САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/1977/13-ц
Провадження №2/726/17/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Мілінчук С.
В., при секретарі Руснак Н.В., прокурора
Рильчук Л.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Чернівці справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої
особи на стороні відповідача Служби у
справах дітей Чернівецької міської
ради про позбавлення батьківських прав
щодо неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав щодо неповнолітньої
дитини в якій вказує, що він являється
батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 20.03.2002
року було розірвано шлюб між ним та
матір'ю ОСОБА_4 - ОСОБА_2. Вказує, що хоча
шлюб було розірвано в 2002 році, фактичні
шлюбні стосунки між ними припинені ще з
1999 року, і саме з цього часу їхній син
проживає із позивачем та його матір'ю.
Зазначає, що з 1999 року по даний час
ОСОБА_2 не проживала з сином, не
цікавилась його життям та здоров'ям та
фактично самоусунулась від виконання
своїх батьківських обов'язків. У
зв'язку із цим, в серпні 2012 року він
звернувся до Служби у справах дітей
Чернівецької міської ради з заявою про
надання висновку про доцільність
позбавлення батьківських прав
громадянку ОСОБА_2 по відношенню до її
сина ОСОБА_4 26.10.2012 року йому було
відмовлено в наданні такого висновку
та надано ОСОБА_2 можливіть виправити
свою поведінку по відношенню до сина.
Проте, після засідання комісії,
відношення відповідачки ніяким чином
не змінилось, вона і далі ухилялась він
виконання батьківських обов'язків. За
таких обставин, позивач вдруге
звернувся до Служби у справах дітей
Чернівецької міської ради з заявою про
надання висновку про доцільність
позбавлення батьківських прав
громадянку ОСОБА_2, проте йому знову
було відмовлено.

У зв'язку із викладеним, просить суд
ухвалити рішення, яким позбавити
ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню
до її неповнолітнього сина ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач дав
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві, позов підтримав.

Представники позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 в судовому засіданні позов
підтримали та просили позбавити
відповідачку батьківських прав
стосовно неповнолітнього сина з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та надіслала
до суду письмові заперечення проти
позову, в яких вказує про відсутність
будь-яких підстав для позбавлення її
батьківських прав, оскільки вона не
ухиляється від виконання своїх
обов'язків щодо виховання сина.
Зазначає, що позивач перешкоджає їй у
спілкуванні з сином, налаштовує його на
негативні стосунки із нею. Також
вказує, що хоче спілкуватись із сином,
знайти із ним спільну мову, що і
намагається робити.

Представник відповідача ОСОБА_8 дав
пояснення аналогічні викладеним у
запереченні проти позову, у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

Представник служби у справах дітей
Чернівецької міської ради ОСОБА_9 в
судовому засіданні виступила проти
задоволення позову, оскільки на
засіданні служби у справах дітей було
відмовлено в наданні висновку про
позбавлення батьківських прав. Проте в
судових дебатах інший представник
служби у справах дітей Чернівецької
міської ради Сабадаш Г.Г. вважала за
необхідне позбавити ОСОБА_2.
батьківських прав.

Прокурор Рильчук Л.М. у судовому
засіданні просив суд позбавити
відповідача батьківських прав.

Свідок ОСОБА_11, яка є бабусею
неповнолітньої дитини, в судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_2 пішла з
родини коли її сину виповнилось два
роки, і з того часу не цікавилась
дитиною, його життям, навчанням, не
вітала зі святами, не навідувала. Увесь
цей час, вихованням ОСОБА_4 займалась
вона, бабуся, із своїм чоловіком та
сином. Також вказала, що вона та її син
не обмежують ОСОБА_4 у спілкуванні з
його мамою.

Свідок ОСОБА_12, яка є приятелькою сім'ї
ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснила,
що знає сторін у справі ще із моменту
їх одруження. Вказує, що після
народження сина, відповідач переїхала
на нове місце проживання та, як їй
відомо, до цього часу не спілкується із
сином, не цікавиться його життям.
Вихованням сина займається його
бабуся, дідусь та тато.

Сводок ОСОБА_13 в судовому засіданні
вказала, що ніколи не бачила щоб мати
ОСОБА_14 брала участь у вихованні сина.

Свідок ОСОБА_15, яка є сусідкою сім'ї
ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснила,
що знає неповнолітнього ОСОБА_4 із
п'ятирічного віку. Увесь цей час, ОСОБА_4
проживав із своїми рідними: бабою,
дідом та батьком по АДРЕСА_2. За період
із 2002 року по цей час, вона жодного разу
не бачила матері ОСОБА_14.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
засвідчила, що будучи сусідкою сім'ї
ОСОБА_4 ніколи не бачила матері
неповнолітнього. Вказує, що вихованням
дитини займались тільки його бабуся,
дідусь та батько.

Опитаний в судовому засіданні
неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що його
мати не піклується про нього, не
цікавиться його життям, не допомагає
йому, а тому він не виявляє бажання, щоб
в подальшому вона являлась його
матір'ю.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши наявні
матеріали справи приходить до висновку
про необхідність відмовити у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема із копії свідоцтва про
народження серії 1-МИ № НОМЕР_1 батьками
ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1
року є ОСОБА_17 та ОСОБА_18. (а.с.28, 26)

Із довідок виданих відповідальними
особами ДНЗ № 10, Чернівецького
політехнічного коледжу та
характеристики загальноосвітньої
школи № 27 вбачається, що в період
навчання неповнолітнього ОСОБА_4 у
вказаних навчальних закладах,
останнього приводили туди його бабуся
та батько. Вони ж і відвідували
батьківські збори, спілкувались із
вчителями, підтримували зв'язок із
класними керівниками. Мати ОСОБА_4 за
період навчання у вказаних навчальних
закладах жодного разу не з'являлась,
його успіхами не цікавилась та не брала
участі у вихованні сина. (а.с.11-13).

Судом також встановлено, що до служби у
справах дітей 13.08.2012 року надходила
заява від гр. ОСОБА_1 щодо надання до
суду висновку про доцільність
позбавлення батьківських прав
гр.ОСОБА_19 Вказана вище заява, в
присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2
неодноразово розглядалась на
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини де було ухвалено про
відмову у наданні такого висновку та
надано можливість ОСОБА_2 виправити
свою поведінку.

ОСОБА_2 у свою чергу надала свої
пояснення та звернулась в службу у
справах дітей щодо визначення способів
участі у вихованні неповнолітнього
ОСОБА_4. Комісія з питань захисту прав
дитини 24.10.2012 року ухвалила підготувати
проект рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради "Про участь
громадянки ОСОБА_2 у вихованні
неповнолітнього ОСОБА_4.". Отже матері
надано шанс належним чином виконувати
свої материнські обов'язки.

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 13.11.2012
року № 731/22 "Про участь громадян у
вихованні дітей" громадянці ОСОБА_2
було встановлено терміни для
спілкування з її сином ОСОБА_4, один раз
на тиждень у вихідний день за
попередньою домовленістю з дитиною.

Під час підготовки документів на
засідання комісії з питань захисту
прав дитини гр. ОСОБА_2 запрошувалася на
профілактичну бесіду та на засідання
комісії з питань захисту прав дитини та
була присутня там 15.04.2013 року де надала
свої пояснення з приводу участі у
вихованні та утриманні сина ОСОБА_14.

На засіданні комісії з питань захисту
прав дитини ОСОБА_2 пояснила, що вона
спілкується з ОСОБА_4, який приїжджав до
неї і навіть ночував. Він розповідав, що
посварився з бабою та татом, а тому хоче
переїхати до неї на постійне
проживання. Вказує, що вони часто
спілкуються телефоном. (а.с.5-7)

На вказаному засіданні, позивачу було
вдруге відмовлено у наданні висновку
щодо доцільності позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню
до свого сина.

Дані факти в судовому засіданні ніким
оспорені не були.

Таким чином, як встановлено, відповідач
по справі з метою налагодження свого
особистого життя пішла із сім'ї коли її
неповнолітньому сину виповнилось 2
роки, з ціллю повернутись після цього,
залишивши його на виховання бабусі та
батька, проте в подальшому в родину не
повернулась. За цей період ОСОБА_2 не
піклувалась про свого сина, не бачила
та не відвідувала його, не цікавилась
його життям, психологічним та духовним
розвитком, не забезпечувала належні
умови навчання, лікування та
харчування не брала участі у його
особистому житті.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України
дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо
її виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном.

Згідно ч. 1-2 ст.150 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав і свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї та
родини, свого народу та Батьківщини,
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя,
поважати дитину.

Відповідно до ст. 165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав мають
один з батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст 164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є,
насамперед, способом захисту прав та
інтересів дитини, а тому при вирішенні
цього питання повинен виявитись
позитивний результат в його долі, який
має настати після позбавлення батьків
їх прав. Непередбачуваність
позитивного результату у конкретній
ситуації позбавляє змісту
застосування такого крайнього заходу
впливу, як позбавлення батьківських
прав.

Європейський суд з прав людини у
рішенні по справі «Савіни проти
України», яке 18 березня 2009 року набуло
статусу остаточного підкреслив
необхідність чітко встановити факт
незадовільності виховання дітей,
причини цього та обґрунтування
необхідності втручання в сімейне
життя.

Згідно п. 15 постанови пленуму ВСУ «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її
утримують, та ін.), що надані батькам
до досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на
осіб, які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму
Верховного суду України № 3 від 30.03.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Позбавлення батьківських прав - це
санкція, застосовувана в тих випадках,
коли здоров'я, фізичний, психічний,
духовний і моральний розвиток дитини
піддається небезпеці внаслідок
застосування батьками неправомірних
способів здійснення батьківських прав,
неналежного їхнього поводження або
злісного ухилення від виконання
батьківських обов'язків.

Пункт 18 постанови пленуму ВСУ «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» вказує,
що зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось
із батьків або їх обох з урахуванням
її характеру, особи батька і матері,
а також інших конкретних обставин
справи відмовити в задоволенні позову
про позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей)
і поклавши на органи опіки та
піклування контроль за виконанням
ним батьківських обов'язків.

Встановлено, що дійсно, ОСОБА_2 тривалий
час не виконувала належним чином своїх
обов'язків по вихованню сина, мотивуючи
це побудовою свого особистого життя.
Проте, дослідивши матеріали справи,
зокрема пояснення відповідача, її
позицію у цьому питанні, витяг із
протоколу засідання комісії з прав
дитини, суд приходить до висновку про
те, що ОСОБА_2 має високе бажання
виправити ситуацію, яка склалась між
нею та ОСОБА_4, знайти шляхи примирення
між ними та повернути добрі стосунки
між матір'ю та сином. Таке твердження
суду підтверджується зверненням
відповідачки у службу у справах дітей з
проханням визначити способи участі у
вихованні сина. Такий порядок був
визначений. Також ОСОБА_2 не уникаючи
профілактичних бесід та засідань
комісій з питань захисту прав дитини
давала свої пояснення з приводу участі
у вихованні ОСОБА_4.

Підтвердженням викладеного також
слугує і виписка із домової книги № 1552
від 23.09.2013 року із якої вбачається, що
ОСОБА_2, за добровільною згодою її сина
зареєструвала його за місцем свого
проживання за адресою АДРЕСА_1 де
проживають також і інші її діти. (а.с.37)

Що стосується особи відповідача
ОСОБА_2, за місцем проживання, органом
самоорганізації населення
Садгірського району м. Чернівці від
24.09.2013 року № 32 остання
характеризується з позитивної сторони,
як гарна господиня, привітна та
доброзичлива людина без шкідливих
звичок. На її утриманні перебуває троє
дітей, які завжди доглянуті та гарно
виховані. Відповідач дбає про
всебічний розвиток дітей, відпочинок
та оздоровлення. (а.с.37)

Таким чином, хоча відповідачка на
певний проміжок часу самоусунулась від
виховання сина, та її поведінка
визнається винною, суд, не вбачає в діях
ОСОБА_2 злісного та умисного ухилення
від виконання своїх батьківських
обов'язків, а переконаний, що вони
зумовлені складними життєвими
обставинами у певний період часу.
Починаючи із 2012 року і на момент
розгляду справи у суді ставлення
відповідача до позбавлення її
батьківських прав є негативним, в її
діях та словах вбачається прагнення до
налагодження нормальних сімейних
стосунків із ОСОБА_4, оскільки, на думку
суду, вона зрозуміла свою провину та
переоцінила життєві пріорітети. Також
суд не вважає що психологічний,
моральний чи фізіологічний стан дитини
піддається небезпеці внаслідок
їхнього подальшого спілкування та
інших дій відповідачки чи вони шкодять,
або можуть нашкодити такому стану, чи
він покращиться у випадку позбавлення
батьківських прав його матері
(враховуючи, що це крайній захід впливу
на особу).

Виходячи з викладеного, все це дає
пістави вважати про необгрунтованість
позову та необхідність відмовити у
його задоволенні. Разом з тим, суд
попереджує відповідача ОСОБА_2 про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини та виховувати її у
відповідності до порядку
передбаченому положеннями статті 150
Сімейного Кодексу України, довіривши
контроль за виконанням матір'ю своїх
батьківських обов'язків на службу у
справах дітей. Таке вирішення спору
надасть відповідачу можливість
уникнути перешкод у спілкуванні з
сином, усунути негативні наслідки у
взаємовідносинах та сприятиме
реальному захисту інтересів дитини.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 150, 164, 165, 171 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 10, 60, 213 - 215, 218 ЦПК України
суд, -

ВИРІШИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернівецької
області, через Садгірський районний
суд м. Чернівці шляхом подачі
апеляційної скарги протягом в 10-ти
днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. В.
Мілінчук