвердженим належним та допустимим
доказом.

При цьому, судом першої інстанції не
зазначено чітко, що це за належний та
допустимий доказ, що підтверджує
наявність попереднього дозволу Банку
на укладання спірного Договору
факторингу.

В матеріалах справи міститься лише
витяг № 1 із Протоколу № 19 Спостережної
ради АТ «Сведбанк» (публічне) від 20.11.2012
року (далі - Витяг), наданий
Відповідачами, без зазначення, що ТОВ
«ФК «Вектор Плюс» передається право
вимоги по кредитному договору № 1266-Ф
від 13.08.2008 р., укладеному між ЗАТ
«Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1, як ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» та відповідно надається
дозвіл на передачу такого права
наступному кредитору ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Окрім цього, вважає апелянт, спірний
договір стосується прав та обов'язків
позивача,а тому він є особою
заінтересованою, укладення такого
договору призвело до порушення його
прав та інтересів,тому відповідно до
ст. 215 ЦК це є підставою для звернення
його до суду з вимогами про визнання
такого договору недійсним.

В судове засідання суду
апеляційної інстанції сторони не
з'явилися, про розгляд справи
повідомлені належно. Від представника
позивача надійшло письмове клопотання
про відкладення справи у зв'язку з його
хворобою та у зв'язку з перебуванням
позивача за межами м. Києва. Проте,
зазначені обставини представником
документально не підтверджені,з огляду
на що колегія суддів визнала причини
неявки його та позивача неповажними.

Відповідачі про причини неявки
не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін,або інших осіб,які беруть участь
у справі,належним чином повідомлених
про час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи в
апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді
Шахової О.В., пояснення осіб, які брали
участь у справі, перевіривши матеріали
справи та обговоривши апеляційну
скаргу, в межах її доводів, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 1077 ЦК за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові

кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який

передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується

відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Клієнт може відступити факторові свою
грошову вимогу до боржника з метою
забезпечення виконання зобов'язання
клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором
факторингу може передбачати

надання клієнтові послуг, пов'язаних із
грошовою вимогою, право якої він

відступає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13.02.2008 року між ЗАТ
«Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 було
укладеного кредитний договір № 1266-Ф, за
умовами якого банк відкривав
позичальнику кредитну лінію, що
відновлюється, відповідно до якої
надає позичальнику кредит у доларах
США на умовах, передбачених договором,
а позичальник зобов'язується
одержувати кошти кредиту, а також
повернути кошти кредиту у строки,
визначені у графіку встановлення та
погашення ліміту заборгованості за
кредитною лінією, сплатити проценти за
користування ними та виконати інші
зобов'язання, передбачені договором;
загальний ліміт заборгованості за
кредитною лінією: 1 250 000,00 дол. США; строк
дії кредитної лінії: з 13.08.2008 по 12.08.2013
включно (п. п. 1.1, 1.2, 1.3 кредитного
договору).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»,
яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк»,
яке в свою чергу виступило
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено
договір факторингу № 15, згідно умов
якого Банк відступив Фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, зазначених у реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить Банку на підставі
документації, а Фактор шляхом надання
фінансової послуги Банку набуває права
вимоги такої заборгованості від
боржників та передає Банку за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становлять ціну продажу та
в порядку, передбаченому даним
договором.

28 листопада 2012 року, тобто в цей же день,
між новим кредитором -ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, згідно з умовами
якого право вимоги за кредитними
договорами, в тому числі і за кредитним
договором № 1266-Ф, укладеним 13.08.2008 між
ЗАТ «Сведбанк Інвест» та Позивачем,
перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно п. 2.6 договору факторингу
передбачено, що крім
випадків,зазначених у п. 2.6.5, наступне
відступлення фактором прав вимоги
заборгованості до боржників будь-яким
третім особам допускається виключно за
умови отримання фактором від банку
попереднього письмового дозволу
Спостережної Ради Банку.

Згідно п. 4 виписки № 1 з протоколу № 19
Спостережної Ради АТ «Сведбанк»
компанії групи «Укрборг», що придбає
права вимоги, надано дозвіл на
наступний продаж (відступлення) прав
вимоги заборгованості до боржників ТОВ
«Кредитні ініціативи».

Судом встановлено, що згідно договору
факторингу від 28.11.2012, укладеного між
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»,
витягів з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
та ТОВ « Кредитні ініціативи» є
фінансовими установами, які надають
фінансові послуги, що відповідає
положенням п. 11 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову
суд першої інстанції, встановивши вище
приведені обставини, дійшов висновку,
що на вимогу ст. 60 ЦПК та підтвердження
доводів про те що спірний правочин
порушує права та інтереси останнього
та укладено з порушенням закону ОСОБА_1
належних доказів не надав.

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного і
об'єктивного з'ясування обставин
справи, перевірки доводів і заперечень
сторін, належної правої оцінки
зібраним у справі доказів, з огляду на
що рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про те, що
відступлення фактором прав вимоги
заборгованості до боржників будь-яким
третім особам допускається виключно за
умовами отримання фактором від банку
попереднього письмового дозволу
Спостережної ради, оскільки ці доводи
були предметом розгляду судом першої
інстанції, з якими колегія суддів
погоджується.

На спростування зазначених доводів,
судом встановлено, що договір
факторингу укладено з дотриманням
закону і відступлення прав вимог ТОВ
«ФК «Вектор Плюс» на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи» проведено після
отримання попереднього письмового
дозволу (погодження) Спостережної Ради.

Окрім цього, судом встановлено, що
згідно із п. 2.6.5 договору факторингу
передбачено, що письмовий дозвіл від
банку не потрібен, якщо особа, яка має
намір придбати у фактора право вимоги
заборгованостей від боржника є
банківською або фінансовою установою
(у тому числі факторинговою компанією),
яка пов'язана відносинами контролю із
банківською установою. Відносинами
контролю, згаданими вище, відповідно до
цього Договору вважається повне пряме
або непряме володіння банківською або
фінансовою установою не менше, ніж на 50
% особою, що має намір придбати права
вимоги заборгованості від боржників.

Такі висновки суду відповідають,
дослідженим судом належних та
допустимих,в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК,
доказах,а саме: безпосередньо на умовах
договору (а.с.14-59) виписці № 1 з
протоколу №19 Спостережної Ради
(а.с.103-106), витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб (а.с.60-65).

Суд дав належну оцінку вказаним
доказам, з огляду на що є
безпідставними посилання апелянта на
те, що на підтвердження наявності
попереднього дозволу на укладання
спірного договору факторингу,судом
чітконе зазначені належні та допустимі
докази.

Посилання ж позивача, що як боржник за
кредитним договором, він не отримував
жодного повідомлення про факт передачі
прав грошової вимоги за вищевказаним
кредитним договором, також було
предметом дослідження суду першої
інстанції,який вірно встановив, що само
по собі це посилання не є за законом
самостійною підставою для визнання
правочину недійсним.

В той час, як в матеріалах справи
містяться докази такого повідомлення
ОСОБА_1 (а.с.98-102,107). Відсутність доказів
отримання позивачем такого
повідомлення, як правильно вважав суд,
не впливає на предмет даного спору та
на право вимоги нового кредитора про
стягнення заборгованості саме на його
користь.

Колегія суддів погоджується також ж
висновками суду, що при передачі права
вимоги на підставі договорів
факторингу не було обумовлено жодних
змін щодо обсягу прав і обов'язків, які
за договором перейшли до нового
кредитора, тож до останнього перейшли
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсягу і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.
Будь-яких положень, які б зобов'язували
кредитора погоджувати з боржником
питання відступлення права вимоги до
нього на користь третьої особи,
кредитний договір не містить.

Доводи позивача та його представника
про порушення прав та інтересів
позивача є безпідставними та такими, що
не ґрунтуються на встановлених судом
обставинах.

Відповідно до ст. 1079 ЦК сторонами у
договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може
бути фізична або юридична особа,

яка є суб'єктом підприємницької
діяльності.

Фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно

до закону має право здійснювати
факторингові операції.

Відповідно до положень зазначеної
норми позивача не можна віднести до
сторони за договором факторингу.

Таким чином,ці та інші доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження, є такими, що не є за
законом підставами для безумовного
скасування чи зміни рішення суду і на
правильність зроблених судом першої
інстанції висновків не вливають.

З огляду на викладене та відповідно
до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін,якщо визнає,що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року залишити
без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів, з моменту її
проголошення.

Головуючий

Судді